Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації у Чернівецькій області про звернення стягнення. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № CVXWGK00000027 від 15.01.2007 року [PERSON] 15.01.2007 року отримала кредит у розмірі 80000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.01.2027 року. Зазначив, що згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Вказав, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності відповідача та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Вказав, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором віповідач станом на 08.04.2014 року має заборгованість - 271354,62 грн.. яка складається з наступного: - 84960,79 грн. - заборгованість за кредитом: - 115419,99грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 9996,65 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 60977,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач 24.01.2007 року уклали договір іпотеки № CVXWGK0000027-1. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок житловою площею 48.00 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 115 500 грн. 00 коп. Зазначив, що у відповідності до ст. 6 ЗУ "Про іпотеку" іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, загальною площею 0,50 га, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить відповідачу на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на викладене просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVXWGK00000027 від 15.01.2007 року, в розмірі 271354,62 грн.: Звернути стягнення на будинок житловою плошею 48.00 м.кв. та земельну ділянку загальною площею 0,50 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь - яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документі відповідно до поточного стану нерухомості,ї перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], 1956 р.н., [PERSON], 1963 р.н., [PERSON], 1992 р.н., [PERSON], 1990 р.н., [PERSON], 1987 р.н., [PERSON], 1997 р.н., [PERSON], 2003 р.н., [PERSON], 1974 р.н., [PERSON], 2008 р.н., [PERSON], 2010 р.н., які зареєстровані та /або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, щодо повноважень якого входять питання громадянства, іміграці реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку. Крім того, [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області із зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відповідно до якої просила закрити провадження у справі в частині звернення стягнення на будинок житловою площею 48,00 м.кв. та земельну ділянку загальною площею 0,50 га розташованого за адресою: [ADDRESS], 60020; закрити провадження у справі в частині виселення відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS], 60020; визнати пункти 2.3.1, п.2.3. кредитного договору про право банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку без письмового повідомлення споживача [PERSON] протягом семи календарних днів з дати її зміни тобто з 06 жовтня 2008 року -незаконною; визнати підвищення процентної ставки позивачем з 06 жовтня 2008 року за кредитним договором з 14.04% до 16.08 %, а з 01 лютого 2009 року з 16.08 % до 25.31 %. без згоди [PERSON] незаконною. Посилалась на те, що Хотинському районному суді перебуває цивільна справа за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до неї [PERSON] про стягнення за кредитним договором шляхом звернення предмету іпотеки - житловий будинок, що розташований [ADDRESS], 60020 у розмірі 271354,62 грн. Вказала, що борг за споживчим договором становить 84960,79 грн., а пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за цим договором нарахована в два рази більше, а саме в розмірі 60977,19 ргн. Зазначила, що з 06 жовтня 2008 року позивач на підставі п.2.3.1 кредитного споживчого договору збільшив і ставку за кредитним договором з 14.04% до 16.08 %, а з 01 лютого 2009 року з 16.08 % до 25.31 % . На виконання вищевказаного пункту Приватбанк зобов'язаний був на її адресу надіслати письмове повідомлення про зміну ї ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки за договором, однак ПАТ КБ "ПриватБанк" цього не зробив. А поштовий реєстр, який надав позивач у якому міститься інформація про відправлення листа боржникові про підвищення процентної ставки є неналежним та не допустимим доказом, також ПАТ КБ "ПриватБанк " не надав суду письмових доказів про те, що лист повідомлення був вручений їй як боржнику і те що вона була повідомлена належним чином про факт підвищення підвищення процентної ставки.. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, стосовно зустрічної позовної заяви просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку із безпідставністю позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти первісного позову просив відмовити в задоволенні, у звязку із тим що, в заставленому будинку проживають та зареєстровані неповнолітні діти та вагідна жінка, тому задоволення позову суперечить закону. Стосовно зустрічної позовної заяви підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні в ній. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву в повному обсязі та заперечив проти первісного позову. Третя особа заперичили проти позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". Інші учасники судового засіданні в судове засідання не зявились про причину неявки суду не повідомили, хоча належним чином про час місце та дату проведення судового засідання були повідомленні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації у Чернівецькій області про звернення стягнення задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № CVXWGK00000027 від 15.01.2007 року [PERSON] 15.01.2007 року отримала кредит у розмірі 80000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.01.2027 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Також судом встановлено що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності відповідача та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором віповідач станом на 07.08.2013 року має заборгованість - 271354,62грн.. яка складається з наступного: - 84960,79 грн. - заборгованість за кредитом: - 115419,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 9996,65 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 60977,19грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач 24.01.2007 року уклали договір іпотеки № CVXWGK0000027-1. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок житловою площею 48.00 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 115 500 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено в судовому засіданні та вбачається згідно довідки від 05.12.2013 року за № 85 виданої виконавчим комітетом Перебиковецької сільської ради, що у житловому будинку який розташований по [ADDRESS], станом на січень 2007 року були зареєстровані: [PERSON], 1956 року народження, [PERSON], 1963 року народження, [PERSON], 1992 року народження, [PERSON], 1997 року народження, [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], [INFO]. Станом на дату укладання кредитного договору 15.01.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк " та [PERSON] та договору іпотеки [PERSON], 1997 року народження, [PERSON], 2003 року народження були та є неповнолітніми до даного часу. Відповідно до постанови за № 5 пленуму Вищого спеціалізовного суду Укораїни від 30 березня 2012 року/, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на житловий будинок слід відмовити враховуючи інтереси відповідачів в тому числі і неповнолітніх та не співрозмірність суми заборгованості з загальною вартістю будинку, оскільки оцінки вартості нерухомого майна на даний час немає. Стаття 346 ЦК України визначає, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Виходячи із вище встановлених обставин, зокрема відсутності права кредитора задовольнити свої вимоги до позичальника, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що забезпечує його зобов'язання, суд вважає вимоги позивача про припинення права власності на предмет іпотеки відповідачів передчасними та такими що задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про виселення відповідачів із житлового будинку , то суд виходить з наступного. Згідно ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Статтею 109 Житлового кодексу встановлюється порядок виселення громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 3 вказаної статті чітко встановлений порядок виселення громадян з жилого приміщення на яке звернуто стягнення, зокрема: звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та порядок виселення мешканців врегульовано також Законом України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 вказаного Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вказаний порядок виселення з житлового приміщення закріплений і Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Отже, законодавець вимагає дотримання обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Окрім того, обов'язковою умовою для виселення мешканців із житлового приміщення, яке забезпечує зобов'язання боржника, в даному випадку є задоволення судом позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, так як банком в порядку ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» заявлено про виселення мешканців одночасно із вимогою про звернення стягнення. Враховуючи ту обставину, що банк на даний час не має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виселення відповідачів із вказаного житлового будинку та припинення права їх користування даним житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 44 вищевказаної постанови пленуму, згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діє з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано суду доказів того, що права неповнолітніх дітей які були прописані на момени укладання договору іпотеки, не порушенні і в них наявне інше житло. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації у Чернівецькій області про звернення стягнення слід відмовити. Стосовно зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що зустрічний позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до укладеного договору № CVXWGK00000027 від 15.01.2007 року [PERSON] 15.01.2007 року отримала кредит у розмірі 80000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.01.2027 року. Так, судом встановлено, що 06 жовтня 2008 року позивач на підставі п.2.3.1 кредитного споживчого договору збільшив і ставку за кредитним договором з 14.04% до 16.08 %, а з 01 лютого 2009 року з 16.08 % до 25.31 % . На виконання вищевказаного пункту Приватбанк зобов'язаний був на її адресу надіслати письмове повідомлення про зміну ї ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки за договором, однак ПАТ КБ "ПриватБанк" цього не зробив. Також судом встановлено, що поштовий реєстр, який надав позивач у якому міститься інформація про відправлення листа боржникові про підвищення процентної ставки є неналежним та не допустимим доказом, також ПАТ КБ "ПриватБанк " не надав суду письмових доказів про те, що лист повідомлення був вручений їй як боржнику її те що відповідач була повідомлена належним чином про факт підвищення підвищення процентної ставки.. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, відповідачем не надано суду доказів, що позивач була належним чином у встановленому законом та договором порядку повідомлена про зміну відсоткової ставки. Судом встановлено, що позивач не підписувала додаткову угоду до кредитного договору стосовно підвищення відсоткової ставки, оскільки не була належним чином повідомлена про пропозицію банку. Зокрема, згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Таким чином, відповідач, змінюючи відсоткову ставку по кредитному договору не повідомив про це позивача у встановленому договором та законом порядку, що в свою чергу є порушенням вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 642 ЦК України та умов кредитного договору від 15.01.2007 року , укладеного між позивачем та відповідачем. Так, судом встановлено, що згідно ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст. 203 ч. 4 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем не було укладено в установленому законом порядку додаткової угоди про внесення змін до кредитного договору від 15.01.2007 року, а відповідно не виконано умов встановлених ст. 203 Цивільного Кодексу України. При вирішенні вимоги щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, оскільки цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. За таких обставин суд вирішив визнати підвищення процентної ставки ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору №CVXWGK00000027 від 15.01.2007 року з 01 лютого 2009 року з 16.08 % до 25.31% без згоди [PERSON] незаконною. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в іншій частині вимог - відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 9, 109 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 526, 527, 530, 546, 548, 589, 590, 591, 610, 611, 612, 1050 , 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст.5, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ,

Outcome: partial