Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною від 24.12.2019 за №34611 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором на загальну суму 20 586,40 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.12.2019 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна вчинила виконавчий напис №34611 щодо звернення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованості в сумі 19336,40 грн, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 650,00 грн. Вважає, що на час вчинення виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Зокрема, необґрунтовано заявлена до стягнення сума комісії, яка встановлена на рівні 0% від суми кредиту, відповідачем не надано третій особі документів на підтвердження суми комісії та розрахунку. Спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10.09.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хару Наталію Станіславівну. Ухвалою суду від 10.09.2020 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. 21.10.2020 до суду надійшли письмові пояснення від відповідача, в яких просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що [PERSON] звернулась до банку з офертою на укладання угоди про надання особистого кредиту № 490998550 від 21.01.2019 в розмірі 18805,76 грн на 36 місяців під 32% річних, на що банк надав акцепт. Станом на 07.11.2019 розмір заборгованості становить 19336,40 грн, при цьому комісійна винагорода позивачці не нараховувалась, а сума 132,37 грн є строковими процентами. Твердження позивача про спірність суми є безпідставними, оскільки на спростування розрахованої суми доказів нею не надано. Ухвалою суду від 08.12.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду справи по суті на 15.01.2021. Позивач в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні доказі у ній, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась із офертою на укладання угоди про надання кредиту № 490998550 від 21.01.2019 на умовах: сума кредиту 18805,76 грн; процентна ставка 32% фіксована; строк кредиту 36 міс., а Акціонерним товариством "Альфа-Банк" її акцептовано анкетою-заявою від 21.01.2019. 24.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис №34611 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором № 490998550 від 21.01.2019 за період з 25.06.2019 по 07.11.2019 в сумі 19336,40 грн, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 650,00 грн. Заборгованість за кредитом складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1858,89 грн, простроченої заборгованості за комісією та процентами в розмірі 2331,92 грн, строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 15606,22 грн, строкової заборгованості за комісією та процентами в розмірі 139,37 грн. 02.02.2020 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. відкрито виконавче провадження №61128447. Не погоджуючись із безспірністю заборгованості та винесеним виконавчим написом № 34611, позивач звернулася до суду із цим позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.12.2019, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Разом з тим, серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надані нотаріусу оферта від 21.01.2019 та анкета-заява про акцепт від 21.01.2019 не посвідчені нотаріально, тому не могли бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц , від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Крім того, з наданих нотаріусом копій документів вбачається, що виконавчий напис було вчинено на підставі наступних документів: виписки з ЄДР, статуту Акціонерного товариства "Альфа-Банк", довіреності Акціонерного товариства "Альфа-Банк", заяви представника про вчинення виконавчого напису від 24.12.2019, оферти № 490998550 від 21.01.2019 з анкетою-заявою про акцепт, виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення за кредитним договором № 490998550, повідомлення про порушення основного зобов`язання від 07.11.2019, адресованого позивачу. При цьому, виписка з рахунка № [NUMBER] надана у вигляді інформації про заборгованість за кредитним договором №490998550 від 22.01.2019 та в ній не вказано період, за який виникла заборгованість на суму 19936,40 грн, який зазначений у виконавчому написі з 25.06.2019 по 07.11.2019, у виписці відсутній розрахунок заборгованості з урахуванням саме такого періоду з відповідною розбивкою та зазначенням цифрових значень заборгованості. Період стягнення заборгованості вказаний відповідачем лише у заяві про вчинення виконавчого напису, проте доказово не підтверджений доданими документами. Також слід зазначити, що офертою від 21.01.2019 була передбачена комісійна винагорода в розмірі 0%, натомість як у виписці з рахунку, так і у виконавчому написі стягується з позивача прострочена заборгованість за комісією та строкова заборгованість за комісією, тобто платежі, які не було погоджено сторонами і природа виникнення яких є незрозумілою. Вказівка відповідача у відзиві, що ці суми не є комісійною винагородою, а є строковими процентами спростовується змістом виписки та виконавчим написом. Отже, у нотаріуса були відсутні підстави на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відповідачем до того ж не було надано документів, які б підтверджували безспірність права його вимоги до позивача за кредитним договором. Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості, а відтак - задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved