Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 травня 2014 року у справі відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON], Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства „ОТП Банк", Публічного акціонерного товариства „ОТП Банк" про визнання недійсними: договору , укладеного 27.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] на виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових конструкцій на суму 6524 грн , договору, укладеного 27.11.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством „ОТП Банк" про надання споживчого кредиту в сумі 8089,76 грн. Вимоги обґрунтувала тим, що під час укладення договорів її було введено в оману відносно обставин, що мають істотне значення, оскільки підписала документи на виготовлення вікон у власному домі під тиском [PERSON] та його працівника і лише згодом, перечитавши їх дізналась, що окрім договору на виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових конструкцій підписала договір про отримання споживчого кредиту строком на 24 місяці зі сплатою остаточної суми за кредит 11488,29 грн. Намагання зв'язатись з [PERSON] шляхом телефонного зв"язку , або знайти його за місцем розташування офісу, зазначеними в договорі, до позитивного результату ту не призвели. Позивач посилалась на те, що отримавши від банка кошти відповідач зник, не виконавши умови договору щодо виготовлення та доставки металопластикових конструкцій, відтак на підставі ст. 230 ЦК України, просила задовольнити її вимоги про визнання вказаних договорів недійсними. Неврахування наведених обставин судом першої інстанції , вважала порушенням норм матеріального і процесуального права, наслідком чого є незаконність судового рішення. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, її представника та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового рішення у справі, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 27.11.2013 року в помешканні позивача, що знаходиться в с. Ушня Менського району, було укладено договір на виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових конструкцій на суму 6524 грн ( а.с.5-7) , за умовами якого, після отримання авансу в сумі 6524 грн, виконавець має виготовити та доставити споживачеві металопластикові вироби протягом 30 робочих днів. Окрім указаного договору, 27.11.2013 року [PERSON] були укладені договори з Публічним акціонерним товариством „ОТП Банк" про надання споживчого кредиту в сумі 8089,76 грн ( а.с. 9, 10), з ПАТ „ Страхова компанія „ СК Уніка життя" з отримання послуг зі страхування життя та внесення суми страхового платежу 1565,76 грн ( а.с. 13, 14), з ПАТ „ СК „ Кардіф" договір добровільного страхування держателя кредитної картки зі сплатою суми страхового платежу за перший рік в сумі 24 грн, за два послідуючі - по 6,55 грн за кожний рік ( а.с. 11, 12). Всі зазначені вище договори укладались позивачем за її місцем проживання, в присутності [PERSON] та його помічника, із застосуванням відповідачем практики, що вводить споживача в оману. Указаний висновок ґрунтується на тому, що пропонування продукції споживачу та інформування про умови її продажу в кредит було здійснено шляхом подачі інформації у нечіткий для усвідомлення споживача спосіб та здійснення ним свідомого вибору, із застосуванням елементів докучання через пропонування послуг саме за місцем проживання особи, та психологічного примусу , який полягав у необхідності швидкої орієнтації особи у змісті великої кількості наданого для підписання пакету документів. В ході розгляду справи встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців [PERSON] було зареєстровано свою діяльність 21.08.2013 року у реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з даними про основний вид економічної діяльності „Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту" , при цьому жодних даних про зайняття вказаного підприємця виробництвом продукції або товарів в реєстрі не зазначено.. За даними адресно-довідкових підрозділів УДМС України у Чернігівській та Дніпропетровській областях зареєстрованим на території указаних адміністративних одиниць [PERSON] не значиться ( а.с. 32, 35 ), за вказаною у договорі адресою: [ADDRESS] - вказаного підприємця також виявлено не було. Крім зазначеного, після підписання договорів з позивачем та отриманням коштів від банку, встановлення місцезнаходження [PERSON] не представляється можливим , жодних намірів відносно виконання прийнятого замовлення він не виявив, відтак суд приходить до висновку про те, що наявні підстави вважати , що вказаний підприємець взагалі не мав намірів здійснити виконання обов»язку з виготовлення та установлення позивачеві металопластикових конструкцій, маючи на меті отримання спільно з іншими відповідачами матеріальної вигоди за рахунок [PERSON] Таким чином , під час укладення оспорюємих договорів, відповідачами було застосовано нечесну підприємницьку практику , що заборонено приписами ст. 19 Закону України „ Про захист прав споживачів". Всупереч приписам ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, вказані правочини не відповідають загальним вимогам щодо вільного волевиявлення учасника правочину та відповідності його внутрішній волі , спрямованості правочинів на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, вимогам про відповідність моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене, суд знаходить, що відповідачі ввели [PERSON] в оману щодо обставин, які спонукали позивача дати згоду на вчинення правочинів, на які в іншому випадку вона не погодилась би, а тому, договори , укладені 27.11.2013 року, між [PERSON] та [PERSON] на виконання робіт з виготовлення та доставки металопластикових конструкцій на суму 6524 грн , та між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством „ОТП Банк" про надання споживчого кредиту в сумі 8089,76 грн., на підставі ст. 230 ЦК України , є недійсними. Посилання суду першої інстанції на недоведеність позивачем наявності правових підстав для визнання спірних правочинів недійсними суперечить матеріалам справи , нормам матеріального та процесуального права, у зв"язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Outcome: approved