Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Адвокат Повалій О.В., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику з повідомленням сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - Повалій О.В. зазначила, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Криворізьким державним гірничо-металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді електрослюсаря по ремонту електромашин. 20 червня 2000 року о 12 годині 40 хвилин, в електроремонтному цеху по ремонту електричних машин Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», за адресою: 50095, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Орджонікідзе, будинок 1, стався нещасний випадок з [PERSON] під час виконання трудових обов`язків відповідно до режиму роботи підприємства. По факту нещасного випадку було проведено розслідування та складено акт № 43 за формою Н-1 про нещасний випадок, що стався 20 червня 2000 р. о 12 год. 40 хв., який затверджений в.о. начальника УСП та ПБ - Г.О. Притуліним, начальником ЕРП - В.О. Белоноговим та головою цехової профспілки - А.С. Полковниковим 21 червня 2000 року. На підставі акту №43 за формою Н-1 про нещасний випадок [PERSON] , перебуває на обліку з 01 квітня 2001 року, як потерпілий у Криворізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та щомісячно отримує страхові виплати, вказане підтверджується довідкою №07/255 від 19 листопада 2020 року. Представник позивача зазначає, що нещасний випадок з [PERSON] , стався за наступних обставин: 20 червня 2000 року о 07 годині 05 хвилин в.о. начальника зміни [PERSON] від начальника дільниці [PERSON] отримав завдання на ремонт ротора електродвигуна СДЕ потужністю 630 квт. Виконавцями даної роботи були призначені електрослюсарі [PERSON] та [PERSON] . В процесі ремонту необхідно було виготовити із мідної шини перемички розміром 170х28х2,5 мм. на яких потрібно було провести свердлування, по два отвори діаметром 10 мм. на радіально-свердлувальному станку типу 2к-52. О 12 годині 40 хвилин при виготовленні чергової перемички руки [PERSON] при свердлуванні були вдягнені в спеціальні рукавиці, почав свердлування. При виході ріжучої частини свердла із заготівки відбулося зчеплення стружковідвідних каналів свердла із заготівкою, внаслідок чого [PERSON] не втримав в руці заготівку, якою було захвачено рукавицю лівої кисті накрутивши її та мідну заготівку на свердло. В наслідок чого [PERSON] отримав відкритий перелом першої п`ясної кістки та основи фаланги першого пальця лівої кисті зі змішуванням. В наслідок чого йому було ампутовано палець лівої кисті. Встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався під час виконання Позивачем своїх трудових обов`язків. Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, що призвели до нещасного випадку з [PERSON] : [PERSON] , в.о. начальника зміни порушив пункти 3.18, 3.19, 3.22, 3.25, 3.27 «Посадової інструкції начальника зміни ЕРЦ КГГМК, [PERSON] , начальник дільниці ремонту великих машин ЕРЦ порушив пункти 3.18, 3.19, 3.21, 3.24, 3.26, 3.38 «Посадової інструкції начальника дільниці ремонту великих машин ЕРЦ КГГМК», [PERSON] , заступник начальника ЕРЦ по ремонту великих і середніх електромашин, порушив пункти 3.14, 3.15 «Посадової інструкції замісника начальника ЕРЦ по ремонту великих і середніх електромашин», [PERSON] , електрослюсар по ремонту електромашин порушив пункти 3Ж, 12,13 «Інструкції по охорону праці для працівників електроремонтного цеху». Вина відповідача у нещасному випадку [PERSON] і відповідно завдання йому моральної шкоди полягає у тому, що відповідач не забезпечив безпечних умов праці, у яких би Позивач був забезпечений всім необхідним для унеможливлення отримання травм, які стали наслідком втрати ним працездатності у розмірі 25 % встановленої безстроково від 10 жовтня 2001 року, вказане підтверджується довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності в процентах. Відповідач не вжив жодних заходів для забезпечення безпеки Позивача як працівника і відповідно такі заходи не погоджувались із центральним органом виконавчої влади. Представник позивач зазначає, що у зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки [PERSON] , Позивачу нещасним випадком під час виконання трудових обов`язків, наслідком якого стало ушкодження здоров`я, завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він у віці 19 років втратив палець лівої кисті, що має безповоротну дію, зазнав душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у його житті. Крім того, представник позивача у позові зазначив, що Позивач на той час коли стався з ним нещасний випадок під час виконання трудових обов`язків проживав окремо від батьків та намагався влаштувати свою сім`ю проживаючи в громадянському шлюбі з дівчиною. Дуже негативно вплинула ампутація пальця лівої кисті на сімейне життя позивача, завдавши останньому незгладимої моральної шкоди, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, у зв`язку з втратою пальця. Внаслідок морального потрясіння позивач перебуваючи у стані розпачу, знервованості, депресії не зміг зберегти свою сім`ю та розійшовся зі своєю коханою дівчиною. Згодом позивач одружився, в нього народився син, однак дискомфорт в суспільстві його не покидав, він постійно почував себе неповноцінним. Навіть тримаючи свою дитину на руках позивач не міг її нагодувати через порушення функції захвату його лівої кисті. Тобто, кожен день свого життя позивач перебуває у знервованому стані, відчуває досить серйозний стрес, наслідком яких стала депресія та страждання. До теперішнього часу позивач не може оговтатись від осягнутого лиха та втрати пальця лівої кінцівки. Заподіяна позивачу моральна шкода має прояв перш за все, у незгладимих душевних стражданнях, яких він зазнає безперервно до теперішнього часу у зв`язку з нещасним випадком на виробництві під час виконання трудових обов`язків. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 100 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Яводчак О.В. подав до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що Позивач у своєму позові не заперечує, щодо наявності його у вини у настанні нещасного випадку, Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів про проходження огляду МСЕК вперше, оскільки відповідно до долученої до матеріалів справи Довідки МСЕК від 10 жовтня 2001 року, він пройшов вказаний огляд вдруге. Представник Відповідача зазначив, що оскільки предметом позову у вказаній справі є правовідносини, пов`язані з відшкодуванням Позивачу моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва Позивача - питання відшкодування шкоди регулюються законодавчими актами введеними у дію в різний проміжок часу, право Позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві, виникло в Позивача 11.08.2004 року - до набрання чинності Закону України від 23 лютого 2007 року №717-V, тобто в період з 01 квітня 2001 року до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду, а не за рахунок роботодавця. Крім того, зважуючи на те, що Позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме Відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій Відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу нещасного випадку, а також у зв`язку з тим, що Позивачем не доведено, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем у даних правовідносинах - позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 13 січня 2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - Повалій О.В. до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначила, що на підставі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. З огляду на вказане чітко вбачається, що Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» має нести повну відповідальність за настання нещасного випадку з Позивачем, внаслідок недотримання його працівником вимог інструкції про охорону праці для працівників,а отже є належним відповідачем у вказаній справі. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника та /або його родини або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, було складено акт форми Н-1, який затверджений в установленому законом порядку, не оскаржений та не визнаний недійсним, а отже є допустимим та належним доказом нещасного випадку пов`язаного з виробництвом в наслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] на робочому місці, що призвели до ампутації пальця лівої кисті та втрати працездатності у розмірі 25 % . Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 29 січня 2021 року представником позивача [PERSON] - Повалій О.В. долучено до матеріалів справи копію Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності на ім`я [PERSON] від 13.09.2000 року. 01 березня 2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - Повалій О.В. , надійшли додаткові пояснення, в яких представника позивача зазначила, що право позивача на відшкодування моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві, виникло у нього з 13 вересня 2000 року, тобто до періоду з 01 квітня 2001 року до 20 березня 2007 року, протягом якого особи мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування України, а не за рахунок роботодавця. Таким чином виходячи з вище зазначеного вбачається, що Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем у даній справі. Вина відповідача у нещасному випадку [PERSON] і відповідно завдання йому моральної шкоди полягає у тому, що відповідач не забезпечив безпечних умов праці, у яких би Позивач був забезпечений всім необхідним для унеможливлення отримання травм, які стали наслідком втрати ним професійної працездатності у розмірі 25 % встановленої після первинного огляду МСЕК 13 вересня 2000 року з подальшим переоглядом. Після проходження позивачем огляду МСЕК ВДРУГЕ йому 10 жовтня 2001 року було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25 % безстроково від 10 жовтня 2001 року, вказане підтверджується довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності в процентах (копія довідки є в матеріалах справи). Відповідач не вжив жодних заходів для забезпечення безпеки Позивача як працівника і відповідно такі заходи не погоджувались із центральним органом виконавчої влади. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається Позивач та Відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до запису №3 трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] з 26.08.1998 року [PERSON] прийнятий електрослюсарем по ремонту електричних машин 3 розряду в Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», відповідно до запису №5 [PERSON] з 05.04.2004 року переведений в управління залізно-дорожнього транспорту. (а.с. 9-10) Правонаступником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», вказані обставини не оскаржується учасниками по справі. 20 червня 2000 року близько 07 години 05 хвилин, стався нещасний випадок з [PERSON] , в електроремонтному цеху по ремонту великих електричних машин Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», що підтверджується Актом про нещасний випадок № 43 Форми Н-1 від 22 червня 2000 року. Відповідно до п. 6 вказаного Акту, нещасний випадок на виробництві стався за наступних обставин: 20 червня 2000 року о 07 годині 05 хвилин в.о. начальника зміни [PERSON] від начальника дільниці [PERSON] отримав завдання на ремонт ротора електродвигуна СДЕ потужністю 630 квт. Виконавцями даної роботи були призначені електрослюсарі [PERSON] та [PERSON] . В процесі ремонту необхідно було виготовити із мідної шини перемички розміром 170х28х2,5 мм. на яких потрібно було провести свердлування, по два отвори діаметром 10 мм. на радіально-свердлувальному станку типу 2к-52. О 12 годині 40 хвилин при виготовленні чергової перемички руки [PERSON] при свердлуванні були вдягнені в спеціальні рукавиці, почав свердлування. При виході ріжучої частини свердла із заготівки відбулося зчеплення стружковідвідних каналів свердла із заготівкою, внаслідок чого [PERSON] не втримав в руці заготівку, якою було захвачено рукавицю лівої кисті накрутивши її та мідну заготівку на свердло. В наслідок чого [PERSON] отримав відкритий перелом першої п`ясної кісткита основи фаланги першого пальця лівої кисті зі змішуванням. В наслідок чого йому було ампутовано палець лівої кисті. Відповідно до п. 6.1 акту Форми Н-1 компетентною комісією з питань розслідування нещасних випадків на виробництві було встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являлось обертання деталі. Відповідно до п.7 акту Форми Н-1,вказаною комісією було встановлено, що причинами виникнення нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків працівниками та службовцями цеха та невиконання вимог «Інструкції з охорони праці для працівників електроремонтного цеха» потерпілим. Відповідно до п. 10 акту Форми Н-1 встановлено осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці: [PERSON] , в.о. начальника зміни порушив пункти 3.18, 3.19, 3.22, 3.25, 3.27 «Посадової інструкції начальника зміни ЕРЦ КГГМК, [PERSON] , начальник дільниці ремонту великих машин ЕРЦ порушив пункти 3.18, 3.19, 3.21, 3.24, 3.26, 3.38 «Посадової інструкції начальника дільниці ремонту великих машин ЕРЦ КГГМК», [PERSON] , заступник начальника ЕРЦ по ремонту великих і середніх електромашин, порушив пункти 3.14, 3.15 «Посадової інструкції замісника начальника ЕРЦ по ремонту великих і середніх електромашин», [PERSON] , електрослюсар по ремонту електромашин порушив пункти 3Ж, 12,13 «Інструкції по охорону праці для працівників електроремонтного цеху». (а.с.11-12) 13.09.2000 року [PERSON] вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25%, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні,що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги, виданої на ім`я Позивача. (а.с.49) 10.10.2001 року [PERSON] повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% безстроково, що підтверджується довідкою ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача. (а.с.16) Відповідно до Довідки вих. №07/255 від 19.11.2020 року Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, вбачається, що потерпілий [PERSON] перебував на обліку з 01 квітня 2001 року та отримував страхові виплати. Загальна сума доходів за період з 01 квітня 2001 року по 31 жовтня 2020 року становить 138 152,06 грн. (а.с.15) Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 статті 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999р. N1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено втрату професійної працездатності, у 2000 році по трудовому каліцтву, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд вважає, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30 000,00 грн., а максимальний 1 200 000,00 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року викладених у постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, та тягнуть за собою відчуття болю. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, нещасний випадок стався з вини працівника підприємства Відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт отримання трудового каліцтва, встановлення стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку, з урахуванням ступеню вини відповідача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежена в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, а також суд враховує, що основною причиною нещасного випадку є порушення Відповідачем, як роботодавцем та Позивачем вимог з охорони праці, які призвели до нещасного випадку, що було встановлено актом про розслідування нещасного випадку від 22 червня 2000 року, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 45 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial