Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

I. Виклад позицій позивача та відповідача. ПП «Ліком» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення боргу. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.12.2017 між ПП «Ліком» та ФОП [PERSON] укладено договір поставки № 318, згідно якого ПП «Ліком» зобов`язувалось поставляти відповідачу товари народного споживання на умовах DDP, або EXW, або FCA (в редакції міжнародних правил «ІНКОТЕРМС» 2010 року) в залежності від узгодженого сторонами замовлення, а [PERSON] зобов`язувався приймати їх та оплачувати на умовах зазначеного договору. На виконання умов договору №318 від 15.12.2017 ПП «Ліком» у період з 15.12.2017 по 11.05.2018 включно поставив [PERSON] товари на загальну суму 21 663,12 грн, а відповідач за вказаний період перерахував на розрахунковий рахунок ПП «Ліком» 12911,86 грн. За поставку товарів, здійснених 30.03.2018 за видатковими накладними Лк-0067239 на суму 2390,78 грн та Лк-0067256 на суму 7330,48 грн, строк оплати яких минув 14.04.2018, утворилась заборгованість на загальну суму 8 721,26 грн. Відповідачу пред`являлась вимога про погашення боргу за договором поставки, яка ним залишена без належного реагування, у зв`язку з чим за 96 днів простроченої заборгованості в період з 06.05.2018 по 09.08.2018 пеня за прострочення виконання зобов`язань становить 786,59 грн, проценти за користування коштами складають 917,52 грн. ПП «Ліком» просить стягнути з [PERSON] на свою користь 10 425,37 грн, з яких: 8 721,26 грн - борг за поставлені товари, 786,59 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язань, 917,52 грн - проценти за користування чужими грошовими коштами, а також судовий збір в розмірі 1762 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заяв і клопотань від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 18 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 09 годину 05 квітня 2019 року, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями ст.279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачеві [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.100). Ухвалу суду від 18 березня 2019 року направлено на адресу відповідача, яку він отримав 22.03.2019 (а.с.103). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до вимог ч.2 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення позивачеві ПП «Ліком» повідомлення про дату, час і місце судового розгляду, 05.04.2019 розгляд справи відкладено на 09 годину 10 травня 2019 року (а.с.104). Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між Приватним підприємством «Ліком» в особі директора Войцеха В.І. та [PERSON] 15.12.2017 укладено договір поставки № 318 (а.с.8). Відповідно до п.1.1. Договору, ПП «Ліком» зобов`язувалось поставляти [PERSON] . товари народного споживання на умовах DDP, або EXW, або FCA (в редакції міжнародних правил «ІНКОТЕРМС» 2010 року) в залежності від узгодженого сторонами замовлення, а відповідач зобов`язувався приймати їх та оплачувати на умовах зазначеного договору (а.с.8). Ціни на товари та загальна суму кожної поставки вказуються у видаткових накладних (рахунках), по яким вони видаються (п.3.1. Договору поставки від 15.12.2017) (а.с.8). Згідно п 3.2. Договору за поставлені товари Ратушняк В.В. зобов`язувався сплатити ПП «Ліком» грошові кошти протягом 14 днів з дня поставки у розмірі, що зазначений у видатковій накладній (рахунку), на підставі якої (якого) поставляється товар (а.с.8). На виконання умов договору поставки №318 від 15.12.2017 позивач у період з 15.12.2017 по 11.05.2018 включно поставив відповідачу товари на загальну суму 21 633, 12 грн, що підтверджується видатковими накладними: №Лк-0483103, №Лк-0483279 від 15.12.2017, № Лк-0014049 від 19.01.2018, №Лк-0023045, №Лк-0023536 від 01.02.2018, №Лк-0040202, №Лк-0040249 від 23.02.2018, №Лк-0067239, №Лк-0067256 від 30.03.2018 (а.с.20-33). У період з 15.12.2017 по 05.05.2018 відповідач [PERSON] перерахував на розрахунковий рахунок ПП «Ліком» 12 911, 86 грн. за поставки здійсненні 15.12.2017, 19.01., 01.02., 23.02.2018, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: №237598 від 09.01.2018, №237639 від 18.01.2018, №237845, №237846 від 24.01.2018, №238255 від 19.02.2018, №238383 від 22.02.2018, №238462, №238463 від 27.02.2018, №238702 від 22.03.2018, №238903, №238974, №238975 від 06.04.2018, №239345 від 05.05.2018 (а.с.34-46). За поставки товарів, здійсненні 30.03.2018 за видатковими накладними Лк-0067239 на суму 2390,78 грн. та № Лк-0067256 на суму 7330,48 грн, строк оплати яких минув 14 квітня 2018 року, утворилась заборгованість на загальну суму 8721,26 грн., що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків (а.с.47,48). Відповідно до п.4.3 договору поставки від 15.12.2017 за прострочення поставлених товарів [PERSON] сплачує ПП «Ліком» пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми - за кожен день прострочення платежу. Сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановили, що за порушення грошового зобов`язання відповідач на вимогу позивача зобов`язаний сплатити 40% річних. За згодою сторін нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (п.4.5. Договору поставки). Відповідач [PERSON] добровільно заборгованість ПП «Ліком» не відшкодував. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України). Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.13 ЦК України). Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. VІ. Висновки суду Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем [PERSON] умов договору поставки від 15.12.2017, то право ПП «Ліком» на відшкодування боргу за поставлені товари порушено і підлягає судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ПП «Ліком» боргу в розмірі 10 425,37 грн., що становить суму основного боргу за поставлені товари та пеню і проценти за користування чужими коштами. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПП «Ліком» сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved