Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. Вказав, що разом з ним в даному будинку зареєстровані [PERSON] та відповідач. Зазначив, що відповідач вже понад рік в зазначеному будинку не проживає і не з'являвся. Зазначив, що у нього виникають проблеми з оформленням субсидій, відповідач не допомагає в побуті, будинком не цікавиться. Позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому судом постановлено провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] понад рік часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] понад рік часу. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. З копії реєстраційного посвідчення від 24.09.1997 року вбачається, що будинок [ADDRESS] в 1/6 частині зареєстрований за [PERSON]. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 23.10.2008 року вбачається, що позивач є власником 1/3 частки будинку (колишній будинок [NUMBER]) за адресою [ADDRESS]. З довідки № 823 від 16.07.2015 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З Акту від 15.01.2015 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], фактично на момент перевірки там проживають [PERSON] та [PERSON] Зі слів сусідів [PERSON] не проживає в будинку приблизно рік часу. З Акту від 20.03.2015 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], фактично на момент перевірки там проживають [PERSON] та [PERSON] Зі слів сусідів [PERSON] не проживає в будинку приблизно рік часу. З Акту від 25.06.2015 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], фактично на момент перевірки там проживають [PERSON] та [PERSON] Зі слів сусідів [PERSON] не проживає в будинку орієнтовно рік часу. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із змісту норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З Актів від 15.01.2015 року, 20.03.2015 року, 25.06.2015 року вбачається, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] близько року. За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено факт відсутності відповідача у житловому будинку протягом тривалого часу та не наведено доказів поважності такої тривалої відсутності. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved