Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги представнк позивача мотивує, тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 04.10.1993 року є власником будинку [ADDRESS]. В будинку, крім нього, зареєстрований також відповідач, який являється йому колишнім зятем. Шлюб між його донькою [PERSON] та відповідачем розірвано 12.10.2016 року. Відповідач в його будинку не проживає, а фактично проживає за межами України з 2016 року. Реєстрація відповідача в належному йому будинку перешкоджає отриманню ним субсидії. Ухвалою судді від 14.12.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Каланчацького районного суду від 01.02.2018 року призначено підготовче судове засідання та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.05.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог Каланчацької селищної ради в судове засідання не з"явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено слідуючі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 04.10.1993 року є власником будинку [ADDRESS]. В будинку, крім нього, зареєстрований також відповідач, який являється йому колишнім зятем. Шлюб між його донькою [PERSON] та відповідачем розірвано, згідно рішення Каланчацького районного суд Херсонської області від 12.10.2016 року. Відповідач в його будинку не проживає, а фактично проживає за межами України з 2016 року. Даний факт підтверджується показаннями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] та його донька [PERSON] є її знайомими. [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] Проживали вони разом в [ADDRESS] . У вересні 2016 року [PERSON] виїхав з будинку позивача та на даний час проживає в Молдавії, має іншу сім"ю і ніяких стосунків з [PERSON] та його донькою відповідач [PERSON] на даний час не підтримує. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34, 39 зазначеної постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. У цій справі виникли правовідносини між власником (позивачем) та відповідачем, який є колишнім членом сім»ї власника житла. Відповідач тривалий час не проживає у спірному житловому приміщенні, при цьому будь-яких заперечень даного факту із зазначенням поважних причин непроживання відповідачем до суду не подано. Статтями 71, 72 ЖК визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 150 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідач не є власником та на даний час членом родини власника житлового приміщення, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст. 71 ЖК України, немає, а отже він втратив право на користування житловим будинком, тому задля забезпечення права позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до положень Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є автоматичне зняття відповідача з реєстрації відповідним повноважним органом. Оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання проводиться протягом 7 днів на підставі заяви особи або остаточного рішення суду зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved