Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати [PERSON] втратившим право користування житловим будинком [ADDRESS]; стягнути сплачений судовий збір. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що їй на підставі договору дарування належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач по справі - син колишнього власника будинку, її чоловіка, який помер [INFO] року. З 2003 року відповідач у вказаному будинку не проживає, підстав для збереження за відповідачем вказаного житлового приміщення немає та його реєстрація у вказаному житловому будинку порушує права позивача, як власника нерухомого майна. Позивач надав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується його підписом в довідковому листі, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 14.10.2006 року, серії [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом Базан Т.П., відповідно до якого [PERSON] подарував, а позивач прийняла в дар вказаний будинок. Право власності зареєстроване КП "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" 14.02.2007 року, реєстраційний номер [NUMBER]. [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується його свідоцтвом про смерть (а.с. 10). У належному позивачу на праві власності будинку зареєстрований відповідач, який є сином її померлого чоловіка. Відповідач зареєстрований у будинку з 09.07.1996 року. Відповідно до акту про встановлення фактично проживачючих осіб від 27.12.2016 року (а.с. 11). відповідач з 2013 року не проживає у будинку, власником якого є позивач. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до цивільного занодавства право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Закон передбачає право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, але не передбачає при цьому переходу прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Таким чином, суд приходить до висновку, що право користування спірною житловою площею у відповідача [PERSON] є похідним від прав колишнього власника житла [PERSON]. За таких обставин, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved