Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

9 червня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Кірловського районного суду м.Дніпропетровська з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. З 1 квітня 1990 року по 2 вересня 1996 року вона працювала в колгоспі "Правда", який у вказаний період був у реорганізований в АТ "Нива" Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. 30 листопада 1994 року був зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю членів АТ "Нива", її було включено до списків за № 119. Однак, вона не отримала сертифікату про право на земельну частку (пай), оскільки не знала про включення її до списку. Після звільнення, вона не знала про розпаювання земель та виділення членам АТ земельних часток (паїв). При цьому вважала, що після того, як вона звільнилася з АТ «Нива», вона вже мала право на отримання земельної частки (паю). У 2014 році вона в усному порядку зверталася до відділу Держземагенства у Межівському районі з проханням видати сертифікат на право на земельну частку (пай), де їй не було заперечень про її право на земельну частку (пай), але відмовили у видачі сертифікату , рекомендували звернутися до суду за захистом своїх прав. У січні 2015 року вона зверталася до Межівського районного суду з позовом до Демурінської селищної ради Межівського району, Межівської районної державної адміністрації про поновлення строку звернення до суду, визнання права на земельну частку (пай) та видання сертифікату на право на земельну частку (пай). Рішенням суду від 13 березня 2015 року по справі № 181/84/15ц з задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі у звязку зі спливом строку позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивачка ж вважає, що оскільки вона була включена до списку, що додається до державного акту про право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. А в разі неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі останній повинно надати таку частку (пай) із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Просила зобовязати Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області виділити їй земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) із земель резервного фонду, що розташовані на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, у звязку із пропуском позивачкою строку позовної давності, більш того, у неї відсутні документи про право на земельну частку (пай), і на теперішній час відсутній резерв земельного фонду на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. Представник третьої особи- Межівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи по суті був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень сторін проти розгляду справи по суті у його відсутність на надійшло. Суд, заслухав сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову належить відмовити, виходячи з наступного. З трудової книжки позивачки (а.с.11) видно, що 1 квітня 1990 року позивачка була прийнята на роботу до колгоспу «Правда» майстром машинного доїння корів, колгосп при цьому був реорганізований в АТ "Нива" Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. 2 вересня 1996 року позивачка вибула з членів АТ «Нива» згідно поданої заяви. 30 листопада 1994 року був зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю членів АТ "Нива", позивачку було включено до списків за № 119. Свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 271322, яке видано виконкомом Булавинської селищної ради м. Єнакієве Донецької області 14 жовтня 2011 року (а.сч.10) , підтверджується, що позивачка [PERSON] до шлюбу мала прізвище «Золотарьова». Як видно з відповіді відділу Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області (а.с.12) сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя позивачки не виготовлявся і не видавався, в книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай). Згідно довідки відділу держземагенства у Межівському районі від 1 липня 2015 року № 22-416-0.2-423/0/2-15 на теперішній час території Демуринської селищної ради Межівського району землі резервного фонду відсутні. Відповідно до ч.1\~ст.1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, а частина 3 ст.1 Закону передбачає, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Ст.2 вказаного Закону передбачає, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною міською державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат про право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п.2\~Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вказаними нормами законодавства передбачено, що право особи на земельну частку (пай) повинно підтверджуватися відповідним сертифікатом або встановлюватися рішенням суду. Сторони по справі не заперечують, що на теперішній час у позивачки дійсно відсутні документи, що посвідчують право на земельну частку (пай), а саме: сертифікат про право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В той же час, існує рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року по справі № 181/84/15-ц, за позовом [PERSON] до Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа відділ Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області, про поновлення строку звернення до суду, визнання права на земельну частку (пай) та видання сертифікату на право на земельну частку (пай), яким в задоволенні позову було відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності. Рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області та набрало законної сили. Фактично Межівським районним судом також були також досліджені обставини, на які посилається позивачка в позові по даній справі про зобовязання виділення земельної частки (паю). Межівським районним судом достовірно зясовано, що 13 листопада 2001 року позивачка зверталася до вказаного суду з позовом до Межівської районної державної адміністрації, заявляючи вимогу про зобовязання відповідача видати їй сертифікат на земельну частку (пай). 21 грудня 2001 року Межівським районним судом було винесено ухвалу про припинення справи у звязку з відмовою позивачки від позову, що було підтверджено власноручно нею написаною заявою від 25 грудня 2001 року. Стороною позивачка вказане не заперечується. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд приймає до уваги, що вищевказаним рішенням суду встановлено, що позивачка достовірно знала про порушені її права як мінімум станом на 2001 рік, суд встановив, що нею пропущено строк позовної давності, тобто вказаний пропуск позовної є доказаним. Посилання представника позивача на те, що в даному випадку позов стосується інших обставин, що про порушене її право позивачка дізналася тільки тепер, суд не приймає до уваги, розцінює це як спосіб підтримання заявленої позиції за позовною заявою. Позивачка станом на 2001 рік безумовно знала про порушені її права, саме з вказаних причин вона і намагалася отримати документ на право земельної частки (паю) шляхом звернення до суду. В процесі розгляду справи суд, діючи відповідно до ст.10 ЦПК України, розяснював стороні позивача права та обовязки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяючи здійсненню прав, встановлених цим законом. Представник позивача наполягав на тому, що строк позовної давності позивачка пропустила з поважних причин, у звязку із своєю необізнаністю, неграмотністю, окрім того, в даному випадку вважає, що оспорюються інші обставини, звертатися від поновлення пропущеного строку відмовився, вважаючи це недоцільним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed