Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Представник Акціонерного товариства \~Комерційний банк\~"ПриватБанк"\~(далі\~ АТ\~КБ "ПриватБанк", позивач,\~банк)\~звернувся до\~суду із вищевказаним позовом до\~[PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.12.2014 в розмірі 26 789,20 грн., обґрунтовуючи підставність позову тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено вищевказаний кредитний договір, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 11\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, утім в порушення узятих на себе зобовязань станом на 27.08.2018 допустила заборгованість за договором, в розмірі 26 789,20 грн., з яких: 7653,03 грн. - тіло кредиту; 9039,93 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8344,37 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1251.87 грн. - штраф (процентна складова), які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд присудити їх із відповідача в примусовому порядку та вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 29.01.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суду пояснила, що брала кредит, користувалась кредитними коштами, однак розмір заборгованість є занадто завищеним, а вона отримує місячний дохід, що складає 3\~000 грн., що позбавляє її можливості його добровільно сплатити, так як не вистачає коштів на прожиття. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позові, просив суд їх задовольнити. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 19.12.2014 [PERSON], [INFO], виявила намір на отримання кредиту у «ПриватБанк». Вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком Договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії). До відносин за кредитним договором застосовуються правове регулювання, щодо відносин за договором позики. З аналізу загальних норм, зобовязання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів, згідно умов кредитного договору. Ураховуючи вищевказані норми слід дійти висновку, що зобовязання за договором виникають з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника зазначених ним у заяві чи надання йому кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. У судовому засіданні відповідач визнала обставину щодо передачі їй кредитних коштів обумовлених кредитним договором від 19.12.2014. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, отож в силу ст.82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню. Позивачем на підтвердження обставин наведених у позові додано розрахунок заборгованості відповідача станом на 27.08.2018, який склав 26 789,20 грн.., з яких: 7653,03 грн. - тіло кредиту; 9039,93 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8344,37 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1251.87 грн. - штраф (процентна складова). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(стаття 13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок подання доказів визначено ст.83 ЦПК України, відповідно до частини першої вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви до суду. У судовому засіданні відповідач пояснила, що розмір заборгованості за кредитом є занадто великим, що свідчить про її невизнання розміру боргу за кредитним договором. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с. 8,9), та розрахунку (а.с.7) процентна ставка за користування кредитом була змінена з 01.04.2015 з 34,80% на 43, 20%, у той же час у матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом, отож вона зроблена в односторонньому порядку, відтак її згідно частини третьої статті 10561 ЦК України, слід вважати нікчемною. Судом вживались заходи щодо обєктивного та повного зясування усіх обставин справи, зокрема встановивши, що до позову не додано представником позивача доказів на підтвердження усіх обставин справи, судом було залишено даний позов без руху, утім на усунення недоліків до суду першої інстанції такі докази не було надано, а до апеляційної інстанції,надано виписку по рахунку із основної картки 9992 **** **** 4682 за період 19.12.2014 по 27.08.2018 [PERSON] та виписку по рахунку із основної картки 5168 **** **** 0237 від 19.12.2014 по 27.08.2018 [PERSON] Судом встановлено, що наданий позивачем в підтвердження своїх позовних вимог розрахунок заборгованості, тарифи Банку, умови та правила надання банківських послуг, виготовлені самостійно позивачем, доказів про ознайомлення та погодження з ними відповідача на момент подачі заяви не надано, як і не надано доказів автентичності умов та правил надання банківських послуг, на які поширюються вимоги, щодо електронного документа. Встановлені судом обставини позбавляють можливості суд переконатись у правильності проведеного позивачем розрахунку станом на\~27.08.2018,\~ оскільки\~наданий позивачем\~розрахунок не\~містить повних\~відомостей,\~що б\~дозволили перевірити\~вірність нарахування\~відсотків позивачем,\~штрафів,\~тощо,\~строки виникнення\~заборгованості за\~кожним платежем,\~отож він\~не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів, тому суд вважає його неналежним та не допустимим доказом у справі. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9\~Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Позивачем надано\~суду в\~якості первинних\~бухгалтерських документів\~ дві\~виписки по\~основній картці\~[PERSON],\~утім з матеріалів справи встановлено, що картковий рахунок клієнта [PERSON] №5168755376230237 від 19.12.2014 (довідка а.с.44) розмір розходів по карті 21\~987,17 грн., у той же час розмір заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача за позовною заявою та наданим ним розрахунком склав 26\~789, 20 грн., підтвердження видачі картки з іншим номером на імя [PERSON] матеріали справи не містять. Інших первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.) суду не надано, тому у суду є підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, тощо є не правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов'язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеності. Розподіл витрат суд здійснює згідно Глави 8 ЦПК України, а так як в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені на його рахунок.

Outcome: dismissed