Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

ТОВ "Кредекс Фінанс" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення. Заочним рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року позовні вимоги було задоволено. Ухвалою суду від 13 жовтня 2016 року заочне рішення за заявою відповідача [PERSON] було скасовано. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надіслав пояснення на заперечення відповідача щодо позовних вимог, в яких також просив суд розглядати справу за його відсутності. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав з підстав того, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2010 року з нього вже було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором та з огляду на це, повторне звернення до суду не допускається, також, на думку відповідача, позивачем був пропущений строк позовної давності. Крім цього, відповідач зазначив, що станом на час розгляду справи, автомобіль, що перебуває у заставі, у нього було вилучено. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 14.12.2007 року між Акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 366/706859. Відповідно до вищевказаного Договору, Акціонерне товариство "Індустріально-експортний банк" зобовязується надати [PERSON] кредит у сумі 29700,00 дол. США, термін дії Договору з 14.12.2007 року до 13.12.2013 року. Відповідно до умов Договору, Позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Акціонерне товариство "Індустріально-експортний банк" свої зобовязання за Договором виконав, надавши позичальникові кредит у сумі 29700,00 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань Акціонерне товариство "Індустріально-експортний банк" та [PERSON] уклали Договір застави транспортного засобу від 14.12.2007 року. Відповідно до Договору застави предметом застави є автотранспортний засіб: автомобіль: тип ТЗ: легковий сєдан; марка: HONDA; модель: CIVIC; рік випуску: 2007; номер кузова: SHHFK28607U058493; держ.реєстр.номер: АА 0140 EH. При укладенні Договору забезпечення сторони визначили вартість предмета застави у розмірі 152510,00 грн., але станом на момент подачі позову ринкова вартість майна складає 221320,00 грн. Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів Банку від 07 серпня 2009 року, у звязку з набранням чинності Закону України «Про акціонерні товариства», [PERSON] змінив своє найменування з Акціонерного товариства «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК» на Публічне акціонерне товариство «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК». Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів Банку від 20 січня 2011 року [PERSON] змінив своє найменування з Публічного акціонерного товариства «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК» на Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ [PERSON]». 26.12.2011 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 08/11, відповідно до умов якого ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за Кредитним договором та Договором застави. На підставі вказаного Договору від 26.12.2011 року та ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про заставу», ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» перейшло право вимоги, що виникло з Договору про надання кредиту, Договору застави, які укладені з відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, нового кредитора наділено правом застави та правом грошової вимоги, а первісний кредитор втратив такі права. 16.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс" та [PERSON], уклали Договір Поруки № 366/706859-П, гідно якого останній як поручитель зобов'язався нести відповідальність перед Кредитором у обсязі 2000 грн. у разі невиконання [PERSON] зобов`язань по кредитному договору В порушення умов Договору, [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.04.2016 року має заборгованість за кредитом за період з 26.12.2011 року по 01.04.2016 року у розмірі 369912,22 грн., яка складається з: - заборгованість по основній сумі - 180023,69 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 50939,77 грн., - заборгованість з комісії 5275,88 грн., - заборгованість з пені 37636,74 грн., - нараховані відсотки 5415,50 грн., - нараховано три відсотки річних від простроченої суми кредиту - 5415,50 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 620 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Згідно з ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до умов Договору у разі порушення заставодавцем обов'язків, встановлених договором, заставодержатель має право вимагати від заставодавця (боржника) дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання останнім цієї вимоги звернути стягнення на предмет застави. Як вбачається із ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 30 вказаного Закону, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Як вбачається із матеріалів справи, через неналежне виконання умов Договору у відповідача утворилась заборгованість, у зв'язку з чим було порушено права позивача. Відповідно до роз'яснення, яке міститься в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст. 3,4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином у позивача виникло право вимоги до боржника про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості, що утворилася за кредитним договором. А заявлені вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, що передбачено ст.ст. 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі Закону та з інших підстав. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач вправі продати предмет обтяження...від імені боржника. Відповідно до ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом. Однак, статтями 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на підставі яких виникає право на продаж, не передбачено право обтяжувача вчиняти підпис на Договорі купівлі-продажу від імені боржника, в зв'язку із чим позивач позбавлений можливості підписати та укласти у письмовій формі Договір купівлі-продажу автомобіля, що є предметом застави. В зв'язку із цим позовні вимоги щодо надання позивачу повноважень укладати Договір купівлі-продажу від імені боржника підлягають до задоволення. Таким чином, право обтяжувача на зняття заставленого автомобіля з обліку в органах ДАІ не суперечить вимогам Закону, а є необхідною умовою для реалізації ним передбаченого Законом права на продаж цього предмета обтяження. Крім цього, перед укладанням Договору купівлі-продажу транспортний засіб необхідно зняти з обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, у предоставленні автомобіля для огляду та у здачі номерних знаків, що передбачено статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та п.п. 40,42 (абз.1, абз.6) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядку…). Згідно із Положенням про Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, затвердженим Наказом МВС України №72 від 30 січня 2013 року, Центри здійснюють зняття з обліку транспортних засобів у відповідності до вказаного Порядку… Відповідно до п.2 Порядку…, він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Згідно до п.40 Порядку… зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника або рішення суду. Такий огляд оформляється відповідним актом. Вказаним Порядком… не передбачено право заставодавця знімати заставлений автомобіль з обліку та право вчиняти усі необхідні для цього дії. З Порядку… вбачається, що реалізувати права власника може лише уповноважена особа. Через відсутність повноважень на зняття автомобіля з обліку Позивач не має можливості реалізувати своє право на продаж заставленого автомобіля, в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих Договором або актами цивільного законодавства. Крім того, з п.42 (абз.1) Порядку… вбачається, що при знятті автомобіля з обліку у Центрі вимагається пред'явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для відтворення на ньому відмітки про зняття з обліку. В разі випадкової втрати свідоцтва самим Позивачем або через його викрадення чи утримання (або втрату) свідоцтва відповідачем, Позивач не матиме змоги реалізувати своє право на продаж та пред'явити свідоцтво до Центру у передбаченому Порядку... Також, суд вважає за необхідне у відповідності до п.1.4. «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої Наказом МВС від 11 серпня 2010 №379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за №123/18861, надати позивачу повноваження вчиняти дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а покупець приймає майно і зобов'язується сплатити грошову суму за нього. Відповідно до ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 40 (абз.6) Порядку…під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2016 року Святошинського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у [PERSON] було вилучено предмет застави та передано майно на зберігання представнику ТОВ "Кредекс Фінанс". Таким чином, позовні вимоги позивача щодо вилучення у [PERSON] автомобіля: Тип ТЗ: легковий сєдан; Марка: HONDA; Модель: CIVIC; рік випуску: 2007; Номер кузова: SHHFK28607U058493; держ. реєстр. номер: АА 0140 EH, що належить йому на праві власності та знаходиться у нього або інших осіб, а також комплект ключів від цього автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу, номерні знаки АА0140EH та передати їх представнику ТОВ «Кредекс Фінанс» задоволенню не підлягають. Відповідно до Договору поруки [PERSON], як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обовязків, які виникли на підставі Договору. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Доводи відповідача [PERSON] про те, що на сьогодні набрало законної сили рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2010 року, згідно з яким з нього та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 14.12.2007 року в розмірі 193176,44 грн., тому звернення стягнення на предмет застави неможливо, є помилковими. Згідно із ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Така ж правова позиція закріплена постановою Верховного суду України від 06.12.2013 року у справі № 6-10цс13. Отже, наявність судового рішення про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в заставу нерухоме майно. Щодо строків позовної давності. Захист порушених цивільних прав здійснюється з дотриманням строку позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у задоволенні позову (статті 256, 267 ЦК). Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Термін дії кредитного договору сплив 13 грудня 2013 року, до суду позивач звернувся 20 травня 2016 року, тобто протягом трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Твердження відповідача, про те, що звернувшись до суду 23 вересня 2009 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач змінив строк виконання зобов'язання, отже строк позовної давності повинен рахуватися з 23.09.2009 року є хибним, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до пояснень відповідача та наявних у справі матеріалів, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2010 року не виконано. У відповідності з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати понесені при сплаті судового збору в сумі 3349 гривень 80 копійок, з відповідача [PERSON] - 1378 гривень 00 копійок.

Outcome: partial