Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради про визнання права власності на квартиру № 3 житлового будинку, зазначивши, що їй у спадок після смерті матері перейшло 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS], яку її мати відповідно до договору про поділ в натурі часток житлового будинку отримала у 2007 році. При цьому в договорі було чітко визначено, що 1/6 частка будинку - це квартира № 3. Однак після смерті матері, коли вона отримувала свідоцтво про право на спадщину у 2014 році, в цьому свідоцтві нотаріусом не було зазначено, що 1/6 частка будинку - це квартира № 3. Дані обставини перешкоджають їй оформити право власності на частку земельної ділянки, що належить до частки будинку [ADDRESS], а тому вона вимушена звернутися в суд з даним позовом, оскільки іншим шляхом цього виправити не можливо. Просила суд визнати за нею право власності на квартиру № 3 житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка вимоги свого позову підтримала, який просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надали до суду заяву, в якій просили справу розглядати без її участі представника. Представник третьої особи - управління Держземагенства у Коростенському районі Житомирської області в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову, який просив задовольнити. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на праві власності належить 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS]. Цю частину житлового будинку мати позивачки отримала у власність відповідно до "Договору про поділ в натурі часток житлового будинку" від 12.11.2007 року. З цього договору вбачається, що 1/6 частка будинку, яка перейшла "…У власність і користування гр. [PERSON], переходить 1/6 (одна шоста) частина будинку, що складає квартиру № 3 (три)…" Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2014 року видно, що у цьому свідоцтві нотаріусом не було зазначено, що 1/6 частка будинку - це квартира № 3. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з наданими доказами та доведеним в суді їх переконливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.358 Цивільного кодексу України - "Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно." За приписами ст.256 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення." При цьому суд бере до уваги норми ст.392 Цивільного кодексу України за якими визначається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову.

Outcome: approved