Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] 03.11.2018 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 1800 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття. Вказала, що від зареєстрованого раніше шлюбу з відповідачем у справі [PERSON] вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у свідоцтвах про народження яких записаний та є батьком відповідач [PERSON] Вона 01.03.2018 року зареєсрувала шлюб із [PERSON] та змінили прізвище на "[PERSON]". Іхні з відповідачем діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. За станом здоров'я діти та відповідач здорові. З часу розірвання шлюбу відповідач не надає утримання дітям. Вона на час пред'явлення позову перебуває у відпустці, пов'язаній з вагітністю та пологами, після закінчення якої має піти у відпусту по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Самій їй важко утримувати дітей, яким необхідно купувати продукти харчування, гігієни та одяг, ліки у разі хвороби та інші потрібні речі, відтак вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідач офіційно ніде не працює, але займається самостійним заробітком, від якого має відповідний дохід. Інших утриманців відповідач не має (а.с.1). Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 13.12.2018 року відкрито провадження в даній справі, визначено її розгляд провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20). Сторонами не подано заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи. Відповідач [PERSON] представив до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги визнав частково. Зауважив, що позивачем не представлено доказів на підтвердження достатності його заробітку (доходу) для сплати аліментів у заявленому розмірі. Вказав, що він завжди піклується про дітей, зустрічаючись з ними у вихідні дні та організовуючи їх досуг, надає посильну матеріальну допомогу на придбання необхідних речей з одягу, взуття та іграшок, купує вартісні подарунки на свята. Зазначив, що не вирішував з позивачем питання про розподіл спільного майна подружжя, аби не погіршувати умови проживання їх дітей, залишивши їм та позивачу усе майно в будинку. Наразі він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, через стан власного здоров'я не зміг працювати за кордоном, займається випадковими підробітками, які мають нерегулярний характер. Заявив про власну спроможність сплачувати аліменти на кожну дитину в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, у якому просив стягнути з нього оспорювані аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, заперечення відповідача у відзиві на позов, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з копій свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4) та свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] (а.с.5,6) встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач у справі [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та позивач у справі [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно копії довідки Жмеринської міської ради від 08.10.2018 року №1478 (а.с.3), довідки квартального комітету "Кавказ" м.Жмеринка від 30.10.2018 року №100 (а.с.9) позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], до складу її сім'ї входять чоловік [PERSON], а також неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]: діти проживають із матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідно до витягу з наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 07.08.2018 року №130 о/с вбачається, що позивачу [PERSON] надана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами на період з 07.08.2018 року до 03.12.2018 року (а.с.8). За змістом копії трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.23) встановлено, що відповідач [PERSON] 19.05.2008 року востаннє звільнений з роботи у Жмеринській дистанції електропостачання за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1,2 ст.184 СК України Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на дослідженні в судовому засіданні докази та з урахуванням висловленої у відзиві позиції відповідача в судовому засіданні встановлено наявність невирішеного цивільного спору сторін щодо розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. При цьому судом враховується, що відповідачем фактично не заперечується своє батьківство стосовно неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], його власний обов'язок щодо надання їм утримання та обставини їх проживання разом із позивачем [PERSON], а також відсутність у відповідача інших утриманців, що визначає аргументованість цих обставин, вказаних позивачем. Разом з тим, суд визнає необгрунтованими доводи позивача стосовно заявленого до стягнення розміру аліментів в сумі по 1800 грн. на кожну дитину, що у сукупності на час пред'явлення позову фактично становить вимогу щодо стягнення аліментів пропорційно встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Проте, саме лише твердження позивача про самостійний заробіток відповідача, від якого той отримує відповідний дохід, та застереження про відсутність у нього інших утриманців, вочевидь не становлять належного доведення позивачем достатності заробітку (доходу) відповідача, лише за умов чого законом передбачено можливість присудження аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі. Окрім того, суд визнає безпідставним обгрунтування позивачем потреб щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей необхідністю придбання для них ліків у разі хвороби, оскільки законом окремо визначено участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (серед іншого хворобою), відтак вони не підлягають включенню до розміру аліментних зобов'язань, як самостійного предмету спору, надто з огляду на повідомлення позивачем про задовільний стан здоров'я дітей. Водночас суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно неможливості сплати ним аліментів у розмірі понад 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у зв'язку з незадовільним станом його власного здоров'я, оскільки всупереч власного обов'язку доказування на підтвердження цієї обставини, що заздалегідь не була визнана позивачем, відповідач не представив суду жодних доказів щодо власної непрацездатності або певного ступеня її обмеження у встановленому порядку. Також безпідставними на думку суду є доводи відповідача стосовно невирішення ним із позивачем питань поділу спільного майна подружжя, обставини чого не мають суттєвого значення щодо оспорюваного обов'язку із сплати аліментів на утримання дитини, окрім як припинення права на них у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно, можливість чого у разі наявності таких підстав та потреби може бути реалізована відповідачем у встановленому положеннями ст.190 СК України порядку. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги перебування на утриманні позивача новонародженої дитини [PERSON], 28.09.2018 року, потреба постійного догляду за яким вочевидь обмежують її можливості здобуття наразі особистого доходу та надання утримання іншим двом малолітнім дітям, обставини чого мають істотне значення стосовно заявленого спору, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, доходить висновку про необхідність відступлення у даному конкретному випадку від безпосередньої рівності обов'язку батьків у наданні утримання неповнолітнім дітям, що зумовлює пропорційне збільшення такого обов'язку відповідача, який об'єктивних обмежень щодо можливості його надання не має. Таким чином суд визначає, що з відповідача на ім'я позивача слід стягнути аліменти в розмірі 2800 грн. разом на обох неповнолітніх дітей із визначенням встановленого законом обмеження мінімального гарантованого їх розміру, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання двох неповнолітніх дітей, а також не є вочевидь непомірними для їх сплати відповідачем, а тому за сукупності наведених висновків позов підлягає до часткового задоволення у цій частині вимог. Водночас суд визнає такими, що підлягають залишенню без задоволенню, позовні вимоги в частині подальшої індексації оспорюваних аліментів відповідно до закону, оскільки це прямо передбачено законом щорічно, термін чого наразі не минув; при цьому індексація визначеного судом у твердій грошовій сумі розміру аліментів здійснюється відповідною фізичною особою або юридичною особою, що проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Натомість інший період позивачем не окреслено, що унеможливлює визначення підстав здійснення індексації загалом, яка застосовується лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"), визначення яких на майбутній період часу судом не може грунтуватись на припущеннях настання такої події. Відповідно до положень ст.430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. за відповідною ставкою вимог майнового характеру на час пред'явлення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved