Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 06.10.2008 року, зареєстрованому у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «ЦДЗК», запис у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі №04-08.162.00615 від 26.10.2008. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини. Так, 06.10.2008 року між Маріупольською міською радою та [PERSON] був укладений договір №4635 оренди земельної ділянки, площею 0,7400 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1412300000:02:002:0275. Під час дії договору оренди 14.03.2017 року припинив підприємницьку діяльність та продовжив виконувати обов`язки орендаря за договором. Як фізична особа є власником нерухомого майна, я складі якого є літній майданчик, що був введений в експлуатацію 19.12.2013 року. Після завершення строку дії договору продовжив користуватися орендованою земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення. Протягом одного місяця після закінчення строку договору не отримав лист-повідомлення Відповідача про заперечення у поновленні договору оренди землі. Договір від 06.10.2008 вважав поновленим з 25.06.25018 на той самий строк (10 років) і на тих самих умовах, які були передбачені Договором. Від дати поновлення Договору (25.06.2018 ) та по теперішній час умови Договору продовжують виконуватися позивачем та Відповідачем належним чином. Під час дії та після закінчення дії Договору користувався та користується земельною ділянкою площею 0,7400 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1412300000:02:002:0275, у тій самій площі та у тій конфігурації, яка встановлено умовами договору ;4635 від 06.10.2008. Листом Відповідача №26-21580-09 від 02.09.2020 був повідомлений про відсутність підстав для підписання даної додаткової угоди. За захистом свої прав звертається з даною заявою до суду. 02 жовтня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 27 жовтня 2020 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, за яким позов не визнано та зазначено, що згідно п. 3.2 Договору орендар після закінчення строку договору має переважне право поновлення договору. У цьому разі він повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору оренди землі звернутись з заявою до орендодавця про поновлення. В іншому випадку договір поновленню не підлягає. Позивач звернувся до Маріупольської міської ради з заявою про поновлення строку дії договору 12.06.2018. Згідно ч. 2,3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Пунктом 3.2. договору зазначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місця до закінчення дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає. Ще однією вимогою до продовження договору оренди землі, які покладено на орендаря є обов`язковість доручення проекту додаткової угоди до листа повідомлення про бажання поновити договір. Як вбачається з матеріалів долучених до позовної заяви проект додаткової угоди відсутній. На підставі цього просив відмовити у позові. 14 грудня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача до суду не прибули, надавли заяву про розгляд справи за їх відсутності. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Мащенко Д.О. , надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з підстав зазначених у відзиві та просив відмовити в позові. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у своїй сукупності з нормами діючого законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, на підставі рішення Маріупольської міської ради №5/22-3975 від 24 червня 2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки від 06 жовтня 2008 року, відповідно до якого приватному підприємцю [PERSON] надано в строкове платне користування земельну ділянку за адресою: по [ADDRESS] , кадастровий номер 1412300000:02:002:0275 площею 0,7400 га для діяльності у сфері відпочинку та розваг (обслуговування пляжа, встановлення пляжного обладнання). Відповідно до п. 3.1. Договору оренди земельної ділянки Договір укладено на 10 років (до 24 червня 2018 року). Відповідно п. 3.2. Договору оренди земельної ділянки після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.01.2014 року, індексний номер 16660927 нежитлова будівля розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2014 року. 10 серпня 2009 року відповідно до договору оренди № 04.08.162.00615 від 16.10.2008 між Маріупольською міською радою та [PERSON] було підписано акт прийому передачі земельної ділянки. 21 липня 2020 [PERSON] подав заяву про підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з додатком до нього - додатковою угодою до Договору оренди земельної ділянки від 06.10.2008 року у 3 примірниках. Листом Виконавого комітету Маріупольської міської ради № 26-21580-09 від 02.09.2020, [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для підписання додаткової угоди. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Цивільним Кодексом України, Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі". Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Правова конструкція, передбачена частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» узгоджується з положеннями 777 Цивільного України, яка встановлює загальний принцип реалізації переважного права наймача на продовження договору найму на новий строк. Згідно вказаної статті ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором в розумний строк. У той же час, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі. Так, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Як вбачається зі змісту вказаної норми, повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі у даному випадку не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» може бути здійснено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Крім того, орендодавець має право заперечити стосовно поновлення договору і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець у свою чергу в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди з підстав передбачених частинами 2-5 вказаної статті, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. При цьому, в ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавець після отримання листа-повідомлення орендаря має розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі; за наявності заперечень направити повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Зазначені положення слід розуміти таким чином: орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря; може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі. При цьому, заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону не можуть бути відхилені без зазначення відповідних причин, а мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни тощо. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 908/2315/17 та у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17. Так судом було встановлено, що [PERSON] під час та після закінчення договору оренди земельної ділянки користувавсь та користується земельною ділянкою, наданою за вказаним договором, у тій самій площі та конфігурації, що передбачено умовами вищевказаного Договору оренди земельної ділянки; є добросовісним орендарем земельної ділянки; використовує земельну ділянку згідно її цільового призначення; здійснює належне утримання наданої земельної ділянки та розміщеного на ній нерухомого майна, а також має очікування щодо продовження терміну дії договору оренди відповідної земельної ділянки. Тобто, на сьогоднішній день умови договору з обох сторін виконуються. Таким чином [PERSON] як орендар, що належним чином виконує свої обов`язки за договором оренди, має право на подовження договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах. Також суд звертає увагу, що [PERSON] протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки не отримував заперечень Орендодавця (Маріупольської міської ради) щодо продовження дії договору. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 33 Закону України "Про оренду землі" наведена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та від 29.11.2018 у справах № 920/752/17, № 920/737/17, №920/747/17, № 920/751/17, №920/746/17, № 920/744/17, № 920/748/17, № 920/749/17. Крім того, [PERSON] звернувся з листом до Маріупольської міської ради задля встановлення юридичного факту подовження строку договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах, та надав для підписання відповідний проект Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. Цей факт підтверджується копією листа [PERSON] від 21.07.2020 р. та копією відповідної додаткової угоди. При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Суд вважає за необхідне значити, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). За приписами п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема, відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. В силу положень ст. 12 Земельного кодексу України, ст.140 Конституції України Маріупольська міська рада Донецької області як орган місцевого самоврядування розпоряджається земельними ділянками комунальної власності. В той же час, таке розпорядження землями комунальної власності не є безумовним та повинно здійснюватися із дотриманням вимог діючого законодавства. За приписами ст.152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Отже, можна зробити висновок про те, що позивач [PERSON] після спливу строку дії договору оренди землі продовжував користуватися спірною земельною ділянкою, а відповідач протягом одного місяця після закінчення строку договору не звертався до позивача з листом повідомленням про заперечення у поновленні договору оренди землі, тому, на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки від 06.10.2008 року вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, вважаючи укладеною додаткову угоду, у зазначеній позивачем редакції. Таким чином, доводи позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а тому її позовні вимоги про визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved