Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища та стягнення аліментів мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач по справі є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], з яким позивач проживала однією сім"єю без реєстрації шлюбу до 2013 року. Відповідач по справі є біологічним батьком дитини, однак своїх обов"язків по відношенню до дитини відповідач не виконує, жодних стосунків між батьком та дитиною не існує, вони навіть не бачаться. Відповідач не приймає участі у житті дитини, не надає допомоги Тому позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, яким просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо свого сина [PERSON], 2008 року народження. До суду позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], 2008 року народження, змінити дитині прізвище та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінінмуму для дитини відповідного віку. Відповідач до суду повторно не з"вився. Причина його неявки суду невідома. Представник Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві також просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав просила задовольнити, виходчи з інтересів дитини .Не заперечили проти задоволенні інших позовних вимог. На підставі наявних в справі доказах, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] про що в Книзі реєстрації народжень, зроблено відповідний актовий запис № 1832 (а.с.8). Батьками дитини зазначено [PERSON] ( відповідача по справі ) та [PERSON] ( позивач). В даний час малолітній [PERSON] проживає спільно зі своєю матір"ю, позивачкою по справі за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст..11 Закону № 2402 -111 сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . У відповідності до ст. 164 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами . Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб. Які не виконують батьківських обов"язків, і способом захисту прав та інтересів дитини . Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дитини стверджується висновком Органу опіки та піклування Голосіївської РДА в м. Києві з якого вбачається, що відповідач ухиляється від виховання дитини, не бажає спілкуватися з нею, не спроможний надавати допопомгу на утриманя та виховання сина, тому вважають за необхідне позбавити його батьківських прав відносно дитини та зміни дитині прізвища. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини вбачається, що матір"ю створені належні умови для розвитку та виховання малолітнього сина [PERSON] , 2008 року народження. Сам відповідач, до суду не з"явився. Своєї позиції щодо вирішення даного спору не вказав . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи вищевикладене, а також з метою попередження негативних наслідків для дитини, суд вважає за доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], 2008 року народження. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що малолітня дитина наразі перебуває на межі підліткового віку,який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв"язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграєсім"я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннисними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних прави і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе . Малолітньому [PERSON]потрібно забезпечити у сім"ї достатньо їжі, задовільне житло, люблячого батька, який би підтримував його, послідовність у його вихованні, здобутки і повагу з метою виховання почуття власної гідності у дитини для виховання достойного громадянина України . Судом встановлено, що батько [PERSON] не має бажання забезпечити сину базові потреби-належне харчування, відповідний одяг,санітарно-гігієнічні умови проживання. Спілкування з батьком у хлопчика взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. За наведеного вище [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо свого малолітнього [PERSON], 2008 року народження . У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягенння нею повнолітння . Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов"язку щодо дитини . В судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина тому позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню . Відповідно до вимог ст.. 182ч.2 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . При призначенні розміру аліментів суд враховує , що відповідач по справі до суду не з"явився, своєї позиції у вирішенні вказаного спору суду не надав, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів ( заробітку ) , але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини певного віку ,щомісячно і до повноліття дитини . За таких підстав , суд вважає , що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню . На підставі викладеного ,ст.с. 164 , 165 ,166, СК України та

Outcome: approved