Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк або АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2013 року в загальному розмірі 48575 грн. 42 коп. В обґрунтування позову зазначало, що 14 серпня 2013 року [PERSON] (далі - Клієнт або Позичальник) звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним і АТ КБ "ПриватБанк" договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у даній заяві, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також цією заявою відповідач [PERSON] підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які йому були надані для ознайомлення в письмовій формі. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові кредит у вказаній сумі. Проте, відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 12 січня 2020 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за даним договором на загальну суму 48575 грн. 42 коп., з яких: 29002 грн. 31 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6939 грн. 72 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 9844 грн. 08 коп. - нарахована пеня, а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 2289 грн. 31 коп. (процентна складова). Представник позивача Кіріченко В.М. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що 14 серпня 2013 року на підставі анкети-заяви Позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку позивач АТ КБ "ПриватБанк" і відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № б/н. За умовами цього договору АТ КБ "ПриватБанк" надало [PERSON] кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом у визначеному договором розмірі та інших платежів, зокрема, пені та штрафу. Відповідач [PERSON] в анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" підтвердив, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою Клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і Банком договір про надання банківських послуг. За змістом п. 2.1.1.2.7 Умов і правил надання банківських послуг кредит надається шляхом встановлення Банком кредитного ліміту на рахунок Клієнта на підставі аналізу кредитоспроможності Позичальника з урахуванням законодавства та внутрішньобанківських документів. Згідно із п. п. 2.1.1.2.5 Умов і правил надання банківських послуг Позичальник при укладенні кредитного договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою Банку в односторонньому порядку, як в сторону збільшення, так і сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта, що його погодження не потребує. За змістом п. п. 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг строк кредиту становить 20 років, при цьому сторони узгодили, що строком повернення кредиту є останній день відповідного календарного місяця останнього року дії строку кредиту. Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту із урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Судом встановлено, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2013 року виконало, надало відповідачу [PERSON] кредит у визначеному договором розмірі, проте останній у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, заборгованість за кредитом, проценти за його користування та інші платежі Банку він не сплачує. Встановлений Банком Клієнту кредитний ліміт неодноразово змінювався, збільшувався до 18000 грн., у подальшому зменшувався. Станом на 24 квітня 2018 року Банк встановив Позичальникові кредитний ліміт у розмірі 17230 грн., 18 липня 2018 року зменшив до 0 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача [PERSON] . Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12 січня 2020 року внаслідок невиконання [PERSON] належним чином зобов`язань за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2013 року, відповідач має перед АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за цим договором на загальну суму 48575 грн. 42 коп., з яких: 29002 грн. 31 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6939 грн. 72 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 9844 грн. 08 коп. - нарахована пеня та 2789 грн. 31 коп. - штрафи (500 грн. - фіксована частина та 2289 грн. 31 коп. - процентна складова). У ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд вважає, що оскільки відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати заборгованості за тілом кредиту не виконує, позовні вимоги Банку у частині стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 29002 грн. 31 коп. підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах кредитного договору № б/н від 14 серпня 2013 року. Що стосується вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення із [PERSON] суми заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Для застосування судом даної норми закону про стягнення процентів від простроченої суми, грошове зобов`язання має бути простроченим. Для того, щоб визначити розмір і період прострочення грошового зобов`язання, необхідно встановити чіткий строк його невиконання згідно із умовами договору та конкретно визначити розмір простроченого зобов`язання. Без встановлення цих конкретних обставин неможливо здійснити правильний розрахунок трьох процентів річних, так як вони мають нараховуватись саме на суму простроченого зобов`язання та лише за період його прострочення. Будь-якого обґрунтування вимог про стягнення із [PERSON] вказаної суми заборгованості за прострочення виконання зобов`язань згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 6939 грн. 72 коп., зокрема, періоду прострочення, позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" не містить. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочений кредит нараховані Банком, виходячи із процентної ставки в розмірі 84 % річних. При цьому із даного розрахунку не вбачається, з якої саме суми простроченого кредиту нарахована зазначена сума заборгованості за порушення Клієнтом грошового зобов`язання. Будь-яких доказів того, що сторони кредитного договору № б/н від 14 серпня 2013 року погодили застосування вказаного розміру процентів (84 % річних) за прострочення виконання Позичальником своїх зобов`язань за даним кредитним договором, Банком суду теж не надано. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов АТ КБ "ПриватБанк" у зазначеній частині є необґрунтованим, не доведеним та задоволенню не підлягає. Що стосується вимог Банку про стягнення із Позичальника за невиконання зобов`язань за кредитним договором нарахованої пені в розмірі 9844 грн. 08 коп. та штрафів у загальному розмірі 2789 грн. 31 коп., суд дійшов наступних висновків. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Обґрунтування вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 9844 грн. 08 коп. позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" не містить. У ч. 1 ст. 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 висловив правову позицію та вказав на те, що відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Важливим критерієм оцінки правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того ж самого виду порушення. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що із Клієнта на користь Банку за порушення строків виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором стягненню підлягає лише штраф у розмірі 1950 грн. 12 коп., з яких: 500 грн. (фіксована частина) та 1450 грн. 12 коп. (процентна складова) - 5 % від суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 29002 грн. 31 коп. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення з Позичальника на користь Банку пені в розмірі 9844 грн. 08 коп. за прострочення виконання зобов`язань, суд вважає необхідним відмовити, так як одночасне стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення суперечить нормі ч. 1 ст. 61 Конституції України. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] належним чином не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2013 року, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" є обґрунтованим лише частково, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 30952 грн. 43 коп. у межах заявлених вимог і наданих позивачем доказів. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений Банком при подачі позову судовий збір у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial