Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції просила встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Харківської районної ради 15 серпня 1990 року, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ №3 під реєстровим №526 від 07 вересня 1990 року, що видане на ім`я " [PERSON] "; встановити той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] є сином [PERSON] , [INFO] ; визнати за позивачем право власності на житловий будинок, загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовної заяви посилалась на те, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , які на праві приватної власності належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Харківської районної ради 15.08.1990. Причини зазначення у вказаному свідоцтві про право власності прізвища ім`я та по-батькових бабусі позивача « [PERSON] » замість « [PERSON] » позивачу не відомі. Вказана розбіжність перешкоджає [PERSON] вирішити питання щодо належного оформлення спадщини за законом. Той факт, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить саме [PERSON] підтверджується наданими нею доказами. Син [PERSON] - [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері в порядку передбаченому чинними нормами, оскільки мешкав разом з матір`ю, а також вступив в управління спадковим майном. Останній хоча і прийняв спадщину після смерті матері, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не встиг. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину в рівних частинах прийняли його дружина [PERSON] , оскільки після смерті чоловіка вступила в управління спадковим майном. [PERSON] померла [INFO] . Позивач - [PERSON] на момент смерті матері - [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а тому фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , так як на момент її смерті постійно проживала разом з нею. Крім того, позивач від спадщини в передбаченому законодавством порядку не відмовлялася. [PERSON] за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що перешкоджає позивачу належним чином оформити спадщину на вказану частину житлового будинку у нотарiycа. 3 невідомих для позивача причин у свідоцтві про народження її батька [PERSON] , значиться ім`я « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Вказана розбіжність також перешкоджає [PERSON] вирішити питання щодо належного оформлення спадщини за законом. Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадщину, що складається з житлового будинку, що знаходиться з адресою: [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті батька - [PERSON] та після смерті матері - [PERSON] в позасудовому порядку. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків - 10 днів з дня отримання ухвали суду. У передбачений судом старок позивач усунув недоліки, подавши до суду відповідну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко А.А. витребувано відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , чи маються відомості щодо складання заповітів від її імені та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої. 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Іващенко А.А. надана відповідь на виконання ухвали суду №87/01-16 від 07 жовтня 2020 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, подану представником позивача [PERSON] , підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом представника відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Тягнибока І.В. про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.08.1990, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради №310 від 17.04.1990, житловий будинок з приналежними йому будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві особистої власності [PERSON] . Як вбачається зі змісту листа Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №515 від 25.09.2019, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Харківської районної ради 15.08.1990, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ №3 під реєстровим номером 526 від 07.09.1990. В правовстановлюючому документі вказано [ADDRESS] . Рішенням виконкому Харківської районної ради №19 від 14.10.1963, встановлено, що домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , є непридатним для житла, [PERSON] наданий дозвіл на зведення нового житлового будинку та проведення робіт від 12.11.1963. Рішенням виконавчого комітету Березівської селищної ради Харківського району Харківської області №112 від 12.07.1988, [PERSON] надано дозвіл переобладнати веранду на кухню в межах розмірів генерального плану, а вже існуючу кухню на житлову кімнату, та зобов`язано [PERSON] протягом одного року переоформити зміни в поверховому плані експлікації в ХМБТІ. Рішенням виконавчого комітету Березівської селищної ради Харківського району Харківської області №200 від 12.12.1989, затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку житловою площею 49.4 кв.м., розташованого в [ADDRESS] і належного [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради Харківської області №310 від 17.04.1990, оформлено право особистої власності на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та видано свідоцтво про право особистої власності на будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 21 липня 1962 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 21.07.1962. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.03.1987. 27 квітня 1990 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.04.1990. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та довідкою про причину смерті від 16.08.2010. Згідно довідки Березівської селищної ради Харківського району [PERSON] проживала в [ADDRESS] до дня смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , доглядала за нею та на свої кошти поховала її. Відповідно до акту\\є складеного депутатом Пісочинської селищної ради по виборчому округу №25 Шепель Т.О. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 11.12.2018, громадянка [PERSON] проживала у домоволодінні по [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її донька вела сумісне господарство і здійснювала догляд за нею, проживає у будинку по теперішній час. У книзі реєстрації актів про народження по Березівській сільській раді Харківського району Харківської області за 1939 рік є запис від 03 травня 1939 року (реєстраційний номер 36) про народження [INFO] « [PERSON] » (так у документі), батьки якого « [PERSON] » (так у документі), 22 років, українець, та « [PERSON] » (так у документі), 22 років, українка. Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко А.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 січня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності померлої на це майно. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідними записами у будинкові книзі для прописки громадян на домооволодіння [ADDRESS] .. Згідно матеріалів справи з технічної інвентаризації станом на 05 червня 2019 року на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м.; прибудова літ. «а», тамбур літ. «», сарай літ. «Б», погріб літ. «В», сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Ж», огорожа №1, ворота №2. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.Суд може встановлювати й факти, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що при оформленні свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15 серпня 1990 року, було допущено помилку у написанні імені власника - [PERSON] , а саме замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Факт належності зазначеного документа [PERSON] вказаного правовстановлюючого документа підтверджений іншими документами, доданими до матеріалів справи. Позивачем надані достатні докази на підтвердження факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15 серпня 1990 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів №310 від 17 квітня 1990 року на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Харківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №3 за реєстровим №526 від 07 вересня 1990 року. Дослідивши усі письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доведеність факту, про встановлення якого просить позивач. Також судом встановлено, що у свідоцтві про народження батька позивача [PERSON] зазначено його ім`ям « [PERSON] », тобто у свідоцтві про народження та у свідоцтві про смерть [PERSON] дійсно маються розбіжності в імені останнього. В ході судового розгляду позивачем надані достатні докази на підтвердження родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] , який є батьком позивача. Досліджені судом докази дають підстави встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для прийняття спадщини після померлого батька. Як встановлено судом, [PERSON] , якій на праві власності належав будинок [ADDRESS] , померла [INFO] . Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Як встановлено судом, спадкоємець [PERSON] померла [INFO] , спадщина після її смерті відкрилась до 01 січня 2004 року, а отже а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п.п.1,2 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, судом встановлено, що її син [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом з матір`ю в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , на момент її смерті, що підтверджується відомостями з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №63324650 від 27 січня 2021 року. Отже, судом встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Судом встановлено, що його дружина [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом з ним у спірному житловому будинку, на момент його смерті, що підтверджується відомостями з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №63324723 від 27 січня 2021 року. Отже, судом встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] , яка є матір`ю позивача померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] . Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ч. 3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено під час судового розгляду, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, зо знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька - позивач у справі [PERSON] , яка проживала у домоволодінні по [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] , вела зі спадкодавцем сумісне господарство і здійснювала догляд за нею, проживає у будинку по теперішній час, поховала матір за свої кошти. Крім того, позивач частково оформила спадщину після смерті матері, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенком А.А. за реєстровим №735 12 вересня 2019 року. Враховуючи всі надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає встановленим той факт, що позивач проживав разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за час спільного проживання вони вели спільне господарство, після смерті матері позивач її поховала за власні кошти та продовжила проживати у спірному будинку. При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВС погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. В постанові від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц Верховний Суд зазначив що, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ВС зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] , з якою вона спільно проживала по день смерті останньої та поховала її за власні кошти, єдина, хто звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а також ту обставину, що відповідач у справі визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] також в частині визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Outcome: approved