Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк", позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 15.08.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № VILWRX2104053, за яким позичальник отримала строк на 12 місяців кредит в сумі 5\~704,14 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 171,12 грн. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 05.02.2016 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 16\~548,62 грн., з них: 5\~704,14 грн. заборгованість за кредитом; 3,14 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1\~711,20 грн. заборгованість за комісією; 7\~865,32 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання; 500 грн. штраф (фіксована частина), 764,22 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі, у разі неявки відповідача дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленою у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки не повідомив. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 15.08.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено договір приєднання № VILWRX2104053, за умовами якого позивач надав відповідачу на строк 12 місяців кредит в сумі 5\~704,14 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісія) у розмірі 171,12 грн. Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] від 15.08.2013 року (а.с. 6, пункт 15), вказана заява разом з Умовами та [PERSON] надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком кредитно-заставний договір. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що надані позивачем [PERSON] та [PERSON] банківського обслуговування не містять підпису позичальника, будь яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і [PERSON] ознайомлена відповідач підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-16цс15. Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № 011В (а.с. 32), а також № ILFZOU2091 (а.с. 32 на звороті). З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим, станом на 05.02.2016 року в неї виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 16\~558,62 грн., з них: 5\~704,14 грн. заборгованість за кредитом; 3,14 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1\~711,20 грн. заборгованість комісією за користування кредитом; 7\~865,32 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання; 500 грн. штраф (фіксована частина), 764,22 грн. штраф (відсоткова складова). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення простроченої заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 5\~704,14 грн., процентів за користування кредитом за період з 15.08.2013 року по 05.02.2016 року в сумі 3,74 грн., а також комісії (щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту) в сумі 1\~711,20 грн., ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, за відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що нарахування пені та штрафів передбачено Умовами та [PERSON] банківського обслуговування які, як встановив суд, не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і не підписані позичальником, суд дійшов висновку, що в їх стягненні слід відмовити, оскільки згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, який вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 7\~419,08 грн., з них: 5\~704,14 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 3,74 грн. проценти за користування кредитом, 1\~711,20 грн. комісія, в решті позову слід відмовити з огляду на необґрунтованість. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 378 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 617,79 грн. (1\~378 грн. * 7\~419,08 грн. / 16\~548,62 грн.).

Outcome: partial