Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22.04.2019р. надійшов позов [PERSON] , який діяв на той час в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітньої [PERSON] до [PERSON] (треті особи - [PERSON] , ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», АТ «ОТП Банк», Приватний нотаріус ДМНО округу Кохан Г.Л., Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР) про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Під час розгляду справи, а саме 04.01.2020р., [PERSON] , [INFO] досягла повноліття (а.с. № 21 т. № 1, а.с. № 84 т. № 2), та з 28.01.2020р. її інтереси представляв адвокат Клименко І.І. (а.с. № 85-87 т. № 2). 26.04.2019р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. позовну заяву було залишено без руху (а.с. № 65 т. №1). 21.05.2019р. в порядку усунення недоліків надійшла уточнена позовна заява (а.с. № 72-80 т. № 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2019р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с. № 98 т. № 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2019р. було вжито заходи забезпечення позову (а.с. №93 т. № 1). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.10.2019р. ухвала від 28.05.2019р. була залишена без змін. Ухвалою суду від 19.11.2019р. було відмовлено в задоволенні клопотання про часткове скасування цих заходів (а.с. №222 т. № 1). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 27.11.2019р. (а.с. № 32 т. № 2). В межах підготовчого провадження сторони обмінялись відзивом та відповіддю на відзив відповідно до положень ст.ст. 178, 179 ЦПК України (а.с. № 170-173, 195-199 т. № 1), 27.11.2019р. надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. № 14-16 т. № 2). Також, 22.07.2019р. була винесена та 15.08.2019р. виконана ухвала про витребування доказів від Сьомої ДДНК (а.с. №125, 142-169 т. № 1). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Клименко І.І. в уточненому позові від 21.05.2019р. (а.с. № 72-80 т. № 1) посилався на те, що 28.12.2006р. на підставі договору купівлі - продажу квартири [PERSON] придбала у власність [ADDRESS] (на той час - Дніпропетровськ) за ціною 631 942 грн. Придбання квартири [PERSON] здійснила за кредитні кошти, які були надані їй за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р., укладеним з АТ «ОТП Банк». 28.12.2006р. між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки № PCL-301/520/2006, відповідно до умов якого [PERSON] передала належну їй квартиру в іпотеку АТ «ОТП Банк». З 2007р. у спірній квартирі були зареєстровані та постійно проживали [PERSON] , [PERSON] , їх малолітні (на той час) спільні діти - донька [PERSON] , 2002р.н. та з моменту народження, [PERSON] , 2008р.н. Їх мати - [PERSON] [INFO] внаслідок тяжкої хвороби померла. Після смерті [PERSON] - її малолітні діти (спадкоємці за законом) [PERSON] та [PERSON] протиправно були позбавлені спадкового майна. 15.01.2019р. до квартири [ADDRESS] прийшли будівельники та почали демонтувати вхідні двері, незважаючи на те, що цій квартирі мешкають позивач та п`ятеро його дітей. Після розмови із представником нового власника спірної квартири [PERSON] позивачу стало відомо, що зазначені вище будівельні роботи проводяться за розпорядженням нового власника спірної квартири. У зв`язку із чим, позивачу 21.03.2019р. після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що АТ «ОТП Банк» 28.11.2018р. уклав договір відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-301/558/2006 та договором іпотеки № PCL-301/520/2006 від 28.12.2006р. з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», яка в подальшому передала право вимоги боргу [PERSON] , а 27.12.2018р. право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] приватним нотаріусом ДМНО Кохан Г.Л. 31.12.2018р. право власності на квартиру було передано [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кохан Г.Л. за реєстровим № 565 від 31.12.2018р. 03.03.2014р. позивач - [PERSON] повідомив АТ «ОТП Банк» про смерть [PERSON] та надав копію свідоцтва про її смерть. З вищезазначеної дати почав свій перебіг, встановлений п. 2 ст. 1281 ЦК України, шестимісячний термін, протягом якого кредитор АТ «ОТП Банк» мав би пред`явити вимогу до спадкоємців, всупереч чому АТ «ОТП Банк» не пред`явив вимоги ні безпосередньо до спадкоємців, що прийняли спадщину, ні до нотаріуса у строки, встановлені статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавило кредитора права вимоги до спадкоємців. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. та Договором іпотеки № PCL-301/520/2006 є припиненими відповідно до ст.1281 ЦК України з 04.09.2014р. АТ «ОТП Банк», на думку позивача, не мав права передавати права вимоги за вказаними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», і оформлення права власності на квартиру як за [PERSON] , так і за [PERSON] . Представник відповідача - адвокат Шустров Є.Ф. надав відзив на позовну заяву (а.с. № 170-173 т. № 1), в якому позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів про те, що спірна квартира вибула з володіння дітей позивача, з огляду на продовження проживання в спірній квартирі та користування нею самим позивачем та його дітьми. Окрім того, представник відповідача стверджував, що подаючи до АТ «ОТП Банк» заяву від 03.03.2014р. [PERSON] зазначив, що спадкоємців у померлої немає, спадщину ніхто не прийняв. Тим самим позивач намагався ввести банк в оману, в результаті чого кредитор не був обізнаний про смерть власника та іпотекодавця [PERSON] АТ «ОТП Банк» стало відомо про смерть спадкодавця [PERSON] лише 06.11.2017р. після звернення з відповідною заявою до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори. Приймаючи до уваги, що зобов`язання за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. і Договором іпотеки № PCL-301/520/2006 не припинилось, АТ «ОТП Банк» цілком законно 28.11.2018р. відступило право вимоги новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Фінанс», про що було сповіщено позивача. В подальшому 28.11.2018р. ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Фінанс» передала своє право вимоги за відповідним договором [PERSON] , який за договором дарування передав спірну квартиру відповідачу [PERSON] . Представником позивача підготовлено відповідь на відзив (а.с. № 195-199 т. № 1), де увага суду зверталась на те, що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому така вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами: лист [PERSON] від 03.03.2014р., отриманого АТ «ОТП Банк» за вхідним № 62, в якому позивач повідомив банк про смерть [PERSON] та просив розірвати договір поруки від 28.12.2016р. № SR - 301/410/2006; відповідь АТ «ОТП Банк» від 14.03.2014р. вихідний номер 301-3-3-3/167 на звернення [PERSON] від 03.03.2014р., в якому банк повідомляє [PERSON] про свою незгоду з припиненням дії договору поруки № SR - 301/410/2006 від 28.12.2006р. у зв`язку зі смертю основного боржника за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. та вважає договір поруки дійсним; лист АТ «ОТП Банк» до Сьомої ДДНК від 23.06.2014р. вихідний номер № 85-85-2/1175, в якому банк зазначає, що [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 10.01.2014р. та просить повідомити банк про коло спадкоємців для пред`явлення їм вимоги, щодо погашення заборгованості та не здійснювати будь - яких юридичних дій пов`язаних з переходом права власності на предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підтверджено, що первісний кредитор АТ «ОТП Банк» довідався про смерть [PERSON] не 06.11.2017р . , як стверджував відповідач. Також, позивач зауважив, що пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України, та свідчить про можливість АТ «ОТП Банк» пред`явити кредиторські вимоги через Сьому ДДНК. Представник відповідача - адвокат Шустров Є.Ф. скористався своїм правом та 27.11.2019р. подав свої заперечення на відповідь на відзив (а.с. № 14-16 т. № 2), в яких наголошував на тому, що малолітні діти померлої матері не були власниками спірного майна, отже слід розрізняти право власності на нерухоме майно та право на спадщину після смерті особи, отже у цій справі не може йти мови при витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до ст.ст.387, 388 ЦК України. Крім того, звертав увагу на те, що [PERSON] сповістив банк про смерть боржника 03.03.2014р., отже граничний термін вимог у кредитора був 04.09.2014р. Також представник відповідача зазначав, що ніяких порушень при відступленні права вимоги не існувало, цей висновок ним зроблено з аналізу ст.ст.512, 513, 514, 516 ЦК України. Представник позивача [PERSON] (який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] ) та представник [PERSON] , [INFO] (досягла повноліття [INFO] ) - адвокат Клименко І.І. (діє за договором про надання правової допомоги від 12.02.2019р. а.с. № 69-70 т. № 1 та за договором про надання правової допомоги від 28.01.2020р.- а.с. № 85 т. № 2 ) в ході судового розгляду справи 19.03.2020р. позовні вимоги в редакції від 21.05.2019р. підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням доводів, зазначених по тексту позову та відповіді на відзив. Після дачі особистих пояснень в судовому засіданні 19.03.2020р. до канцелярії суду подав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності. Також в цій заяві зазначив, що він, як представник [PERSON] (який в свою чергу діє в інтересах малолітньої [PERSON] ) та як представник повнолітньої [PERSON] (досягла повноліття [INFO] ), позовні вимоги підтримує, просив суд позовні вимоги задовольнити. Також, у випадку задоволення позовних вимог, просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2019р. (а.с. № 83 т. № 2). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шустров Є.Ф. (діє за довіреністю від 13.03.2019р. - а.с. № 174 т. №1) позовні вимоги не визнав. В ході судового розгляду справи 19.03.2020р. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на аргументи зазначені у відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив. Після дачі особистих пояснень в судовому засіданні, до канцелярії суду також подав заяву про закінчення розгляду справи 19.03.2020р. за його відсутності (а.с.№ 88 т. №2). Треті особи - [PERSON] , ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», АТ «ОТП Банк», Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л., Сьома ДДНК, Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, ДАПДП ДМР в підготовчі засідання та судові засідання не з`явилися (крім ДМР та АТ «ОТП Банк», які були під час підготовчого засідання), про дату засідань були повідомлені належним чином (а.с. № 182, 185-191,194 т. № 1, а.с. № 67-72 т. № 2), про причини неявки суд не сповістили (крім приватного нотаріуса ДМНО Кохан Г.Л., завідувачки Сьомої ДДНК та представника АТ «ОТП Банк»). Приватний нотаріус ДМНО - Кохан Г.Л. своїми заявами від 05.11.2019р. та від 06.03.2020р. (а.с. № 12, 73 т. № 2) просила справу розглядати за її відсутності. Завідувачка Сьомої ДДНК - Черновська Л.Г. своїми листами від 17.10.2019р. та від 23.01.2020р. (а.с. № 193 т. № 1, а.с. № 77 т. № 2) просила справу розглядати за відсутності представника нотаріальної контори. Представник третьої особи - АТ «ОТП Банк» - адвокат Вакула Д.М. (діє за довіреністю від 15.01.2020р. - а.с. № 39 т. №2) на е/пошту суду 18.03.2020р. направила клопотання про розгляд справи за її відсутності з урахуванням раніше поданих суду 27.01.2020р. письмових пояснень, в яких проти задоволення позову представник третьої особи заперечувала (а.с.№75 т.№2). Ухвалами суду під час підготовчого засідання 19.11.2019р. та судового засідання 19.03.2020р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було ухвалено про розгляд справи за відсутності не з`явившихся третіх осіб (а.с. № 2-4, 80-81 т. № 2). Під час розгляду справи в підготовчих засіданнях 19.11.2019р. та 27.11.2019р., а також в судовому засіданні 19.03.2020р. (під час особистих пояснень представників сторін та запитань одне до одного та запитань головуючого) здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до ч.1 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням заяв представників сторін від 19.03.2020р. (а.с. № 83, 88 т. № 2) після пояснень представників сторін [PERSON] та [PERSON] суд завершив розгляд справи за відсутності усіх сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до положень ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, про що постановив відповідну ухвалу (а.с. № 82 т. № 2). Таке рішення судом прийнято на підставі заяви представників сторін та з огляду на значний обсяг матеріалів цивільної справи (2 томи) та необхідності дотримання рекомендацій Ради суддів України від 16.03.2020р. щодо зменшення кількості справ, які розглядаються у відкритих судових засіданнях під фіксацію судового процесу технічними засобами під час карантину, який оголошено постановою КМУ від 11.03.2020р. № 211. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухав представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та зміст заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.12.2006р. на підставі договору купівлі - продажу квартири [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] (на той час - Дніпропетровськ) за ціною 631 942 грн. (а.с. № 26-27 т. № 2). Для цього [PERSON] уклала з АТ «ОТП Банк» кредитний договір № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. (а.с. № 28-34 т. № 1). 25.12.2009р. укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. (а.с. № 17-21 т. № 2) Також, 28.12.2006р. між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки № PCL-301/520/2006, згідно до умов якого [PERSON] передала належну їй квартиру в іпотеку АТ «ОТП Банк» (а.с. № 35-41, 48-59 т. № 1). Між [PERSON] (позивачем у справі) і АТ «ОТП Банк» в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань по поверненню кредиту за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. було укладено договір поруки № SR - 301/410/2006 від 28.12.2006р. З 2007р. у спірній квартирі були зареєстровані та фактично проживали окрім [PERSON] , її цивільний чоловік [PERSON] , та їх спільні діти - донька [PERSON] , 2002р.н. та, з моменту народження, [PERSON] , 2008р.н. (на той час обидві малолітні - а.с. № 21, 22 т. № 1). [INFO] [PERSON] померла (а.с. № 20 т.№ 1). 03.03.2014р. позивач [PERSON] , який на той час діяв в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітньої [PERSON] , листом повідомив банк про смерть [PERSON] та просив розірвати договір поруки від 28.12.2016р. № SR - 301/410/2006, який було отримано АТ «ОТП БАНК» 03.03.2014р. за вхідним № 62 (а.с. № 46-47 т. № 1). 14.03.2014р. за вих. № 301-3-3-3/167 АТ «ОТП Банк» відповів на лист [PERSON] від 03.03.2014р. та повідомив позивача про свою незгоду з припиненням дії договору поруки № SR - 301/410/2006 від 28.12.2006р. у зв`язку зі смертю основного боржника за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. та вважав договір поруки дійсним (а.с. № 199зв. т. № 1) Отже матеріалами справи підтверджено, що АТ «ОТП Банк» стало відомо про смерть позичальника за зазначеним кредитним договором [PERSON] [INFO] . Крім того, АТ «ОТП Банк» до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори 23.06.2014р. було направлено лист за вих. № 85-85-2/1175, в якому банк констатував, що [INFO] позичальник [PERSON] померла, просив повідомити банк про коло спадкоємців для пред`явлення їм вимоги щодо погашення заборгованості та просив не здійснювати будь - яких юридичних дій, пов`язаних з переходом права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (а.с. № 143зв., 145 т. № 1). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу), тобто часом відкриття спадщини за померлою [PERSON] є [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до копії спадкової справи, яка надійшла з Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.07.2019р., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , було відкрито спадкову справу №513/2014 від 08.07.2014р. (а.с. № 143-168 т. № 1). Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів, що виникають між кредиторами та спадкоємцями боржника, для правильного вирішення спорів необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дотримання кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильного визначення кола спадкоємців. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2018р. у справі № 758/8549/15-ц (провадження № 61-8438св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса». Враховуючи, що АТ «ОТП Банк» дізнався про відкриття спадщини за померлою [PERSON] з листа [PERSON] ще 03.03.2014р. (а.с. №46-47 т. № 1), то на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України в строк до 03.09.2014р. мав пред`явити свої вимоги спадкоємцям померлої. Однак, АТ «ОТП Банк», обмежився листами від 23.06.2014р. (вих. № 85-85-2/1175), направивши їх до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в яких просив повідомити його про коло спадкоємців для пред`явлення їм вимоги за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. Між тим, не пред`явив вимоги ні безпосередньо до спадкоємців, що прийняли спадщину, ні до нотаріуса у строки, встановлені статтею 1281 ЦК України. Така вимога була підписана представником юридичного департаменту ПАТ «ОТП Банк» Яшиним О.С. лише 27.04.2018р. (а зареєстрована в Сьомій ДДНК 04.08.2018р.) (а.с. № 167 т. № 1). Не пре,явлення вимоги у строки, встановлені ч.2.,ч.3 ст. 1281 ЦК України, відповідно до положень частини четвертою цієї норми, позбавило права вимоги АТ «ОТП Банк» до спадкоємців. Суд критично ставиться до позиції представника відповідача стосовно того, що банк своєчасно звернувся до нотаріальної контори, де повідомив про свої вимоги до спадкоємців померлої, тому, що про смерть спадкодавця АТ «ОТП Банк» стало відомо лише 06.11.2017р. (а.с. № 167, 171 т. № 1). Ці твердження представника відповідача повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та нічим об`єктивно не підтверджуються. З огляду на зміст ст. 1281 ЦК України строк на пред`явлення кредитором АТ «ОТП Банк» до спадкоємців [PERSON] , 2002р.н. та [PERSON] , 2008р.н. права вимоги боргу було пропущено кредитором, оскільки АТ «ОТП Банк» був обізнаним про смерть боржника 03.03.2014р., але у встановлений строк не звернувся із відповідною вимогою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Вказані твердження повністю узгоджуються із висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17.04.2018р. по справі № 522/407/15-ц. Крім того, вказані висновки підтверджуються правовими позиціями, викладеними в Постановах Верховного Суду від 11.03.2019р. у справі №759/12484/15-ц, від 11.07.2018р. у справі №495/1933/15-ц, від 14.05.2018р. у справі №14-53цс18. Суд погоджується з позицією представника позивачів, що лист АТ «ОТП Банк» від 23.06.2014р. за вих. № 85-85-2/1175, направлений на адресу Першої та Сьомої ДДНК, в яких банк констатував, що [INFO] позичальник [PERSON] померла, не можна вважати вимогою у розумінні ст. 1281 ЦК України. Це вбачається саме зі змісту листа від 23.06.2014р. за вих. № 85-85-2/1175 та вимоги кредитора від 27.04.2018р. (а.с. № 143зв., 145, 167 т. № 1). Сам факт того, що представник юридичного департаменту ПАТ «ОТП Банк» Яшин О.С. звернення від 27.04.2018р. (зареєстроване в Сьомій ДДНК 04.08.2018р.) називає «уточненою вимогою» не робить лист від 23.06.2014р. за вих. № 85-85-2/1175 первісною вимогою банка, поданою у строки та порядок встановлені статтею 1281 ЦК України. Суд звертає увагу, що представник АТ «ОТП Банк» у своїх запереченнях проти позову не є послідовним. В одних документах, він зазначає, що подав вимогу (маючи на увазі лист від 23.06.2014р.) у шестимісячний строк, який банк відраховує з 03.03.2014р. (отримання листа позивача - а.с. №46-47 т. № 1), потім в «уточненій вимозі кредитора» від 27.04.2018р. він зазначає, що дізнався про смерть [PERSON] лише 06.11.2017р. (а.с. № 167 т. № 1). Суд зазначає, що представник банку, зареєструвавши в Сьомій ДДНК 04.08.2018р. вимогу кредитора відповідно до положень ст. 1281 ЦК України, розумів, що банківська установа пропустила цей строк, оскільки 23.06.2014р. посадовими особами банківської установи ( [PERSON] та [PERSON] ) було подано не вимогу кредитора у відповідності ст. 1281 ЦК України. Саме тому, вже працівник юридичного департаменту намагався виправити цю помилку, направивши документ, який він склав начебто 27.04.2018р. (тобто намагаючись відраховувати шестимісячний термін саме з дати 06.11.2017р., про яку зазначив по тексту). Будь яких інших пояснень, чому саме «уточнена вимога кредитора» датована 27.04.2018р., а зареєстрована в Сьомій ДДНК тільки 04.08.2018р., чому по тексту цієї вимоги представник банку посилається на дату 06.11.2017р., чому взагалі виникла потреба подати цю «уточнену вимогу кредитора», раз представник третьої особи [PERSON] вважає, що 23.06.2014р. посадовими особами банківської установи ( [PERSON] та [PERSON] ) подано належну вимогу у відповідності до положень ст. 1281 ЦК України, ні представником відповідача, ні представником третьої особи АТ «ОТП Банк» суду не надано. Щодо законності набуття права власності на спадкове майно - спірну квартиру суд зазначає наступне. 28.11.2018р. АТ «ОТП Банк» уклав договір відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-301/558/2006 та договором іпотеки № PCL-301/520/2006 від 28.12.2006р. з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», яка в подальшому передала право вимоги боргу [PERSON] (а.с. № 48-59 т. № 1). 27.12.2018р. право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. 31.12.2018р. право власності на квартиру було передано [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. за реєстровим № 565 від 31.12.2018р. (а.с. № 48-59 т. № 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Варто зазначити, що докази направлення позивачу повідомлення про заміну (двічі 28.11.2018р. та 27.12.2018р.) кредитора в зобов`язанні за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. та докази його отримання у матеріалах справи відсутні. Судом встановлено, що зазначене повідомлення також не надходило до Сьомої ДДНК, про що свідчить про відсутність вказаного повідомлення в матеріалах спадкової справи № 513/2014, відкритої після смерті [PERSON] (а.с. № 143-168 т. № 1). Підставою припинення іпотеки згідно статті 17 Закону України «Про іпотеку» є, також, припинення основного зобов`язання. За таких обставин, дії первісного кредитора АТ «ОТП Банк» з укладання 28.11.2018р. договору відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-301/558/2006 та договору іпотеки № PCL-301/520/2006 від 28.12.2006р. із ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з того, що зобов`язання за кредитним договором № ML-301/558/2006 від 28.12.2006р. та договором іпотеки № PCL-301/520/2006 припинені з 04.09.2014р. відповідно до ст.1281 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Тому суд приходить до висновку що АТ «ОТП Банк» передав право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» вже за припиненними зобов`язаннями, що не відповідає змісту ст.ст. 514, 519 ЦК України. Щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» суд зазначає. Згідно з п. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до п. 6.4.2 Договору іпотеки «при виникненні Іпотечного Випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю Іпотечне Повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму Боргових Зобов`язань та граничний строк погашення Боргових зобов`язань. У випадку непогашення Іпотекодавцем Боргових Зобов`язань у строк, передбачений у Іпотечному Повідомленні, право власності на Предмет Іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення Боргових Зобов`язань, вказаному в Іпотечному Повідомленні. Після звернення до суду з позовом, а саме 19.04.2019р. позивач отримав лист АТ «ОТП Банк» №12-4-6/471-1 від 19.04.2019р. (а.с. № 85 т. № 1), в якому АТ «ОТП Банк» повідомив позивача про відступлення банком на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» право вимоги боргу та зазначив, що повідомлення про відступлення права вимоги боргу було направлено 04.12.2018р. позивачу та можливим спадкоємцям померлої, а також до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень має бути відмовлено зокрема, у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015р. встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Пунктом 61 Порядку також передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Проте жодної вимоги [PERSON] (який діяв на той час в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітньої [PERSON] ) не отримував, жодного повідомлення (вимоги) ні від АТ «ОТП Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», [PERSON] чи будь-яких інших осіб про відступлення права вимоги та задоволення вимог кредитора на адресу боржника чи її спадкоємців не надходило. Документи про отримання [PERSON] письмової вимоги іпотекодержателя не надавалися, що свідчить про те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом і не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та містять суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. Згідно відомостей, які містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.03.2019р., підставою виникнення права власності зазначено: «Відкриття розділу, реєстрація ОНМ Дата, час державної реєстрації: 27.12.2018р. 14:41:13 Підстава: іпотечне повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 24.12.2018р., видавник: Комаров В.А.; Акт приймання-передачі до договору відступлення прав вимоги , серія та номер: б/н, виданий 28.11.2018р., видавник: ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс"; Договір про відступлення права вимог, серія та номер: 4478, виданий 28.11.2018р., видавник: ПН Київського МНО Скульська Т.А.; Договір про відступлення права вимог, серія та номер: 4479, виданий 28.11.2018р., видавник: ПН Київського МНО Скульська Т.А.; договір іпотеки, серія та номер: 2-З-919, виданий 28.12.2006р., видавник: ПН ДМНО Чижик О.С. Відомості внесено до Реєстру: 27.12.2018р. 17:23:20, приватний нотаріус Кохан Ганна Леонідівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.». Проте, зазначені документи не є належними та достатніми доказами отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя за 30 днів до дати реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що право власності на спірну квартиру за [PERSON] не підлягало реєстрації, оскільки договір відступлення права вимоги був укладений тільки 28.11.2018р., іпотечне повідомлення складене 24.12.2018р., що свідчить про відсутність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя. Щодо витребування з чужого незаконного володіння відповідача спірної квартири на користь спадкоємців померлої - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (досягла повноліття [INFO] ) та малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд дійшов наступного висновку. Спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] вибула з власності спадкоємців доньок позивача поза їх волею, шляхом укладання 31.12.2018р. договору дарування між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , з подальшою реєстрацією права власності на спірну квартиру за відповідачем, державний реєстратор: приватний нотаріус Кохан Ганна Леонідівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44923738. Частиною 3 ст.41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК). За положеннями ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 26 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено: відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст.388 ЦК України. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України переходить до спадкоємців власника. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння, або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав (п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України) є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За таких обставин вибуття спірної квартири із володіння спадкоємців померлої власниці та витребування цього майна на користь спадкоємців - дітей [PERSON] (малолітня) та [PERSON] ( [INFO] досягла повноліття під час розгляду справи) від власника [PERSON] , який отримав спірне майно за безвідплатним договором дарування від 31.12.2018р., укладеним із [PERSON] , є єдиним можливим та належним способом захисту їх порушеного права, виходячи із змісту ст. 388 ЦК України. Заперечення представника відповідача стосовно того, що малолітні діти померлої матері не були власниками спірного майна на дату смерті матері, отже у цій справі не може йти мови при витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до ст.ст.387, 388 ЦК України, суд оцінює критично, оскільки право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника з огляду на визначення поняття складу спадщини (ст. 1218 ЦК України). Відсутність свідоцтв про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (положення ч.3 ст. 1296 ЦК України). Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом суд, оцінивши зібрані докази у справі за принципами ст.89 ЦПК України, приходить до висновку про можливість задоволення таких вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1. ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи обидві доньки померлої [PERSON] - [PERSON] , 2002р.н., і [PERSON] , 2008р.н. на момент смерті матері були малолітніми, були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 45, 148зв. т.№ 1). Отже, діти вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті своєї матері, оскільки постійно проживали із нею на час відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Враховуючи, що на даний час право власності на спадкову квартиру зареєстровано за іншою особою - відповідачем по справі, у спадкоємців відсутня можливість щодо отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру. Судом, також, встановлено, що письмова відмова на заяву позивача, який діяв в інтересах малолітніх доньок, не була надана нотаріусом, який фактично відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям за законом без надання ним постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. За змістом листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Позивач, який діяв як законний представник в інтересах своєї неповнолітньої та малолітньої доньок (станом на 22.04.2019р. ), звернувся до суду із вимогами про визнання права власності через об`єктивні обставин, незалежні від його волі, які позбавляють його дітей можливості оформити спадкові права і отримати у спадщину спірну квартиру у рівних частинах за відсутності інших спадкоємців, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, таке право підлягає захисту судом. За вищезазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] до [PERSON] (треті особи - [PERSON] , ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», АТ«ОТП Банк», Приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л., Сьома ДДНК, Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, ДАПДП ДМР) про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, про доведеність позову та наявність правових підстав для його задоволення. Одночасно з винесенням рішення суду та приймаючи до уваги заяву представника позивачів [PERSON] та [PERSON] (який діє в інтересах малолітньої [PERSON] ) - адвоката Клименка І.І. від 19.03.2020р., в якій він наполягав на скасуванні заходів забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог (які були вжиті саме за заявою представника позивача від 21.05.2019р.), з урахуванням положень ч.4 ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2019р. (а.с. № 99 т. № 1). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 9 605грн. та судового збору при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 384грн. 20коп., а разом - 9 989грн.20коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved