Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору (Заяви) № б/н від 20 травня 2014 року [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 28 190 гривень. Позивач зазначає, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 14 грудня 2020 року, виникла заборгованість у розмірі 45 949 грн. 40 коп., оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20.05.2014 року станом на 14.12.2020 року у розмірі 45 949 грн. 40 коп., яка складається з: 36 764 грн. 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 36 764 грн. 89 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9 184 грн. 51 коп. заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13\~квітня 2021\~року відповідач\~ [PERSON] \~надав до\~суду відзив,\~в якому\~зазначив,\~що обґрунтовуючи\~свої вимоги\~позивач посилається\~саме на\~анкету-заяву\~та на\~Умови і\~Правила надання\~банківських послуг.\~Як вбачається\~із анкети-заяви\~(мовою\~оригіналу)\~-\~« [PERSON] с\~Условиями и\~Правилами предоставления\~банковских услуг,\~Тарифами ПриватБанка,\~изъявляю оформить\~на свое\~имя».\~Після цих\~слів анкета\~містить варіанти\~для визначення\~заявником безпосередньо\~предмету анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг:\~карта Універсальна;\~карта для\~виплат;\~карта класа\~Gold;\~преміальна карта.\~При цьому,\~жодна відмітка\~щодо обрання\~конкретного виду\~картки або\~декількох карток\~відсутня.\~Також,\~відсутнє проставлення\~бажаного кредитного\~ліміту по\~платіжній карті\~Універсальна/класа\~Gold,\~що ще\~раз підтверджує\~відсутність у\~відповідача наміру\~щодо отримання\~кредитної карти.\~Натомість,\~анкета-заява\~містить абзац,\~що відповідач\~ознайомлений з\~послугою «Копилка»\~та згоден\~на оформлення\~такої послуги.\~Таким чином,\~як вбачається\~з анкети-заяви,\~відповідач не\~бажав та\~не оформляв\~жодну із\~запропонованих позивачем\~у переліку\~картку,\~а погодився\~на оформлення\~послуги « [PERSON] ».\~Не можливо\~не звернути,\~що позивачем\~не надано\~жодних належних\~та допустимих\~доказів того,\~що позивачем\~за наслідками\~підписання відповідачем\~анкети-заяви\~б/н\~від 20.05.2014\~року відповідачу\~видавалася будь-яка\~картка,\~тим паче\~кредитна зі\~встановленим кредитним\~лімітом та,\~що кредитні\~кошти було\~надано відповідачу.\~В якості\~доказу позивач\~надає довідку,\~відповідно до\~якої відповідачу\~на підставі\~підписаного кредитного\~договору б/н було відкрито три кредитні картки. Зазначена довідка не є належним та допустимим доказом, оскільки складена самим позивачем, та не підтверджує ані дату видачі вказаних карток, ані той факт, що саме на підставі анкети-заяви позивача від 20.05.2014 року такі картки йому було видано. Тим паче, що відкриття карток здійснено значно пізніше, ніж підписання анкети-заяви. Теж саме стосується виписки за договором б/н станом на 16.12.2020 року, доданої позивачем до позовної заяви в якості доказу. Із виписки по договору б/н вбачається, що за трьома різними картками, в проміжок часу з 04.06.2016 року по 01.10.2020 року відбувалися фінансові операції. Проте зазначена виписка не є належним та допустимим доказом, оскільки зроблена позивачем за невідомим договором б/н, який не має відношення до предмету заявленого позивачем позову, а саме - стягнення заборгованості за договором на підставі анкети-заяви б/н від 20.05.2014 року. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в частині: встановлення та зміни кредитного ліміту, стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, строк дії договору, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», як невід`ємну частину спірного договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. Як вбачається із матеріалів справи, в Анкеті-заяві позичальника № б/н від 20.05.2014 року не зазначена відсоткова ставка, будь-яких інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. В копії заяви, яка надана позивачем в якості договору № б/н від 20.05.2014 року, відсутні умови договору у вигляді розміру кредитного ліміту, умов порушення зобов`язання та відповідальності за таке порушення у вигляді збільшеної відсоткової ставки та визначення її розміру. Також, як вбачається із анкети-заяви, жодну банківську карту з наданого Банком переліку відповідач не бажав оформити та жодна банківська карта відповідачу не видавалася. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви № б/н від 20.05.2014 року взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 30.06.2019 року становить 34438,34 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 33188,40 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 1319,94 грн., при цьому, погашено заборгованості за тілом кредиту - 156 000,94 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 1184, 02 грн., погашено заборгованості по пені 100 грн., погашено заборгованість по нарахованим відсоткам - 0 грн., погашено заборгованість по простроченим відсоткам 0 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 14.12.2020 року становить 45949,40 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 36764,89 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 9184,51 грн. При цьому, погашено заборгованості за тілом кредиту - 16 132,19 грн., погашено заборгованість по простроченим відсоткам - 27,75 грн. Відповідно до наданої позивачем довідки максимальний розмір кредитного ліміту становить 28190 грн. Тобто, сума отриманих відповідачем кредитних коштів не відповідає наведеній позивачем у розрахунку сумі заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі. 13 травня 2021 року представник позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку ТЕКС направила до суду відповідь на відзив, яка надійшла до суду 21 травня 2021 року та передана судді 24 травня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року продовжено АТ КБ «Приватбанк» строк для подання відповіді на відзив, який поданий 13 травня 2021 року, та долучено його до матеріалів справи. В обґрунтування відповіді на відзив посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 20.05.2014 року. У заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією завою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, знайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з мовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 20.05.2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " [PERSON] ) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6% (43,2% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Також позивачем було надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Враховуючи докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг і наказом Банку від 31.03.2014 р., яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Згідно заяви відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Відповідач 20.05.2014 року пройшов ідентифікацію, ставши клієнтом Банку. У зв`язку з цим, ще раз звернувшись до Банку 23.01.2016 року, повторно Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач не укладав та отримав кредитну картку, що підтверджує фото Клієнта з кредитної карткою. Банком було надано до суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку із чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 07 червня 2021 року відповідачем [PERSON] надано до суду розрахунок заборгованості, здійснений на підставі виписки по його рахунку, відповідно до якого різниця сум між надходжень грошових коштів та сумою знятих коштів становить 9\~863,40 грн., що свідчить про відсутність заборгованості перед позивачем. У судовому засіданні 10 червня 2021 року представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та наданий відповідачем розрахунок про рух коштів, відповідно до якого у відповідача відсутня заборгованість перед Банком. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 01 липня 2021 року представник відповідача надала суду заяву в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити в їх задоволенні і просила розглянути справу за її відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, враховуючи пояснення представника відповідача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20 травня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав анкету-заяву № б/н від 20 травня 2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 97), на підтвердження АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 97), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 98), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 99-127), розрахунок заборгованості (а. с. 93-94), виписки по рахунку (а. с. 137-147). Також судом встановлено, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який в подальшому було як збільшено, так і зменшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 96). Відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а. с. 96), з 22.11.2018 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 28190 грн. та 01 червня 2020 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. Позивач у позовні заяві стверджує, що відповідач станом на час подання позовної заяви ухиляється від виконання зобов`язань і має перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14 грудня 2020 року складає 45 949 грн. 40 коп., яка складається з: 36 764 грн. 89 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 36 764 грн. 89 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 00 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 9 184 грн. 51 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 00 грн. 00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625; 00 грн. 00 коп. нарахована пеня; 00 грн. 00 грн. нараховано комісії (а. с. 93-94). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 36 764 грн. 89 коп., суд дійшов таких підстав. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом тіло кредиту - це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. Так само, відповідно до положень Закону України\~«Про споживче\~кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів. Відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а. с. 96), з 22.11.2018 року відповідачу збільшено кредитний ліміт до 28\~190 грн. Вказаний ліміт до часу звернення до суду з цим позовом не збільшувався, а лише зменшився до 0, 00 грн. Згідно наданої Банком виписки по рахунку [PERSON] , після установлення кредитного ліміту 22.11.2018 року на суму 28\~190 грн. відповідач періодично користувався готівковими коштами з рахунку, сплачував вартість продуктів та поповнював рахунок коштами. Водночас, після кожного перевищення установленого ліміту у розмірі 28\~190 грн. заборгованість за кредитом постійно зростала за рахунок списання відсотків на місяць на прострочену суму заборгованості, за рахунок щомісячних платежів та за рахунок пені. Таким чином, максимальна сума, яку позичальник міг фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 28\~190 грн. грн., що доводить безпідставність і необґрунтованість доводів Банку про те, що заборгованість відповідача саме за простроченим тілом кредиту становить 36764,89 грн., оскільки [PERSON] навіть теоретично не міг використати (отримати) коштів на суму більше, ніж кредитний ліміт, тобто 28\~190 грн. При цьому, з наданих Банком розрахунків заборгованості відповідача станом на 14.12.2020 (а. с. 93-94) вбачається, що позивач, розрахував заборгованість позичальника за простроченим тілом кредиту і поточним тілом кредиту шляхом додавання відповідних нарахованих відсотків на загальну заборгованість за кредитним договором. Зважаючи на те, що наданий Банком розрахунок заборгованості (а. с. 93-94) не відображає реального руху коштів по картковому рахунку [PERSON] , не відображає реально отриману суму кредитних коштів від Банку з моменту підписання кредитного договору та повністю розраховані на суб`єктивний розсуд Банку, суд не бере до уваги вказаний розрахунок як доказ наявності у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 36 764 грн. 89 коп. Водночас, на підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача Банк надав суду копію виписки по рахунку [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки за прострочений кредит. При цьому, відповідач здійснював погашення наявної у нього кредитної заборгованості на різні суми. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що після встановлення відповідачу кредитного ліміту у розмірі 28 190 грн., він такі умови прийняв, кошти Банку у межах установленого ліміту використовував. Отже, у зв`язку з використанням відповідачем отриманого на картку ліміту та відповідно до Умов та Правил кредитування у відповідача згідно з відомостями виписки станом на 01.10.2020 виникла загальна заборгованість «-45\~949,40» грн., проте така заборгованість у розмірі понад 28 190 грн. сформована за рахунок нарахування відсотків, пені та обов`язкових платежів, а не фактичного отримання (використання) коштів Банку. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти становлять суму у розмірі 28 190 грн., що і є сумою заборгованості за простроченим тілом кредиту та підлягають стягненню з відповідача. Інша сума заборгованості, яку Банк визначив як частину заборгованості саме за тілом кредиту, стягненню не підлягає. Водночас, позивач, надаючи відповідні розрахунки безпідставно формує заборгованість за тілом кредиту за рахунок нарахованих відсотків, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові № 345/2633/20 від 28 квітня 2021 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Проте судом також враховано наданий відповідачем розрахунок заборгованості, здійснений на підставі виписки по його рахунку, відповідно до якого різниця сум між надходженням грошових коштів та сумою знятих коштів становить 9\~863,40 грн. (а. с. 178-182), що свідчить про те, що заборгованість відповідача перед позивачем взагалі відсутня. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 36 764 грн. 89 коп. не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, суд дійшов таких підстав. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Наведений висновок у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, підтверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 6 ст.\~13\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» та ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками за користування кредитом нарахована по 14 грудня 2020 року включно. Однак, за наявними матеріалами справи не можливо встановити строк дії кредитного договору, оскільки в Анкеті-заяві № б/н від 20 травня 2014 року сторонами він не був погоджений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості за простроченими відсотками, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», як невід`ємної частини спірного договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Як вбачається із матеріалів справи, в Анкеті-заяві позичальника № б/н від 20 травня 2014 року не зазначена відсоткова ставка несвоєчасне погашення кредиту, будь-яких інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд дійшов висновку, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 20 травня 2014 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 25 січня 2021 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», відсутність у Анкеті-заяві № б/н від 20 травня 2014 року домовленості сторін про сплату відсотків, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах зазначено справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 травня 2014 року, шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відскоками за користування кредитом у розмірі 9 184 грн. 51 коп. не підлягають задоволенню. Відтак, через ненадання відповідних доказів, суд вимушений критично віднестись до посилань позивача щодо стягнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з [PERSON] . Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем всупереч ст.\~81\~ЦПК України не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені вимоги не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами. За змістом статті 141\~ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed