Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася з зазначеним позовом до Солом`янського районного суду міста Києва. В обґрунтування позову [PERSON] стверджує, що 11 січня 2014 року приблизно о 23 год. 30 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , умисно завдав їй тілесних ушкоджень. Згідно з висновком Центру магнітно-резонансної томографії від 05 лютого 2014 року [PERSON] отримала такі ушкодження: розрив передньої хрестоподібної зв`язки, розрив заднього рогу медіального меніска, дегенерація латерального меніска сіно віт, трабекулярний набряк латерального мета епіфізу великоберцової кістки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. У зв`язку з отриманням описаних тілесних ушкоджень, 02 квітня 2014 року позивачу було проведено операцію колінного суглобу, через що виникла необхідність придбання ліків і лікарських засобів. [PERSON] стверджує, що на придбання вказаних засобів нею було витрачено 17 219,19 грн, що підтверджується товарними чеками, квитанціями, до прибуткового касового ордеру, рахунком-фактурою. Також позивач стверджує, що згаданим злочином їй було завдано моральної шкоди, що полягала в обмеженнях пересування після операції лише за допомогою милиць, виникненні негативних психоемоційних змін особистості (стало-знижений фон настрою, роздратованість, втомленість, неспроможність активно відчувати позитивні емоції, суб`єктивно-принижуючі почуття скривдженої гідності). Завдану їй моральну шкоду позивач оцінила у 100 000 грн. [PERSON] зазначає, що обвинувачений у добровільному порядку не відшкодував їй моральну і матеріальну шкоду, а цивільний позов залишено судом без розгляду через закриття кримінального провадження. У цілому позивач просила стягнути з відповідача 17 219,19 грн матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди. Ухвалою судді від 16 лютого 2018 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 березня 2019 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 19 серпня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, виходячи з такого: 1) факт завдання позивачу шкоди саме внаслідок протиправних дій відповідача та його вина, причинно-наслідковий зв`язок не є доведеними, у тому числі й у закритій справі про кримінальне правопорушення. Відповідач вказує, що той факт, що він погодився з клопотанням захисників про закриття кримінального провадження за спливом строків на притягнення до кримінальної відповідальності, не може тлумачитися як доказ винуватості у вчиненні злочину Таким чином, хоча кримінальне провадження щодо [PERSON] і було закрито з нереабілітуючої підстави, тобто він не вважається виправданим, ніщо в ухвалі суду від 10.08.2017 не вказує, що він є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак факт завдання позивачу шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та його вина, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою позивачу та діями відповідача не доведені; 2) позивач не надала доказів завдання їй тілесних ушкоджень відповідачем і в цивільному позові у кримінальному провадженні. Позивач відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України зобов`язаний довести не тільки факт завдання шкоди, а і завдання її саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю конкретної особи, а також обсяг такої шкоди. Позивачем доведено лише наявність шкоди, але не доведено протиправну поведінку заподіювачем шкоди та його вини. Відповідач наголошує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні висновок двох попередніх судово-медичних експертиз. У висновку експерта № 1877/Е від 28 жовтня 2015 року не встановлено, що отримані [PERSON] тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, викладених у постанові слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 30.09.2015 про призначення судово-медичної експертизи. Експерт зазначив, що є можливість утворення тілесних ушкоджень при падінні. Відповідач вказує, що жоден свідок сторони обвинувачення не надали чітких пояснень про падіння [PERSON] та отримання нею тілесних ушкоджень. Таким чином пред`явлення обвинувачення [PERSON] відбулося без повного та всебічного з`ясування обставин; 3) понесені позивачем витрати на лікування у сумі 17 219,19 грн є недоведеними. Позивачем надано чеки на суму 16 636,49 грн, більшість з яких є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами: - товарний чек від 13.01.2014 на суму 494,60 грн - неможливо встановити зміст; - рахунок-фактура № 140401-01 від 01.04.2014 - відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та придбанням товару «набір для пластики ПХЗ»; - документ зі змістом «артроскопічний рукав+серветки 100 гр. бухгалтерія» - не є розрахунковим документом та не підтверджує проведення розрахункової операції та продажу відповідного товару; - фіскальний чек від 08.04.2014 на суму 331,91 грн - дублюється з іншим чеком задля стягнення в подвійному розмірі; - фіскальний чек від 01.04.2014 на суму 30,36 грн - дублюється з іншим чеком задля стягнення в подвійному розмірі; - фіскальний чек від 14.01.2014 на суму 71,80 грн - неможливо встановити зміст; - фіскальний чек від 04.04.2014 на суму 104,09 грн - неможливо встановити зміст; - фіскальний чек від 08.01.2014 на суму 408,29 грн - немає зв`язку між витраченими коштами та отриманням тілесних ушкоджень 11.01.2014; - фіскальний чек від 14.01.2014 на невідому суму - неможливо встановити зміст, суму та дату; - фіскальний чек від 04.04.2014 на суму 2,75 грн - дублюється, є у зрізаному вигляді. Також відповідач стверджує, що жоден з товарних чеків всупереч Положенню про форму та зміст розрахункових документів (затверджене наказом Державної податкової адміністрації № 614 від 01.12.2000) не містить таких обов`язкових елементів як порядковий номер, дата та час проведення розрахункової операції; 4) позивач не навів доказів на підтвердження отримання моральної шкоди та відшкодування у розмірі 100 000 грн. Відповідач вважає, що наведені позивачем пояснення щодо характеру завданої моральної шкоди спростовуються наданою нею копією виписного епікризу № 2274 від 07 квітня 2014 року. Також позивачем не надано жодних доказів її психологічного стану після подій 11 січня 2014 року які саме моральні страждання вона отримала. 09 червня 2020 року позивачка подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи копії висновку експерта № 515/05/2020 за результатами проведення психологічної експертизи. У свою чергу відповідачем 16 червня 2020 року подано до суду заперечення проти приєднання до матеріалів справи висновку експерта № 515/05/2020, а також подано клопотання про призначення судово-медичної експертизи. Ухвалою суду від 02 липня 2020 року в задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи відмовлено. 19 березня 2021 року відповідач подав до суду клопотання про забезпечення доказів у справі шляхом витребування копії медичної карти амбулаторного хворого (історії хвороби) та інформації щодо консультацій, обстежень лікування позивача. Ухвалою суду від 19 березня 2021 року в задоволенні клопотання про забезпечення доказів у справі відмовлено. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов такого висновку. Позивачка просить суд відшкодувати їй матеріальну (у розмірі 17 219,19 грн) та моральну (у розмірі 100 000 грн) шкоду, завдані кримінальним правопорушенням, вчиненим відповідачем. Доводи позивачки підтверджують такі обставини. 12 січня 2014 року до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшла заява [PERSON] про нанесення їй тілесних ушкоджень, за заявою відкрито кримінальне провадження № 12014100090000262 від 13.01.2014. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 128 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. У тексті ухвали суд зазначив, що [PERSON] має право на звернення з вказаним позовом у порядку цивільного судочинства. В ухвалі суду зазначено, що 11.01.2014 року приблизно о 23.30 годині [PERSON] знаходився в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де між ним та потерпілою виник словесний конфлікт з приводу шуму, що заважало його сім`ї і малолітній дитині відпочивати. В ході конфлікту [PERSON] не передбачаючи та не бажаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, схопив та відштовхнув обома руками потерпілу [PERSON] , яка не втрималась на ногах та впала на підлогу лівим боком тулубу, а саме на ліве коліно, та отримала тілесні ушкодження, а саме: закриту травму лівого колінного суглобу: розрив передньої хрестоподібної зв`язки, частковий розрив задньої хрестоподібної зв`язки , частковий розрив задньої хрестоподібної зв`язки, синьовііт, забій кісткового мозку, латерального мищелка великогомілкової кістки, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 добу/ за критерієм тривалості розладу здоров`я/. Вказані ушкодження утворились внаслідок однократної травматичної дії тупого предмету, за давністю можуть відповідати терміну спричинення, а саме 11.01.2014 року. Також з вищевказаної ухвали вбачається, що під час судового розгляду захисниками було заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та те, що обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, разом з тим не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України з нереабілітуючих підстав та закриття кримінальної справи на підставі ст. 49 КК України Судом констатовано, що [PERSON] погодився з клопотанням своїх захисників про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. Суд з урахуванням положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" дійшов висновку, що закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності було можливе лише в разі встановлення судом вчинення відповідачем суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину. Також в ухвалі зазначено, що закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підставою, та те, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч.3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави та бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Таким чином, законодавство не вимагає від обвинуваченого визнання своєї вини у вчиненні злочину при вирішенні судом питання про звільнення від кримінальної відповідальності. Суд зазначив, що за таких обставин, за наявності згоди [PERSON] прийшов до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" зазначено, що "…звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України… Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування." З урахуванням положень п. 2 вищезгаданої постанови для звільнення від кримінальної відповідальності закон вимагає лише згоди обвинуваченого на таку підставу для закриття кримінального провадження. З урахуванням вищевикладеного, судом не беруться до уваги доводи відповідача, що факт непритягнення його до кримінальної відповідальності у зв`язку з нереабілітуючими підставами є: - доказом відсутності причинного зв`язку між протиправною поведінкою [PERSON] та шкодою, завданою [PERSON] внаслідок вчинення протиправного діяння; - доказом відсутності вини [PERSON] у вчиненні згаданого діяння. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, суд дійшов висновку про існування причинного зв`язку між шкодою, завданою [PERSON] , і протиправним діянням заподіювача [PERSON] та вини останнього в її заподіянні. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Статтею 1195 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Згідно з висновком Центру магнітно-резонансної томографії від 05 лютого 2014 року [PERSON] отримала такі ушкодження: розрив передньої хрестоподібної зв`язки, розрив заднього рогу медіального меніска, дегенерація латерального меніска сіно віт, трабекулярний набряк латерального мета епіфізу великоберцової кістки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Згідно висновку експерта № 1877/Е від 28 жовтня 2015 року тілесні ушкодження у [PERSON] у вигляді закритої травми лівого колінного суглобу: розриву передньої хрестоподібної зв`язки, часткового розриву задньої хрестоподібної зв`язки, синьовіту, забою кісткового мозку, латерального (зовнішнього) мищелка великогомілкової кістки відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу були заподіяні ушкодження середнього ступеню тяжкості, вказані вище. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач в період з 31 березня 2014 року по 07 квітня 2014 року знаходилася на лікуванні в Київському міському центрі малоінвазивної травматології та ортопедії, де була прооперована 02 квітня 2014 року (артроскопія лівого колінного суглоба, пластика ПХЗ лівого колінного суглоба). Перебування позивача на лікарняному у періоди з 11.01.2014 по 14.03.2014, з 31.03.2014 по 17.07.2014 підтверджується листками непрацездатності: серії АВО за № 760691, серії АГА за № 945337, серії АВЮ за № 802648, 803210, 803421, серії АГИ за № 764903, 784020, 784235. Відповідно до даних виписного епікризу № 2274 від 07 квітня 2014 року [PERSON] діагностовано пошкодження ПХЗ лівого колінного суглоба, проведено оперативне лікування, рекомендовано обмеження значних фізичних навантажень до 2-3 місяців, ходьба за допомогою милиць в брейсі 3 тижні, приступаючи на оперовану кінцівку (не згинаючи ліву ногу в коліні). Позивачем надано суду такі документи на підтвердження понесення витрат на лікування: - товарний чек № 12 від 14.01.2014 на суму 190 грн., найменування - костюм подлок. В-7760 в кількості 2 шт.; - квитанція до прибуткового касового ордера № 263 від 05.02.2014 від ТОВ «Іноваційна діагностика» на 520 грн, підстава - обстеження МРТ; - товарний чек від 13.01.2014 від ФОП [PERSON] на суму 494 грн., найменування - ортопедичне пристосування для ноги; - товарний чек від ФОП [PERSON] на суму 1415,60 грн., найменування - бинт стерильний, дренаж двоканальний, викрил 0, викрил 1, лезо стерильне, лейкопластир, марля медична, нейлон чорний 1, нейлон чорний 2-0, пелюшка, рукавчики, покриття операційне, сільфон, система пр., халат медичний, шприц; - товарний чек № 12969 від аптеки на суму 803,80 грн., найменування - контролок, натрію хлорид (підтверджено фіскальним чеком 35395 від 13.04.2014); - товарний чек №1232 від ФОП [PERSON] на суму 2060,35 грн., найменування - бинт стерильний, дренаж двоканальний, викрил 0, викрил 1, лезо стерильне, лейкопластир, марля медична, нейлон чорний 1, нейлон чорний 2-0, пелюшка, рукавчики, покриття операційне, сільфон, система пр., халат медичний, шприц (підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 217 від 02.04.2014); - товарний чек №125485 від аптеки на суму 1096,97 грн., найменування - аксеф пор., дексалгін, клексан шприц, ксарелто, лідокаїна гідрохлорид, мелбек, натрію хлорид (підтверджено фіскальним чеком 35222); - рахунок-фактура № 140401-01 від 01.04.2014 від ФОП [PERSON] на 7 900 грн, найменування - набір фіксаторів для пластики ПХЗ (підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 61 від 02.04.2014); - розписка «каб. 128, 1 поверх, артроскопічний рукав+серветки 100 гр. бухгалтерія»; - фіскальний чек 43641 від 08.04.2014 на 331,91 грн, найменування - траумель, моваліс, настоянка календули, бинт марлевий, терафлекс; - фіскальний чек від 01.04.2014 на 30,36 грн, найменування - норгалакс, адюлакс; - фіскальний чек 166410 від 14.01.2014 на 285,83 грн, найменування - мератин, пакет; - фіскальний чек 48829 від 14.01.2014 на 244,48 грн, найменування - субалін, ноліпрел.аргінін, ново-пасит; - фіскальний чек 166505 від 14.01.2014 на 71,80 грн; - фіскальний чек 48945 від 15.01.2014 на 108,49 грн, найменування - димедрол, соннат; - фіскальний чек 166666 від 15.01.2014 на 104,09 грн, найменування - варфарин, колдарон; - фіскальний чек 165311 від 08.01.2014 на 408,29 грн, найменування - феррум фосфорикум, кальціум флуоратум, ізофра спрей, ессенціале форте; - фіскальний чек 48907 від 15.01.2014 на 91,36 грн, найменування - алохол, реліф адванс; - фіскальний чек 48904 від 15.01.2014 на 236,85 грн, найменування - канефрон; - фіскальний чек 9737 від 15.05.2014 на 31,02 грн, найменування - шампунь «Ельфа»; - фіскальний чек від 01.04.2014 на 30,36 грн, найменування - норгалакс, адюлакс; - фіскальний чек від 04.04.2014 на 2,75 грн, найменування - вироби сангігієни; - фіскальний чек від 12.02.2014 на 62,46 грн, найменування - вольтарен, диклоберл петард, пакет; - фіскальний чек від 03.03.2014 на 61,94 грн, найменування - бальзам кінський каштан, венітан гель; - розписка лікаря від 23.05.2014 про надання платних лабораторних послуг на 45,84 грн. Суд дійшов висновку про документальну доведеність вимог позивача про відшкодування витрат на ліки, медичні препарати та допоміжні матеріали, які вона придбавала для свого лікування у розмірі 16779,88 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана позивачу, в розмірі 16779,88 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає таке. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди,; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Положеннями ч. 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності. Справедливість механізму відшкодування моральної шкоди передбачає надання права на застосування зазначеного способу захисту цивільних прав і інтересів у випадках, коли з огляду на суть порушених немайнових прав застосування всіх інших засобів юридичного впливу не забезпечує мінімізації завданих особі немайнових витрат ефективніше, ніж таке відшкодування моральної шкоди. Перебування позивача на лікарняному у періоди з 11.01.2014 по 14.03.2014, з 31.03.2014 по 17.07.2014 підтверджується листками непрацездатності: серії АВО за № 760691, серії АГА за № 945337, серії АВЮ за № 802648, 803210, 803421, серії АГИ за № 764903, 784020, 784235. Відповідно до даних виписного епікризу № 2274 від 07 квітня 2014 року [PERSON] діагностовано пошкодження ПХЗ лівого колінного суглоба, проведено оперативне лікування, рекомендовано обмеження значних фізичних навантажень до 2-3 місяців, ходьба за допомогою милиць в брейсі 3 тижні, приступаючи на оперовану кінцівку (не згинаючи ліву ногу в коліні). Відповідно до висновку експерта в галузі психології ТОВ «Експертно-дослідна служба України» № 515/05/2020 за результатами проведення психологічної експертизи від 26 травня 2020 року: 1) у [PERSON] є зміни в емоційному стані, індивідуальних психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок досліджуваної ситуації; 2) [PERSON] завдані страждання за умов ситуації, що досліджується за справою. Можливий розмір грошової компенсації за завдані [PERSON] страждання (моральну шкоду) експерт оцінив у 300 000 грн, але зазначив, що остаточне встановлення суми компенсації відноситься до компетенції суду. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд дійшов висновку про доведеність позивачем обставин, що обумовили завдання їй моральної шкоди. Ураховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, обґрунтовано зменшив заявлений позивачем розмір такої шкоди до 50 000 грн. Виходячи з викладеного вище, обставин порушення прав позивача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Суд,

Outcome: partial