Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ НАСК "ОРАНТА" про стягнення страхового відшкодування та фінансових санкцій (пені, трьох відсотків річних, інфляційних витрат) за наслідками невиконання зобов"язання щодо виплати страхового відшкодування, й моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 13 листопада 2013 року на пр-ті Повітрофлотському, 93 в м. Києві о 14 год. 50 хв. сталася дорожньо-транспортна за участю автомобіля "Мітсубіші", державний номерний знак [NUMBER], під його керуванням, та автомобіля "Камаз", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля "Камаз", державний номерний знак [NUMBER], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ НАСК "ОРАНТА" згідно договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 лютого 2013 року (поліс серії АЕ № 1244510), внаслідок чого було пошкоджено його автомобіль "Мітсубіші", державний номерний знак [NUMBER]. Матеріальні збитки відповідачем були оцінені в сумі 45 407 грн. 53 коп., відшкодування яких він до нині не отримав. Вважає, що внаслідок неналежного виконання чинного законодавства ВАТ НАСК "ОРАНТА" має сплатити йому: суму страхового відшкодування - 45 407 грн. 53 коп., пеню за весь час прострочення (з 10.02.2014 року по 10.05.2014 року) - 1 649 грн. 60 коп., три відсотки річних - 335 грн. 89 коп., інфляційних нарахувань за несвоєчасну виплату страхового відшкодування - 1 271 грн. 41 коп. та 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги від 14 березня 2014 року (а.с.16-17), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги визнав частково. В судовому засіданні представник відповідача Ільчук В.О., діючий на підставі довіреності від 15 листопада 2013 року (а.с.19), позовні вимоги визнав частково в частині стягнення страхового відшкодування, в решті вимог просив відмовити. При винесенні рішення просив врахувати на підставі ст. 3607 ЦПК України постанови Верхного Суду України, прийняті з аналогічних правовідносин. Вислухавши пояснення сторін, третю особу, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові доводи та заперечення сторін, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2013 року на пр-ті Повітрофлотському, 93 в м. Києві о 14 год. 50 хв. сталася дорожньо-транспортна за участю автомобіля "Мітсубіші", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача, та автомобіля "Камаз", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (а.с.6). Вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля "Камаз", державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], що підтверджується постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року про притягнення останнього до відповідальності за ст. 124 КпАП України із накладенням штрафу (а.с.6), цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ НАСК "ОРАНТА" згідно договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 лютого 2013 року (поліс серії АЕ № 1244510), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль "Мітсубіші", державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу (а.с.7). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до пункту першого статті 22 Закону «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Матеріальні збитки, завдані автомобілю позивача, ВАТ НАСК "ОРАНТА" оцінені в сумі 45 407 грн. 53 коп., відшкодування яких позивач й до нині не отримав (а.с.7, 8, 9). Згідно ст.37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених документів. Позивач, як постраждалий надав страховику винної в ДТП особи всі необхідні документи, які підтверджують факт настання страхового випадку, проте відповідачем не вчасно прийнято рішення про виплату страхового відшкодування без обґрунтованих підстав. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Таким чином, підлягає стягненню з ВАТ НАСК "ОРАНТА" на користь позивача 45 407 грн. 53 коп. страхового відшкодування. Проте, не всі вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Так, вимоги в частині стягнення фінансових санкцій (пені) за наслідками невиконання умов договору щодо виплати страхового відшкодування не можуть бути задоволені з тих підстав, що вони не засновані на вимогах чинного законодавства, оскільки положення п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", регулює правовідносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб"єктом цього договору, а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ НАСК "Оранта" пені немає. Таку позицію сформував Верховний Суд України при розгляді справи про стягнення пені за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 вересня 2012 року. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Вимоги про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних витрат також не підлягають задоволенню, виходячи із таких правових підстав. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, а саме потерпілим від протиправних дій страхувальника відповідача у справі й відповідачем не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст.ст. 526, 625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак й наслідки невиконання зобов»язань за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутні. За правилами ст. 5 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Оскільки позивач не є суб"єктом договірних правовідносин з ВАТ НАСК "Оранта", а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ НАСК "Оранта" індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, немає. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 5000 (п»ять тисяч) грн., вважає такі вимоги є необґрунтованими, заснованими на формальних припущеннях, а тому підлягають відмові у їх задоволенні, виходячи із наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проте, не всі докази позивача обґрунтовані та доведені. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України) Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не обґрунтував належність та допустимість доказів до даних правовідносин та з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір, виходячи із формальних міркувань про розмір завданої моральної шкоди, відтак не довів в судовому засіданні рівень душевних страждань, яких він зазнав у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього самого, членів його сім"ї чи близьких родичів, на які він мав би послатися як на підставу свої доводів. Особа має право, відповідно до ч.1, п.2. ч.2 ст.23 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані, обставини, на які він посилається, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами, причинний зв"язок між вказаною моральною шкодою і протиправною діяльністю відповідача судом не встановлені, а тому законні підстави для задоволення такої вимоги відсутні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги розмір задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити й понесені позивачем судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу). Так, відповідно до ст. 79 КЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Правову допомогу, згідно ч.1 ст. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Права вказаної особи визначені ч.2 вказаної статті. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між правозахисником й клієнтом та мають бути закріплені в угоді. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", граничний розмір витрат, пов"язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Так, одна година участі фахівця в галузі права з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» становить 487 грн. 20 коп. Як вбачається із протоколу судового засідання представник позивача (адвокат) приймав участь у справі на протязі однієї години, при цьому позивачем ставиться питання про відшкодування 6 000 грн., які підлягають частковому задоволенню на такій підставі, що вартість однієї години участі адвоката/представника в судовому засіданні з урахуванням положення частини 1статті 88 ЦПК України, становить 121 грн. 80 коп. (позов задоволено на 50%, 1 година участі фахівця в галузу права в судовому засіданні - 487 грн. 20 коп./2= 121 грн. 80 коп.); судовий збір позивачем при зверненні до суду в частні вимог майнового характеру сплачено в сумі 511 грн. 16 коп., 50% від цієї суми становить 255 грн. 58 коп. та підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 5, 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4,

Outcome: partial