Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

06 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що згідно договору дарування вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному житловому будинку, крім позивача, також зареєстровані її син - [PERSON], [INFO] та її донька - [PERSON], [INFO]. В 2005 році син позивача [PERSON] вибув з постійного місця проживання до Росії та з того часу не проживає в домі. Але перед від"їздом відповідач не встиг знятися з реєстрації. При цьому, згідно відмітки в копії паспорту відповідача 23 липня 2005 року ПВВ Електростальського ВВС він був зареєстрований [ADDRESS]. До сьогоднішнього дня відповідач проживає в Росії. Позивач несе зайві витрати по оплаті комунальних послуг за особу, яка фактично не проживає в будинку. Відповідач відсутній за місцем реєстрації в м.Оріхів понад одного року. Заходів щодо зняття з реєстрації з попереднього місця проживання не вжив. Тому позивач змушена звернутися з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом з метою зняття його з реєстрації з будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у житловому приміщенні, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст.391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення не має, вибув на інше постійне місце проживання більше року, за місцем реєстрації не мешкає. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (в т.ч. про позбавлення права користування житловим приміщенням). Позивач в судове засідання не з"явилася, 13 листопада 2014 року на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. (а.с.20). Відповідач в судове засідання не з'явився, 13 листопада 2014 року на адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами позивача згоден повністю, не заперечує проти їх задоволення. (а.с.21). Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову. Судом в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є матір"ю відповідача [PERSON]. (а.с.14). Як вбачається з договору дарування від 10.12.1975 року (а.с.5-6) та реєстраційної посвідки (а.с.7).власником житлового будинку [ADDRESS] є позивач по справі - [PERSON]. Факт реєстрації позивача та відповідача за адресою: [ADDRESS], стверджується довідкою №2404 виданої Виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області від 04 листопада 2014 року. (а.с.9). Те, що Відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS], знаходить своє підтвердження згідно довідки від 04.11.2014 року, виданої головою квартального комітету. (а.с.8). Згідно відмітки в копії паспорту відповідача 23 липня 2005 року ПВВ Електростальського ВВС [PERSON] був зареєстрований [ADDRESS]. (а.с.13) Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Крім того, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом з власником житла, обтяженого сервітутом, і загального з ним користування даним житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах визначеної особи - члена сім'ї власника житла. Суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, з другого боку -член його сім'ї. Відповідно до положень ЖК до членів сім'ї власника жилого приміщення належать дружина (чоловік) власника житла, його (її) діти і батьки (ч.2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК). Як визначає ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Враховуючи те, що відповідач понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивача, без поважних причин, суд вважає, що він втратив право на користування цим житлом, і позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved