Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «Просто-страхування» (далі відповідач - 1), [PERSON] (далі відповідач-2) із позовом про стягнення солідарно суми страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.03.2014р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням позивача. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2014р. відповідача-2 визнано винним у скоєному ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у відповідача - 1, позивач звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідачі ухиляються від відшкодування страхового відшкодування, у зв'язку з цим позивач просить стягнути солідарно на свою користь 12522,98грн.матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача-1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог надавши письмові пояснення. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач не є власником автомобіля. Крім цього в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивач є потерпілою особою і що саме йому заподіяна майнова шкода. Відповідач - 2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа із самостійними вимогами у відповідності до положень ст.ст.34, 125 ЦПК України заперечуючи проти задоволення позову звернулась із позовними вимогами до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент здійснення ДТП позивач за первісним позовом [PERSON] керував автомобілем «Ауді» д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] Зокрема, відповідно до довідки виданої Першою Полтавською державною нотаріальною конторою від 12.05.2014р. № 857/02-14 після смерті [PERSON], який помер [INFO] заведено спадкову справу № 356/2009 в якій є заява про прийняття спадщини, яку було подано 03.08.2009р. Оскільки третя особа із самостійними вимогами є єдиною спадкоємицею після померлого [PERSON], а відповідачі протиправно ухиляються від відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вона просить стягнути солідарно на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 12522,98грн. .та моральну шкоду у розмірі 5000грн. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача-1, третю особу із самостійними вимогами дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2011 року по вул. Щорса в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в якій було пошкоджено автомобіль марки «Ауді», д.н.з. [NUMBER], яким на момент здійснення ДТП керував [PERSON], який відповідно до відмітки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля марки «Ауді», д.н.з. [NUMBER]) має право продажу, передачі, дарування, керування даним транспортним засобом. Даний факт підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2011 року, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля марки «ВАЗ 21150», д.н.з. [NUMBER]. Цивільна відповідальність [PERSON] за шкоду, завдану третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, застрахована у страховій компанії - ПАТ «ПРОСТО-страхування». Відповідно до звіту про пошкодження автомобіля марки «Ауді», д.н.з. [NUMBER], виконаного ФОП [PERSON], на замовлення ПАТ «ПРОСТО-страхування» - вартість відновлювального ремонту автомобіля, внаслідок пошкоджень, отриманих в ДТП, становить 15639,58 грн. Відповідно до протоколу Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 03.08.2006 року №26/ГД - 10862 інваліду Великої Вітчизняної Війни І групи [PERSON], видано як гуманітарну допомогу автомобіль марки «Ауді», д.н.з. [NUMBER], що встановлено Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2010 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до довідки, виданої Першою Полтавською державною нотаріальною конторою від 12.05.2014 року за Вих. №857/02-14, після смерті [PERSON], який помер [INFO], заведено спадкову справу №356/2009 року, в якій є заява про прийняття спадщини, яку подано третьою особою із самостійними вимогами 03.08.2009 року. Крім [PERSON], до Першої Полтавської нотаріальної контори ніхто зі спадкоємців заяви про прийняття спадщини не подавав. З викладеного вбачається, що третя особа є єдиною спадкоємицею свого померлого батька [PERSON], та інших спадкоємців немає. Відповідно до ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких завдана шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Позивачем не надано а судом не здобуто доказів які б вказували, що позивач є потерпілою особою відповідно до закону і шо саме його майну або здоров'ю заподіяна шкода. За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК встановлено, що шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої шкода була заподіяна. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. У пункті 17 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", зазначено, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). У пункті 19 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Оскільки, вина [PERSON] визнана судом, то ДТП, що сталося 24.03.2011 року, відповідно до статті 6 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страховим випадком, внаслідок якого у відповідача настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також, відповідно до ст. 1167 ЦК Україна, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Що стосується вимог третьої особи із самостійними вимогами про стягнення 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте, в ході судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння моральної шкоди з вини відповідача та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями відповідача, а тому вимоги третьої особи із самостійними вимогами позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене та підставі ст.ст.16, 22, 525, 526, 625, 979, 990, 993, 1192 ЦК України, ст.ст.8, 18, 25, 26, 29, 36 Закону України «Про страхування», ст. ст.22, 30, 34, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial