Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м.Маріуполя з позовною заявою до ФОП [PERSON] в якій просила поновити її на роботі, видалити запис у трудовій книжці про її звільнення, виплатити заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 33458,50 грн., компенсації у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 413,63грн., накласти на ФОП [PERSON] фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі трикратної мінімальної заробітної плати 14169,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.11.2019 року між нею та ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір №5, згідно якого вона мала виконувати обов`язки продавця продовольчих товарів за призначену їй зарплатню у розмірі 3135,00 грн., як 75% від мінімальної, встановленої законодавством України у 2019 році у розмірі 4173,00 грн. на місяць. Того ж дня вона приступила до роботи у автокофейню "Чайкофський" за адресою: бул. Приморський, 10 у м.Маріуполі. 12.03.2020 року [PERSON] попередив її не виходити на роботу поки він не попередить про закінчення дії карантину в України через загрозу епідемії коронавірусної інфекції та для недопущення поширення COVID-19. 11.05.2020 року вона дізналася, що автокофейня "Чайкофський" почала роботу, проте [PERSON] сказав, що поки не працює, бо треба узгодити деякі питання. 16.05.2020 року знайомий [PERSON] подзвонив та сказав, що має передати їй деякі речі з автокофейні та трудову книжку. З записів у трудовій книжці стало відомо, що її наказом №1 від 23.03.2020 року звільнено за ст. 38 КЗпП - нібито за власним бажанням. Такого бажання вона не виказувала та ніяких заяв з цього приводу не надавала. Крім того, їй ні разу не було виплачено зарплатню. Вважає, що її звільнено з порушенням Законодавства України та ФОП [PERSON] повинен поновити ї на роботі та виплатити зарплатню за весь час роботи з 11.11.2019 року та за вимушений прогул. Також, зазначила, що заробітну плату було призначено у розмірі 75% від мінімальної, тому з 01.01.2020 року розмір заробітної плати має бути 4723 грн.*75%=3542,25 грн. Розрахунок виплати компенсації станом на 01.06.2020 року (дату розгляду позову) становить: Листопад 2019 - 1985,5 грн. (за 19 днів) Величина приросту індексу споживчих цін: 0,9980 (грудень 2019)*1,0020 (січень 2020) *0,9970 (лютий 2020)*1,0080 (березень 2020)*1,0080 (квітень 2020)*1.0080 (травень 2020) *1,003 (червень 2020) *1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,0180-1,8% Сума компенсації (до оподаткування): 1985,50*1,8%=35,73 грн. Грудень 2019 - 3135,00 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 1,0020 (січень 2020) *0,9970 (лютий 2020)*1,0080 (березень 2020)*1,0080 (квітень 2020)*1.0080 (травень 2020) *1,003 (червень 2020) *1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,0221-2.2% Сума компенсації (до оподаткування): 3135,00*2.2%=68,97 грн. Січень 2020 року 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 0,9970 (лютий 2020)*1,0080 (березень 2020)*1,0080 (квітень 2020)*1.0080 (травень 2020) *1,003 (червень 2020) *1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,02007-2% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*2%=70,85 грн. Лютий 2020 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 1,0080 (березень 2020)*1,0080 (квітень 2020)*1.0080 (травень 2020) *1,003 (червень 2020) *1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,02314-2,3% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*2,3%=81,47 грн. Березень 2020 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 1,0080 (квітень 2020)*1.0080 (травень 2020) *1,003 (червень 2020) *1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,01506-1,5% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*1,5%=53,13 грн. Квітень 2020 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 1.0080 (травень 2020) *1,003 (червень 2020) *1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,01398-1,3% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*1,3%=46,05 грн. Травень 2020 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 1,003 (червень 2020)*1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,01315-1,3% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*1,3%=46,05 грн. Травень 2020 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 1,003 (червень 2020)*1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,01315-1,3% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*1,3%=46,05 грн. Червень 2020 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 1,002 (липень 2020)*0,994 (серпень 2020)=1,0106-1,1% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*1,1%=38,96 грн. Липень 2020 3542,25 грн. Величина приросту індексу споживчих цін: 0,994 (серпень 2020)=0,994-1% Сума компенсації (до оподаткування): 3542,25*1%=35,42 грн. Серпень 2020 - 3542,25 грн. У зв`язку з вищевикладеним, просить поновити її на роботі та зобов`язати ФОП [PERSON] видалити запис у трудовій книжці про звільнення, зобов`язати виплатити 33872,12 грн., накласти на ФОП [PERSON] фінансові санкції у вигляді штрафу у сумі трикратної мінімальної зарплати 14169,00 грн. Ухвалою судді від 27 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 04.09.2020 року заяву прийнято до розгляду, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надавав, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Будучи у установленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов у встановлений судом строк не надав з невідомих причин Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю №5 від 11.11.2019 року, ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір на невизначений строк, згідно якого працівник зобов`язаний виконувати роботу продавця продовольчих товарів. ФОП [PERSON] зобов`язується оплачувати працю працівника в розмірі 3135,00 грн. на місяць, 0,75 ставки від 4180,00 грн. на місяць. Час виконання робіт установлюється за змінним графіком (0,75 зміни) при роботі в першу зміну з 10-00 до 13-00, в другу з 15-00 до 18-00. Відповідно до трудової книжки серії ДЛ №044428, яка видана [PERSON] , вбачається, що 11.11.2019 року ФОП [PERSON] прийняв позивача на роботу продавцем продовольчих товарів по трудовому договору №5 від 11.11.2019 року. 23.03.2020 року [PERSON] була звільнена за ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу №1 від 23.03.2020 року. Відповідно до довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України нарахування від ФОП [PERSON] (код страхувальника [NUMBER] ) за листопад 2019 року складають 2239,29 грн., за грудень 2019 року 4173,45 грн., за січень 2020 року 4723,00 грн., за лютий 2020 року 4723,00 грн. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Сторонами не оспорюється, що трудову книжку позивачка отримала 16.05.2020 року, звільнена за записами у трудовій книжці 23.03.2020 року, позов до суду про поновлення на роботі подано 25 серпня 2020 року, тобто за межами встановленого трудовим законодавством строку. Проте, частиною 3 Перехідних положень ЦПК України (в редакції на день подачі позову) закріплено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки звернення до суду продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020 року. Таким чином, строк звернення до суду продовжено на підставі закону, та окремого вирішення судом вказаного не потребується. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 4 ч 1. ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з п. 4 ч. 2\~ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 38 КЗпП\~України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно\~ст. 43 Конституції України\~громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 9 Конституції України\~чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано\~постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII\~(далі - Конвенція). За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві (постанова ВС від 26 вересня 2019 року у справі 210/2401/16-ц.). Згідно ч. 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам з боку їх допустимості, достатності та взаємозв`язку, приймаючи до увагу положення п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, суд приходить до висновку, що в даному випадку зі сторони відповідача мав місце свого роду позбавлення права волевиявлення у позивача, щодо подання ним заяви про розірвання трудового договору на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст.\~235\~КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Видалення запису з трудової книжки працівника про звільнення не передбачене чинним законодавством України. Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Встановлено, що відповідно до довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України нарахування від ФОП [PERSON] (код страхувальника [NUMBER] ) [PERSON] складали: за листопад 2019 року - 2239,29 грн., за грудень 2019 року 4173,45 грн., за січень 2020 року 4723,00 грн., за лютий 2020 року 4723,00 грн., а отже за таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: березень 2020 року - серпень 2020 року в сумі 20568,00 грн. (березень 2020 року 3542,25 грн., квітень 2020 року 3542,25 грн., червень 2020 року 3542,25 грн., липень 2020 року 3542,25 грн., 1-25 серпня 2020 року 2856,75 грн.) без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - серпень 2020 року в сумі 2856,75 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до\~ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України\~від 19.10.2000\~року №\~2050-III\~"Про\~компенсацію громадянам\~втрати частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4). Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159\~затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного\~Суду від\~15.10.2013\~року №\~9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України\~від 19\~жовтня 2000\~року №\~2050-III\~"Про\~компенсацію громадянам\~втрати частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2020 року у сумі 3542,25 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 35,77 грн. (3542,25 х 1,01 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року. Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2020 року у сумі 3542, 25 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін становить 35,56 грн. (3542,25 х 1,004 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2020 року по серпень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2020 року у сумі 3542,25 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 35,28 грн. (3542,25 х 0,996 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2020 року по серпень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2020 року у сумі 3542,25 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 35,17 грн. (3542,25 х 0,993 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2020 року по серпень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2020 року у сумі 3542,25 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 35,13 грн. (3542,25 х 0,992 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпень 2020 року по серпень 2020 року). Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень - серпень 2020 року, складає 176,91 грн. (35,13+35,17+35,28+35,56+35,77). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 176,91 грн. Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України\~є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), зокрема ч. 1 ст. 44. Згідно ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі й частинами першою\~-\~четвертою та сьомою статті 41. Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Згідно ст. 255 КУпАП за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 44 КУпАП органи внутрішніх справ (Національної поліції) мають право у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221\~цього Кодексу, складати протоколи про правопорушення. Тобто, для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, уповноважена на те особа повинна встановити факт адміністративного правопорушення, про що скласти протокол та передати відповідному органу на розгляд. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.1 п. 1 ч. 2ст. 4 Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, при цьому судовий збір не сплачувався, оскільки позивача було звільнено при поданні позовної заяви до суду від сплати судового збору. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~№ 13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial