Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON]., посилаючись на те що він з відповідачем з 25 листопада 2011 року по 9 серпня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Після розірвання шлюбу і по даний час він сплачує аліменти на утримання дочки, бажає бачитися та спілкуватися з дочкою, приймати активну участь у її житті та вихованні. Проте, відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, безпідставно звинувачує його у тому, що після того, як він забирає дочку до себе додому, вона хворіє. Не дійшовши добровільної домовленості з відповідачем по даному питанню, він звернувся до Служби у справах дітей Ставищенської РДА, яка визначила, за домовленістю сторін, день зустрічі з [PERSON] першу та третю суботу і неділю місяця, а саме з 11 год.00 хв. суботи до 16 год. 00 хв. неділі. Проте, відповідач ігнорує рішення комісії з питань захисту прав дітей при Ставищенській РДА, продовжуючи перешкоджати йому у спілкуванні з дочкою, а саме, у відведений для нього час для спілкування з дитиною відповідач та дочка відсутні по місцю проживання. З 18 червня 2019 року [PERSON] вибула з ДНЗ № 3 „Сонечко", який з 14 червня 2016 року відвідувала систематично, і місце перебування відповідача та дочки на даний час йому не відомо. Він виконував і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки, систематично бачити дочку, мати можливість спільно відпочивати з нею, брати участь у її вихованні. Для цього ним створені найкращі умови по місцю його проживання, зокрема, в кімнаті є свій дитячий куточок, де дочка може гратися, є спальний куточок, де вона може відпочивати, є іграшки та інші речі для розвитку. Він працює, позитивно характеризується за місцем роботи, алкогольними напоями та наркотичними речовинами не зловживає, не буде чинити перешкоди у спілкуванні дочки з матір`ю. Оскільки, кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні його з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний порядок його участі у вихованні малолітньої дочки: встановити дні та години побачень по яким він буде забирати дочку за адресою місця її реєстрації по [ADDRESS] побачення за місцем його проживання кожні вихідні з 16 год. п`ятниці до 16 год. неділі щотижня; побачення з донькою серед тижня у вівторок та четвер за бажанням батька (з завчасним повідомленням про це матері дитини) з 17 год. до 19 год. у місцях відвідування дитиною дошкільного та іншого навчальних закладів (в т.ч. і привезення дитини до її місця проживання); спільний відпочинок з донькою по місцю проживання батька у першу половину літніх канікул з п`ятнадцятого червня по тридцяте липня кожного року, але не менше тридцяти календарних днів з урахуванням думки дитини; спільний відпочинок з донькою під час зимових канікул та Різдвяних свят з першого по п`ятнадцяте січня кожного року, але не менше семи днів (з урахуванням думки дитини) за місцем проживання батька та спілкування, проведення часу разом з дочкою під час Різдвяних свят, по 5 годин з 10 год. до 15 год., у день свята (Новий рік, Різдво Христове); необмежене спілкування з малолітньою дочкою особисто засобами телефонного зв`язку та через інтернет, за допомогою мобільних додатків Telegram, Viber, WyatsApp, Skype, месенджер, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; зобов`язати відповідача у разі відсутності дитини за місцем її реєстрації за добу до зустрічі його з дочкою надавати точну інформацію щодо фактичного перебування дитини; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, на які позивач посилається в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки задоволення їх буде суперечити інтересам дитини, яка має право на особисту думку щодо місця проживання, святкування свого дня народження, Різдвяних та новорічних свят та кола осіб з якими вона буде зазначені свята прооводити. Представник третьої особи в судовое засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належим чином. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач є її колишньою невісткою, матір`ю її внучки [PERSON] . Після одруження її син [PERSON] разом із дружиною, відповідачем по справі, проживали разом із нею та її чоловіком, у їхньому будинку. Коли [PERSON] виповнилося два роки, вони почали проживати окремо. Після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає [PERSON] у побаченні з дитиною. На його дзвінки не відповідає, а в садочку, на святі, не дозволила [PERSON] сфотографуватися з батьком, заборонивши дитині проситися до нього. Останній раз син спілкувався з [PERSON] в 20-х числах червня 2019 року. З того часу відповідач на дзвінки не відповідає, вони не мали можливості навіть привітати дитину [INFO] з днем народження. За місцем проживання позивача є всі умови для проживання та виховання дитини, є кімната, ліжко, іграшки, усі зручності в будинку. Кожного разу, коли [PERSON] була у батька, вони весь час проводили разом, гуляли в парку, на ігрових майданчиках, він дарував їй подарунки, а коли хворіла, то звертався до лікарів і лікував її. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює вихователем середньої групи в садочку куди до червня 2019 року ходила неповнолітня [PERSON] . Зі слів відповідача їй відомо, що сторони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу позивач приходив до дитини в садочок, приносив подарунки, солодощі, після занять, під час вільного часу, грався з дочкою в приміщенні або на території дитячого садочку. [PERSON] ждала його, раділа зустрічам з ним, завжди запитувала, коли він прийде знову. Відповідач заперечень з приводу таких зустрічей їй не висловлювала, принесені батьком подарунки завжди забирала. Кожен раз, коли [PERSON] приводили у садочок, вона була доглянута, незалежно від того хто приводив, чи мати, чи батько. Де знаходиться в даний час дитина їй не відомо. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, його представника, представника відповідача, покази свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 25 листопада 2011 року по 11 вересня 2018 року проживали в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 18, 19, 35, 38-39), яка зареєстрована разом із відповідачем по [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник відносно усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини. Самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися із спільною участю у вихованні та утриманні спільної дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх малолітньою дитиною батька, який мешкає окремо від дитини. Враховуючи рівні права батька щодо дитини із її матір`ю, все ж, при визначенні конкретних способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, слід брати до уваги, найперше, інтереси дитини, оскільки їй не має бути завдано шкоди такими конкретними способами участі, які встановлюються для батька. Тож в даному випадку має бути розумний баланс між забезпеченням належного батьківського виховання, реалізацією батьком своїх прав, і інтересами дитини. Розпорядженням Ставищенської РДА Київської області від 6 червня 2019 року за № 105 „Про встановлення днів та годин побачень [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] " (а.с. 25) встановлено дні та години побачень [PERSON] з дочкою [PERSON] , а саме: перша, третя субота-неділя місяця з 11.00 години суботи до 16.00 години неділі через тиждень (за попередньою домовленістю обох сторін), надано батькам право змінювати порядок побачень з дитиною за їх взаємною згодою та зобов`язано [PERSON] не перешкоджати побаченням батька з дочкою. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а. с. 26), характеристики з місця роботи позивача від 4 вересня 2019 року (а.с. 27), довідки про доходи (а. с. 29) позивач проживає з батьками, має окрему кімнату, усі умови для розвитку дитини, працює в ТОВ „РОПА України" на посаді комірника, позитивно характеризується по місцю роботи. Позивач своєчасно сплачує аліменти на утримання дочки, що підтверджується копією судового наказу (а.с. 30), листом Ставищенського РВДВС ГТУЮ від 1 серпня 2019 року № 2534 (а.с. 28) та довідкою про доходи (а.с. 29). Відповідно до декларації № 0000-64А7-АХТТ від 11 червня 2018 року (а.с. 37) лікарем, який надає первинну медичну допомогу неповнолітній [PERSON] є педіатр КЗ „Ставищенський районний центр первинної медико-санітарної допомоги „Ставищенської районної ради Київської області". З довідки Ставищенського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 3 „Сонечко" КЗ Ставищенської селищної ради Київської області від 2 вересня 2019 року № 01-23/11 (а.с. 36) судом встановлено, що [PERSON] з 14 вересня 2016 року по 18 червня 2019 року відвідувала Ставищенський дошкільний навчальний заклад № 3 „Сонечко", з якого з 19 червня 2019 року за повідомленням матері вибула. В даний час відповідач разом із дочкою проживає в с. Скрипка Васильківського району по місцю проживання [PERSON] , з яким 26 грудня 2019 року вона зареєструвала шлюб (а. с. 110, 109). Відповідач звернулася до позивача з клопотанням про надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини за новою адресою (а. с. 110). Неповнолітня [PERSON] навчається у підготовчому класі Борівського академічного ліцею Фастівського району Київської області (а.с. 107). 29 червня 2019 року [PERSON] прибув по місцю проживання відповідача та дочки в [ADDRESS] , щоб, відповідно до розпорядження Ставищенської РДА Київської області від 6 червня 2019 року за № 105, забрати свою малолітню дочку, проте останні за вказаною адресою були відсутні, хоч порядок побачень з дитиною за їх взаємною згодою не змінювали і відповідач його не попереджала про те, що дочка буде відсутньою за місцем проживання і на телефонні дзвінки не відповідала, що підтверджується зверненням позивача до Служби у справах та сім`ї Ставищенської РДА Київської області від 9 липня 2019 року (а.с. 22), копією заяви позивача до голови Ставищенської РДА від 9 липня 2019 року (а.с. 31-32), копією акту про відсутність [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] за місцем проживання (а.с. 33). 3 серпня 2019 року [PERSON] та неповнолітня [PERSON] за місцем проживання були відсутні, що підтверджується повідомленням Ставищенського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області (а.с. 40), поясненнями [PERSON] від 3 серпня 2019 року (а.с. 41). Суд критично оцінює копії документів (а.с. 113-114), оскільки вони є не читабельними і представник відповідача у судовому засіданні не зміг їх прочитати. Стаття 19 СК України встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд не погоджується із Розпорядженням Ставищенської РДА Київської області від 6 червня 2019 року за № 105 „Про встановлення днів та годин побачень [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] " (а. с. 25), оскільки дане розпорядження немотивоване і суперечить інтересам дитини. Позивач у судовому засіданні зазначив, що відповідачем не виконується розпорядження Ставищенської РДА Київської області від 6 червня 2019 року за № 105 „Про встановлення днів та годин побачень [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] ", а тому він звернувся до суду із позовом і просить відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною. Під час судового розгляду у справі були частково підтверджені факти створення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, що підтверджується показами свідка [PERSON] , повідомленням Ставищенського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області (а.с. 40), зверненням позивача до Служби у справах та сім`ї Ставищенської РДА Київської області від 9 липня 2019 року (а.с. 22), копією заяви позивача до голови Ставищенської РДА від 9 липня 2019 року (а.с. 31-32), копією акту про відсутність [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] за місцем проживання (а.с. 33) а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANTv. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У положеннях частини 2, 3 статті 157 СК України зазначено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач, який є батьком дитини, піклується про дочку, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально забезпеченою людиною та має належні житлові умови. Відносини між сторонами емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються словесними перепалками та конфліктами, а тому особисті конфлікти між сторонами та спосіб участі батька у вихованні малолітньої дочки не повинні порушувати інтереси саме дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із неповнолітньою дочкою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Твердження представника відповідача щодо того, що після проживання дитини у позивача, останній повертав [PERSON] матері хвору не знайшло підтвердження у судовому засіданні. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи її виховання не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, та приймаючи до уваги надані в судовому засіданні пояснення позивача, його представника, представника відповідача та покази свідків, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. Приймаючи рішення у справі, судом враховано, що позивач має усі умови для спілкування з дитиною, працює, про місцю роботи характеризується позитивно, що підтверджується актом обстеження його умов (а.с.26), характеристикою (а.с. 27), довідкою про доходи (а.с. 29), тому відсутні підстави для позбавлення його права на спілкування з дитиною. Батьківство - це велика відповідальність, а роль батька у вихованні дитини важлива не менше, ніж роль матері. Щасливе дитинство і гармонійний розвиток дитини можливі лише за активної участі обох батьків, причому спосіб виховання дівчинки має певні відмінності, які теж потрібно враховувати. За звичай, заради своєї доньки сторонам у справі (батькам) варто було б порозумітися та без емоцій домовитись про те, як батько буде спілкуватися з донькою, оскільки дитина проживає з матір`ю та слід було усвідомити, що стосунки батька і доньки відіграють життєво важливу роль у становленні особистості майбутньої жінки. На жаль сторони після розлучення не змогли вирішити питання спілкування та виховання малолітньої доньки мирним шляхом, що і призвело до судового спору. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися із дочкою та приймати участь у її вихованні, суд, враховуючи вік дитини, особливості розвитку дитини в такому віці, які обумовлені характером та тривалістю її відносин, чуттєво - емоційного зв`язку з родиною, в якій вона проживає, вважає за можливе визначити спосіб участі позивача у вихованні дочки [PERSON] , шляхом встановлення наступного графіку спілкування батька з дитиною: кожної першої та третьої п`ятниці, суботи та неділі з 16.00 години п`ятниці до 16.00 години неділі за місцем проживання батька, а також кожного року під час зимових шкільних канікул терміном 7 (сім) днів та літніх шкільних канікул терміном 30 (тридцять) календарних днів для організації відпочинку дитини, за домовленістю з матір`ю дитини; необмежене спілкування [PERSON] з дочкою засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, окрім нічних годин з 21-00 год. до 07-00 год. та зобов`язати [PERSON] за добу до зустрічі [PERSON] з дочкою надавати точну інформацію щодо фактичного перебування дитини, що також відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини», який є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Вимоги позивача про забезпечення реалізації його батьківських прав шляхом встановлення днів та годин побачень по яким він буде забирати дочку саме за адресою місця її реєстрації по [ADDRESS] і надання побачення з дочкою серед тижня у вівторок та четвер за бажанням батька (з завчасним повідомленням про це матір дитини) з 17 год. до 19 год. у місцях відвідування дитиною дошкільного та іншого навчальних закладів (в т.ч. і привезення дитини до її місця проживання), на думку суду, не відповідають якнайкращим інтересам дитини, оскільки, як встановлено судом [PERSON] на даний час проживає і навчається не за місцем її реєстрації. При цьому вимога про забезпечення позивачу спілкування з дитиною під час Різдвяних свят та на Новий рік також не підлягає задоволенню як безпідставна та належним чином не обґрунтована. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені позивачем [PERSON] у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, слід стягнути з [PERSON] на користь останнього у розмірі 3457,80 грн. На підставі викладеного, керуючи ст. ст.141, 153, 157, 159 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial