Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (далі - банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та штрафів, посилаючись на те, що 17.09.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.07.2016 року загальна заборгованість відповідача становить 49251,72 гривень, а саме: 9819,88 грн. заборгованість за кредитом; 34758,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1851,58 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2321,51 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 17.09.2012 року в розмірі 49251,72 гривень та судовий збір у розмірі 1600 грн. У відкритому судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, просила позов задовольнити, надавши обґрунтування аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснила, що коли відповідач звернулася до Банку з заявою про отримання кредиту, вона підписала Анкету - заяву, що свідчить, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами кредитування. Згідно кредитного договору б\\н від 17.09.2012 року відповідачка отримала та користувалася трьома кредитними картками, строк дії останньої спливає в травні 2018 року. Про підвищення процентної ставки за договором відповідачка була повідомлена за допомогою телефонних дзвінків та смс повідомлень, а з виписки по картковому рахунку на ім'я [PERSON] випливає, що остання активно користувалася кредитними коштами протягом дії кредитних карток. В подальшому представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день та час розгляду справи до судового засідання не з'явилася. 11.11. 2016 року уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання їй правової допомоги за №170106(а), згідно з умовами якого наділила свого представника адвоката [PERSON] усіма правами та обов'язками відповідача, передбаченими ст. 27 та 31 ЦПК Україні. Представник відповідача, адвокат [PERSON], у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення, в яких серед іншого зазначив, що представником позивача на підтвердження позову не була надана суду Пам'ятка клієнта Банку, яка є складовою частиною договору про надання банківських послуг, в матеріалах справи також відсутні Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» підписані відповідачкою. При цьому представник відповідача не заперечував, що відповідачкою було підписано Анкету - заяву б/н від 17.09.2012 року та отримано кредитні кошти. Проте просив звернути увагу суду, що в зазначеній Анкеті - заяві від 17.09.2012 року сторонами не узгоджено усіх істотних умов договору кредитування, як то строки, порядок погашення кредиту, розмір кредитного ліміту, порядок нарахування щомісячних платежів, вид та строки кредитної картки, тощо. Також зазначив, що представником позивача не надано суду доказів про відкриття карткового рахунку на ім'я відповідачки, про її обізнаність з Умовами кредитування надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта Банку, а відтак вважає, що кредитний договір Банк з відповідачкою є не укладеним. Також зазначив, що за весь час дії кредитного договору відповідачкою було повернуто Банку суму 21975,25 гривень. При цьому зазначив про незгоду з розміром нарахованих відсотків, штрафних санкцій, пенею та комісією за кредитним договором. Крім того, зазначив, що видачні Банком відповідачці платіжні картки не свідчить пролонгацію кредитного договору, оскільки своїх зобов'язань за договором від 17.09.2012 року відповідачка належним чином не виконувала після спливу дії першої картки. Крім того, в запереченнях просив застосувати до позовних вимог Банку строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову і з цих підстав. В подальшому представник відповідача до судового засідання н з'явився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 17.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір шляхом підписання Анкети - заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 56-57) [PERSON] в Анкеті - заяві підтвердила, що ознайомилась та згодна з наданими їй в письмовому вигляді Умовами та Правилами надання банківських послуг (затверджених наказом банку від 06 березня 2010 року № Сп-2010-256 ) та Тарифами банку. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідачка зобовязалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи, що [PERSON], підписавши Анкету-заяву, підтвердила те, що вона ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами та згодна на те, що вони є складовою частиною укладеного між нею та банком договору про надання банківських послуг, доводи представника відповідача про те, що вона кредитний договір з банком не укладала, є безпідставними. Крім того суд наголошує, що згідно з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06 березня 2010 року № Сп-2010-256, клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання [PERSON] договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком (а.с.12-23). Під час дії даного кредитного договору кредитний ліміт банком змінювався і в останнє він був збільшений 15 жовтня 2012 року до 10000,00 грн. та перерахований відповідачу на платіжну картку, що вбачається з виписки по картковому рахунку клієнта та розрахунку заборгованості.(с.58-68). Таким чином, як встановлено судом ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушив свої зобов'язання перед банком. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позивних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно до ст.11 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1. ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідачка має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором від 17.09.2012 року станом на 31.07.2017 року в розмірі 49251,72 гривень, а саме: 9819,88грн. заборгованість за кредитом; 34758,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1851,58 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2321,51 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, суд звертає увагу представника відповідача, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов). Судом встановлено, що платіжні картки за даним кредитним договором, укладеним між сторонами, неодноразово перевипускались, строк дії останньої отриманої відповідачем платіжної картки - травень 2018 року.( а.с.81,93). Як вбачається з виписки по картковому рахунку клієнта, та розрахунку заборгованості за договором (а.с. 6-9, а.с.58-68), відповідач активно користувалась кредитними коштами та сплачувала проценти за користування ними до 01 вересня 2014 року включно, після чого в неї виникла заборгованість, у звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про її стягнення. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що відповідач користувалася платіжними картками і отримувала їх в банку. Посилання представника відповідачки на те, що закінчення строку дії першої картки є закінченням строку дії кредитного договору є безпідставними з огляду на те, що ця картка була неодноразова перевипущена, картковий рахунок, який був відкритий для її обслуговування не закривався і є єдиним для всіх перевипущених карток, а кредитними коштами відповідачка користувалася з 17 вересня 2012 року по день звернення позивача до суду, періодично знімаючи кошти у межах кредитного ліміту та частково повертаючи їх банку. Щодо нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідачу за підвищеною ставкою, суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитору забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника. Як розяснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами, тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невідємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими Умовами (п.1.1.1.91). Винагорода банку - сума зобовязань держателя платіжної картки з оплати установлених банком тарифів, в тому числі процентів за користування кредитом (п.1.1.1.17). Банк має право проводити зміни тарифів а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням, без попереднього повідомлення клієнта (п.1.1.3.2.3 Умов та Правил). Згідно п. 1.1.3.2.9 Умов та Правил, банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активації додаткових послуг, контактних даних, Умов та Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, про акції, що проводяться банком тощо) встановлювати контакт з клієнтом, використовуючи різні канали звязку: направлення SMS-повідомлень на мобільний телефон клієнта; авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю; поштовий лист; телеграма; повідомлення по електронній пошті; повідомлення в банкоматах та терміналах самообслуговування; друкувати на чеках терміналів; інші засоби комунікації . Крім того, клієнт банку зобовязаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку (п.1.1.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг). Згідно п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язується звернутись до банку для розірвання договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком, в тому числі заборгованість, що утворилась протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю. Отже, з огляду на умови даного кредитного договору, укладеного між сторонами, можна дійти висновку, що сторони погодили змінюваний тип процентної ставки за користування кредитом та порядок повідомлення позичальника про її зміну. При цьому [PERSON], підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, користувалась кредитним лімітом, а відтак, погодилась з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та порядком його зміни. Позивачем до суду були надані виписка по особовому рахунку відповідача, роздруківка SMS повідомлень про підвищення процентної ставки за кредитом на номер телефону клієнта та накази банку про зміну тарифів банку (а.с.58-68, а.с.94-102). Так, згідно наказу Дирекції №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року про зміну тарифів банку у звязку із зміною ринкової ситуації, процентна ставка за використанні кредитного ліміту по кредитним операціям до 01.09.2014 року встановлена в розмірі 2,3%, ( 27,60 % річних) з 01 вересня 2014 року по 31.03.2015 року процентна щомісячна ставка була збільшена до 2,7% (32,40 % річних) та згідно наказу №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року про зміну тарифів банку у звязку із зміною ринкової ситуації, процентна щомісячна ставка була збільшена до 3,5 % (42,0 % річних) з 01 квітня 2015 року ( а.с. 94-102) . Як вбачається з розрахунку заборгованості, у відповідності до даних наказів з 01 вересня 2014 року відповідачу до сплати нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з нової процентної ставки 32,40% річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,0% річних( а.с.6-8). Згідно даних наказів вбачається, що клієнти повідомляються про зміну розміру відсотків шляхом актуалізації інформації про тарифи по карті «Універсальна» та «Універсальна Голод» на зовнішньому сайті Приватбанку та прес-релізу для зовнішнього сайту про зміну відсоткової ставки по карткам. Банк виконав умови договору та у виписці по особовому рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту, SMSповідомлення про підвищення процентної ставки за кредитом на номер клієнта відправлялися завчасно, про що свідчать копії витягів про відправлення від 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року (а.с. 97,102). Отже, враховуючи, що сторони погодили умови договору про зміну процентної ставки, за якими закріпили обовязок позичальника отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам, а також виходячи з того, що протягом 7 днів після підвищення тарифів [PERSON] не пред'являла вимоги банку щодо незгоди з ними та розірвання кредитного договору, вбачається, що банк дотримався умов щодо підвищення процентної ставки. Таким чином, підстав вважати незаконним нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідачу за підвищеною ставкою у справі не вбачається, тому доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими. Обговорюючи питання застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Судом встановлено, що платіжні картки за даним кредитним договором, укладеним між сторонами, неодноразово перевипускались, строк дії останньої отриманої відповідачем платіжної картки - травень 2018 року. Також судом встановлено, що кредитними коштами відповідачка користувалася з 17 вересня 2012 року по день звернення позивача до суду періодично знімаючи кошти у межах кредитного ліміту та частково повертаючи їх банку. З виписки по картковому рахунку клієнта, та розрахунку заборгованості за договором також випливає, що відповідч сплачувала проценти за користування кредитними коштами до 01 вересня 2014 року включно, а останній платіж в рахунок погашення заборгованості за договором був здійснений [PERSON] 24 листопада 2015 року, з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 15 жовтня 2016 року, тобто в межах загального строку позовною давності. З огляду на наведене судом не встановлено підстав для застосування до заявлених вимог банку строків позовної давності. Разом з тим, суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у м. Маріуполі, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню та штраф на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором б/н від 17.09.2012 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача штрафів в сумах 500 грн. та 2321,51 грн. та пені в сумі 1851,58 грн., яка була нарахована після 14 квітня 2014 року. Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню з останнього на користь позивача сума заборгованості в розмірі 44578,63 грн., яка складається з наступного: 9819,88 грн. - заборгованість за кредитом; 34758,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 88 ЦПК, в зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1600 грн.

Outcome: partial