Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 01.12.2015 року у м. Києві на вул. Дніпровська набережна відбулось ДТП з вини відповідача [PERSON], який керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER], проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткненняз автомобілем «КІА» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. В результаті ДТП позивачу внаслідок механічних пошкоджень вказаного автомобіля «ВАЗ» було завдано матеріальної шкоди, внаслідок чого позивач просив стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля у сумі 56 779 грн. 70 коп., витрати за послуги автотоварознавчого дослідження про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проведеного для визначення суми матеріальної шкоди завданої у зв"язку з пошкодженням автомобіля «КІА» внаслідок ДТП у сумі 1000 грн., за послуги автомойки автомобіля для експертного огляду пошкодженого автомобіля у сумі 48 грн. 00 коп., крім того, [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON], завдану йому моральну шкоду, яку він оцінив у 10 000 грн. Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 23.05.2016 року за клопотанням відповідача залучено до розгляду справи у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «СК «Україна». У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Перед початком розгляду справи по суті позивач повідомив, що подав суду усі докази у підтвердження та обгрунтування вимог позову. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме: у частині стягнення з нього матеріальних витрат за пошкодження автомобіля «КІА» внаслідок ДТП у сумі 27 050 грн. 67 коп., згідно звіту №2311 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "КІА", д.н.з. [NUMBER] та витрати за послуги автотоварознавчого дослідження у сумі 1000 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Третя особа: ПАТ «СК «Україна» у судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом було роз'яснено сторонам право заявляти клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, на що сторони відмовились. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 01.12.2015 року о 13.06 год. у м. Києві на вул. Дніпровська набережна, керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER], проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткненняз автомобілем «КІА» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 22.01.2016 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.7). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Відповідно до ст. 386 ч.2 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно звіту №2311 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "КІА", д.н.з. [NUMBER] від 02.12.2015 року, вартість матеріального збитку, заподіяну власнику транспортного засобу "КІА", д.н.з. [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 02.12.2015 року складає 27 050 грн. 67 коп. (а.с.16-32). Крім того, згідно акту виконаних робіт №0000000020 від 27.01.2016 року вартість відновлювальних робіт автомобіля "КІА", д.н.з. [NUMBER] складає 56 779 грн. 70 коп. (а.с.5). Позивач 27.01.2016 року звернувся до ПАТ "СК "Україна" з вимогою здійснити виплату за страховим полісом АІ №5670253, згідно якого у ПАТ "СК "Україна" застраховано цивільну відповідальність відповідача [PERSON] Однак, страхової виплати позивач не отримав, оскільки ПАТ "СК "Україна" позбавлено права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01.07.2015 року, а поліс АІ №5670253 на день скоєння ДТП був недійсним. Згідно звіту №2311 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "КІА", д.н.з. [NUMBER] від 02.12.2015 року, вартість матеріального збитку, заподіяну власнику транспортного засобу "КІА", д.н.з. [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 02.12.2015 року складає 27 050 грн. 67 коп. (а.с.16-32). Крім того, згідно акту виконаних робіт №0000000020 від 27.01.2016 року вартість відновлювальних робіт автомобіля "КІА", д.н.з. [NUMBER] складає 56 779 грн. 70 коп. (а.с.5). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладені обставини, наданий позивачем звіт №2311 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "КІА", д.н.з. [NUMBER] від 02.12.2015 року відображає в повній мірі вартість завданих позивачу матеріальних збитків на суму 27050.67 грн. Зважаючи на викладені обставини справи та приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення матеріального збитку є такими, що підлягають частковому задоволенню. За викладених обставин, суд приймає за основу наданий позивачем звіт №2311, який в силу вимог ст. 58 є належним доказом, так як містить інформацію про предмет доказування. При цьому, дані викладені в Звіті № 2311 визнаються відповідачем, що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. З огляду на викладеене, підлягає стягненню з Відповідача на користь позивача матеріальна шкода на суму 27050.67 грн. Суд вважає важливими твердження позивача про те, що розмір матеріального збитку, завданого йому внаслідок ДТП згідно акту виконаних робіт №0000000020 від 27.01.2016 року складає 56779.70 грн., та має бути стягнутий з відповідача, натомість не може їх врахувати виходячи з наступного. Наданий акт виконаних робіт №0000000020 від 27.01.2016 року є підтвердженням виконаних ремонтних робіт, але не є доказом фактичних витрат позивача, завданих автомобілю "КІА", д.н.з. [NUMBER] саме під час ДТП, яке сталось 01.12.2015 року. Також, надані позивачем до суду квитанції №300227 від 05.01.2016 року, №300225 від 24.12.2015 року, №300228 від 11.01.2016 року, №300226 від 04.01.2016 року, №300229 від 15.01.2016 року та №300230 від 27.01.2016 року не можуть бути належним доказом, оскільки в них не прописано, за що саме позивач сплатив кошти вказані у цих квитанціях. Крім того суд роз`яснив сторонам їх право заявляти клопотання про призначення судової автортоварознавчої експертизи, на що сторони відмовились. При цьому, позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди також підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 згаданої статті ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП залишився на зимові свята без автомобіля та не зміг здійснити заплановану поїздку до Карпат, таким чином свята було зіпсовано, родина позивача перебувала пригніченому настрої, а позивач зазнав душевних страждань внаслідок тривалої неможливості корстуватись своїм автомобілем, внаслідок чого порушився звичайний життєвий уклад для позивача та її сім"ї. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим позивач у справі не надав суду жодних належних та допустимих письмових доказів завдання йому моральної шкоди, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково у сумі 1000 грн. Доведення розміру матеріальної шкоди є необхідним для розгляду справ цієї категорії, а тому суд вважає, що витрати понесені позивачем на оплату замовленого звіту №2311 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "КІА", д.н.з. [NUMBER] від 02.12.2015 року є судовими витратами і підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України, як вбачається з квитанції №2311 від 28.12.2015 року витрати за згадані послуги складають 1000 грн. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial