Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" з повним робочим днем в шкідливих та небезпечних умовах праці. Трудову діяльність припинив 10.04.2014 року в порядку ч. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. В результаті значного фізичного навантаження, постійного підняття тяжкості, несприятливого мікроклімату отримав професійне захворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія з помірним больовим, м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, з помірними порушеннями функції хребта. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16.06.2014 року підтверджується, що професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу та фізичного перевантаження, систематичного підняття та переміщення вручну або з докладанням зусиль різноманітного шахтного обладнання, постійним перебуванням у вимушеній робочій позі, незабезпеченості протирадікулітними поясами. Висновком Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії № 3 м. Донецьк від 09.07.2014 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання на 40 %, та його визнано інвалідом ІІІ групи. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" на його користь моральну шкоду в сумі 40000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 800 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник позивача приймала участь в судовому засіданні від 06.08.2014 року. В подальшому в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнав частково. Просив розглянути справу за його відсутності та винести рішення відповідно до закону та діючої практики. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові заяви сторін, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1", з повним робочим днем в шкідливих та небезпечних умовах праці. Був звільнений 10.04.2014 року в порядку ч. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. При виконанні своїх трудових обов'язків позивач отримав професійне захворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія з помірним больовим, м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, з помірними порушеннями функції хребта. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16.06.2014 року підтверджується, що професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу та фізичного перевантаження, систематичного підняття та переміщення вручну або з докладанням зусиль різноманітного шахтного обладнання, постійним перебуванням у вимушеній робочій позі, незабезпеченості протирадікулітними поясами (а.с.10). Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 09.07.2014 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання на 40 %, та його визнано інвалідом ІІІ групи (а.с.11-12). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності". Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, згідно ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підпункту "є" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності", втрачено чинність Законом України від 23.02.2007 року "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Крім того, з Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 12000 грн., що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 800 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи на підтвердження повноважень адвоката чи іншого фахівця в галузі права та правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2014 року між адвокатом [PERSON] (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER]) та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг (а.с. 27). Крім того, суду надано документи на підтвердження повноважень адвоката, розрахунок суми оплати за надану допомогу адвокатом, а також квитанцію про сплату юридичних послуг № 5 від 25.07.2014 року. Таким чином, наданими позивачем документами підтверджено факт понесення ним витрат на правову допомогу, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 800 грн. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Суд, розглянувши справу та частково задовольняючі позовні вимоги, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial