Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Філдес Україна", третя особа: [PERSON], про захист прав споживачів, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31 березня 2010 року між нею та приватним акціонерним товариством "Філдес Україна", в особі продавця-консультанта [PERSON], було укладено контракт по наданню послуг №0700863 з ідентифікатором до нього (надалі - Контракт), предметом якого є надання їй послуг з адміністрування системи, що умовно називається "Кар Кредит", з метою придбання легкового автомобіля "Chevrolet Aveo" у групі. Усього на виконання умов контракту вона сплатила 98 416 (дев'яносто вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень, 10 копійок. Згідно з умовами контракту, виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені контрактом кошти, а ПАТ "Філдес Україна" формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (п.В ст.7). Клієнт одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених контрактом (ст.9 Контракту), і таке визнання права здійснює ПАТ "Філдес Україна" на власний розсуд, право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків. Контракт не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності ПАТ "Філдес Україна" за невиконання умов договору та будь-яких грошових гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Натомість, контрактом передбачено, що у випадку відмови клієнта від контракту з нього утримається вступний внесок, 10% штрафу від суми, що підлягає поверненню, але не менше суми двох чистих внесків, не повертаються адміністративні витрати й страховий внесок, повернення коштів відбувається після ліквідації групи (п.Б ст.15 Контракту). Позивач, з огляду на вищевикладені умови контракту вважає, що вони є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, а тому, у розумінні припису статей Закону України "Про захист прав споживачів" та ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України даний правочин є нікчемний, у зв'язку з чим Відповідач зобов'язаний повернути їй в повному обсязі грошові кошти, отримані ним на виконання цього правочину. Крім того, враховуючи недобросовісну підприємницьку практику з боку відповідача, та, як наслідок, позбавлення Позивача можливості користуватися автомобілем, остання перебуває у постійному стресі, в зв»язку з чи порушується її здоров»я, сон, нормальний ритм життя. Позивач в судовому засіданні пояснила, що до укладення договору представник ПАТ»Філдес Україна» розказав їм проте. Що вони можуть дуже швидко придбати автомобіль у особисте користування і для цього вони можуть укласти договір. Оскільки позивач та її чоловік є інвалідами і потребують додаткових зусиль для організації свого життя, вони бажали отримати можливість отримати автомобіль . До укладення договору вона обрала базову модель автомобіля і представник відповідача завірив їх, що уклавши договір протягом року вони матимуть автомобіль. Про те з моменту укладення пройшов певний час, п вона щомісячно виплачує кошти, а результатів немає. Перечитавши договір уважно, позивач встановила, що умови договору не відповідають тим, про як , їй повідомили при укладенні договору. Крім того їй з чоловіком дуже важко виконувати умови договору, які ставлять їх на межу бідності. Приймаючи до уваги, що договір був укладений фактично за умов обману, позивач не впевнена в поверненні коштів, перерахованих ПАТ "Філдес Україна". Згідно умов укладеного договору він не передбачає крім обов»язків позивача перераховувати кошти ніяких наслідків для позивача, тобто є нікчемним. Позивач вважає, що укладенням договору їй причинено моральну шкоду, яка полягає в приниженні її гідності, щоденному хвилюванні, користуванні її коштами, яких вона як інвалід і її чоловік дуже потребують. П подальшому позивач доручила представляти її інтереси іншій особі. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засіданні не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час, місце та дату слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали цивільної справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як видно з матеріалів справи, 31 березня 2010 року між Позивачем та приватним акціонерним товариством "Філдес Україна", в особі продавця-консультанта [PERSON], було укладено контракт по наданню послуг №0700863 з ідентифікатором до нього (надалі - Контракт), предметом якого є надання [PERSON] послуг з адміністрування системи, що умовно називається "Кар Кредит", з метою придбання легкового автомобіля "Chevrolet Aveo" у групі. На виконання умов вищезазначеного Контракту Позивач сплатила 98 416 (дев'яносто вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень, 10 копійок, але на час звернення до суду з даним позовом , автомобіль так і не отримала. Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що впиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правчин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Дане твердження міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 (надалі - Постанова). Так, згідно абз.2 п.4 Постанови, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Згідно ч.1,2 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" (надалі - Закон), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договір із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Крім того, за положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23.05.2012 року по справі №6-35цс12, яка відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України. Судом встановлено, що згідно з умовами контракту, виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені контрактом кошти, а ПАТ "Філдес Україна" формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (п.В ст.7). Клієнт одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених контрактом (ст.9 Контракту), і таке визнання права здійснює ПАТ "Філдес Україна" на власний розсуд, право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків. Контракт не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності ПАТ "Філдес Україна" за невиконання умов договору та будь-яких грошових гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Натомість, контрактом передбачено, що у випадку відмови клієнта від контракту з нього утримається вступний внесок, 10% штрафу від суми, що підлягає поверненню, але не менше суми двох чистих внесків, не повертаються адміністративні витрати й страховий внесок, повернення коштів відбувається після ліквідації групи (п.Б ст.15 Контракту). Оскільки Позивач сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ПАТ "Філдес Україна" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи "Кар Кредит", суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір, який містить ознаки пірамідальної схеми, що у відповідності до вимог чинного законодавства України є використання нечесної підприємницької практики, тобто спірний Контракт є нікчемний, внаслідок того, що недійсність прямо передбачена законом, тому визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається, та на користь Позивача підлягають стягненню сплачені нею грошові кошти у розмірі 98 416 (дев'яносто вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень, 10 копійок, у відповідності до ст.216 ЦК України. Також, Позивач просить суд стягнути з Відповідача на її користь суму моральної шкоди, завданої неправомірними діями Відповідача, яку вона оцінює у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень та обґрунтовує тим, що вона та її чоловік є інвалідами ІІ групи з дитинства, мають вади руху і потребують засобів пересування, у зв'язку з чим й було вирішено придбати автомобіль. Враховуючи недобросовісну підприємницьку діяльність Відповідача, Позивач до сих пір позбавлена можливості користуватися автомобілем, у зв'язку з чим відчуває не лише фізичний дискомфорт, який полягає у незручностях щодо пересування громадським транспортом або витрачанням невиправданих грошових коштів на пересування за допомогою таксі, а й перебуває у постійному хвилюванні, побоюванні стосовно неповернення Відповідачем перерахованих нею грошових коштів, тим самим вона позбавлена спокою, що призводить до її душевних страждань. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК України, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди, серед яких моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (із змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), інших цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків. Абзацом 2 п.5 тієї ж Постанови передбачено, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Окрім вищенаведених пояснень позивачки, які вона виклала у позовній заяві, з матеріалів справи вбачається, що Позивач дійсно є інвалідом ІІ групи з дитинства, має вади руху і потребує засобів пересування. А враховуючи недобросовісну поведінку Відповідача, в результаті якої Позивач позбавлений можливості користуватися автомобілем, що призводить до фізичного дискомфорту останньої, а також до постійних хвилювань та побоювань стосовно неповернення Відповідачем перерахованих нею грошових коштів, що призводить до її душевних страждань, суд вважає позовні вимоги Позивача в частині відшкодування моральної шкоду, яку вона оцінює у 10 000,00 (десять тисяч) гривень, підлягають задоволенню у повному обсязі. Пунктом 9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" передбачено звільнення від сплати судового збору інвалідів І та ІІ груп інвалідності. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved