Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

4 січня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію ( проведення ООС) та виїзд із неї, перетин кордону України неповнолітньої дитини без супроводу батька. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 8 січня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків. 29 січня 2019 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію ( проведення ООС) та виїзд із неї, перетин кордону України неповнолітньої дитини без супроводу батька. В огрунтування уточнених позовних вимог, позивач зазначила, що 24 травня 2014 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 24.05.2014 року. Сторони проживали однією сім`єю до серпня 2018 року, після чого проживання однією сім`єю було фактично припинено, декілька місяців сторони мешкають окремо. Оскільки налагодити відносини не вдалося, позивач звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу, цивільна справа розглядається в суді. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу донька також буде мешкати разом з нею. Позивач разом з дитиною проживає в м. Єнакієве Донецької області. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, вона має намір виїзжати з донькою до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з метою відпочинку (оздоровлення та відвідування близьких родичів та на в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію України (зону проведення АТО). На даний час позивач разом зі своєю дитиною мешкає у місті Єнакієве Донецької області (неконтрольована територія України) та має намір виїхати звідти до міста Києва, де мешкає її сестра з родиною, з метою влаштуватися на роботу та влаштувати дитину у дитячий садочок для отримання дочкою гарної дошкільної освіти. Відповідач не має бажання виїхати на підконтрольну територію України до ближчого населеного пункту та оформити нотаріальну згоду для вивозу їх спільної дитини з непідконтрольної території України (місто Єнакієве) та на відпочинок до інших держав, бо вважає виїзд з міста Єнакієве забаганкою позивача, підтримує ідею створення «донецької народної республіки», відповідач не хоче робити дозвіл, бо хоче докорити позивачу. Позивач наразі вимушена жити з дочкою на непідконтрольній території України. Вона має намір дати своїй дитині гарну освіту, влаштуватися на роботу в місті Києві, влаштувати дитину у дитячій садочок. Здобуття дошкільної освіти в Україні позивач вважає дуже важливим для дитини, оскільки коли дитина досягне 6-річного віку вона піде до школи в Україні. Знаходячись у садочку на непідконтрольній території, дітей не вчать українській мові, а наразі в Україні діти вже зараховуються до 1-го класу вміючи читати, рахувати, розмовляти українською мовою та розуміючи її. Навчання в школі також ведеться українською мовою. Щоб уникнути такого стресу для своєї дитини, позивач хоче одразу забезпечити гідні умови для освіти своєї дитини та спокійного життя. Крім того, позивач зазначила, що місто Єнакієве знаходиться досить близько від міста Горлівка, що є межовою непідконтрольною територією України, на якій майже щодня лунають вистріли різних знарядь, що є нервовим струсом не тільки для дорослих та й навіть для малих дітей. Також, позивач просить дозволити їй з дитиною в`їзд на непідконтрольну територію України, а саме у місто Єнакієве Донецької області, де вона зареєстрована, з метою навідування своїх батьків, які залишаються там жити, та перевірки цілісності нерухомості, в якій вона зареєстрована. На непідконтрольній території України позивач не має змоги зробити дитині обов`язкові щеплення для дітей, а дітей без щеплень за Наказом Міністерства здоров`я України та Міністерства освіти України заборонено приймати до дитячих садочків. З урахуванням нової медичної реформи, має укласти декларацію з одним медичним закладом, в який поставить дитину на облік. Відповідача не турбує питання здоров`я дочки, він не хоче чути ні про які щеплення, ні про профілактичні огляди дитини. Отже, відповідач не надає згоди на виїзд з та в`їзд на неконтрольовану територію України своєї дитини, що порушує права дитини, а саме право на освіту, виховання, розвиток, достойний рівень життя, відпочинок, медичне обслуговування. Оскільки добровільно батько дитини не надає згоди для виїзду / в`їзду дочки та оформлення закордонного паспорту для неї, позивач вимушена звернутися до суду. Позивач зазначила, що місцем проживання дитини буде держава Україна, а саме - місто Київ, де їй з дитиною є де жити (у сестри), сестра наразі зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, є можливість влаштуватися на роботу та влаштувати дитину в садочок. Крім того, має намір вивезти дитину на відпочинок на море у серпні 2019 року, а саме одноразово виїхати за межі України до країни Болгарія з обов`язковим поверненням на територію України у період з 5 по 19 серпня 2019 року, для підтвердження чого надала копію бронювання з сайту booking .com . Оскільки добровільно батько дитини не надає згоди для виїзду / в`їзду дочки та оформлення закордонного паспорту для неї, позивач вимушена звернутися до суду та просить надати дозвіл строком на 1 рік з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , уродженці міста Єнакієве Донецької області України, на багаторазові виїзди з тимчасово непідконтрольної території України (де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) на підконтрольну територію України (у місто Київ) та на в`їзд на непідконтрольну територію України (місто Єнакієво) через лінію розмежування; а також на одноразовий виїзд за межі України до країни Болгарія з метою відпочинку з обов`язковим поверненням на територію України у період з 5 по 19 серпня 2019 року, у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , уродженки селища Чорнухине Перевальського району Луганської області України, без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] ; для цього дозволити [PERSON] , [INFO] , виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду малолітнього [PERSON], [INFO] , уродженці міста Єнакієве Донецької області України, за межі України без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] . Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.01.2019 року провадження у зазначеній справі відкрито, справу вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 22.03.2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію (проведення ООС) та виїзд із неї, перетин кордону України неповнолітньої дитини без супроводу батька, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Сибірцева,214). Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Крім того, від них до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua., про причини неявки не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, заперечень не надав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації Донецької області в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомленою належним чином. Крім того, від представника до суду надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, зазначила, що служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації здійснює свої повноваження на відповідній території Бахмутського району до якого не входить м.Єнакієве, просила прийняти рішення на розсуд суду. У відповідності до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає надані сторонами докази достатніми для розгляду спору по суті та, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, позов розглянути на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 24 травня 2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 149. Позивач звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу, наразі рішення по справі не прийнято. Згідно свідоцтва про народження, виданого 30 серпня 2017 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, виданого Красноармійським МВ ГУДМС України в Донецькій області в 2015 році, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий в`їзд/виїзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення операції об`єднаних сил) в межах Донецької та Луганської областей, а також за межі України з метою оздоровлення дитини. На підтвердження позовних вимог, позивач надала до матеріалів справи також копію наказу ТВ «АТОЛЛ» від 21.12.2016 року про відпустку [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, копію дубліката трудової книжки, копію резюме [PERSON] , копію довідки від 18.07.2018 року № 0000580493 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи сестри позивача [PERSON] , яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , копію договору оренди нежитлового приміщення №1 від 07.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] .. Крім того, позивач має намір вивезти дитину на відпочинок на море у серпні 2019 року, а саме одноразово виїхати за межі України до країни Болгарія з обов`язковим поверненням на територію України у період з 5 по 19 серпня 2019 року, для підтвердження чого надала копію бронювання з сайту booking. com . Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття напостійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України; 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Крім того, у відповідності до приписів п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р.№ 57. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій належать до тимчасово окупованої території України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду - виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Пунктом 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 передбачається в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Оскільки добровільно батько дитини не надає згоди для виїзду / в`їзду дочки та оформлення закордонного паспорту для неї, звертаючись з позовною заявою, позивач просить надати дозвіл строком на 1 рік з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , уродженці міста Єнакієве Донецької області України, на багаторазові виїзди з тимчасово непідконтрольної території України (де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) на підконтрольну територію України (у місто Київ) та на в`їзд на непідконтрольну територію України (місто Єнакієво) через лінію розмежування; а також на одноразовий виїзд за межі України до країни Болгарія з метою відпочинку з обов`язковим поверненням на територію України у період з 5 по 19 серпня 2019 року, у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , уродженки селища Чернухіне Перевальського району Луганської області України, без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] . Як зазначила позивач в позовній заяві, відповідач не має бажання та можливості виїхати на підконтрольну територію України до ближчого населеного пункту та оформити нотаріальну згоду для вивозу їх спільної дитини з непідконтрольної території України (місто Єнакієве) та на відпочинок до інших держав, бо вважає виїзд з міста Єнакієве забаганкою позивача. Крім того, позивачем надана роздруківка листування позивача та відповідача, з якої вбачається що відповідач не має можливості виїхати на підконтрольну територію України, оскільки внесений до списків центру «Миротворець», також не має бажання зустрітися з позивачем для обговорювання питання про надання дозволу. Отже, відповідач не надає згоди на виїзд з та в`їзд на неконтрольовану територію України своєї дитини, що порушує права дитини, а саме право на освіту, виховання, розвиток, достойний рівень життя, відпочинок, медичне обслуговування. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства»). При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачці на в`їзд/виїзд її дитині, суд враховує, що саме позивач, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, що позивач має намір дати своїй дитині гарну освіту, влаштуватися на роботу в місті Києві, влаштувати дитину у дитячій садочок, має намір зробити дитині обов`язкові щеплення для дітей, з урахуванням нової медичної реформи, має укласти декларацію з одним медичним закладом, в який поставить дитину на облік, відвезти дитину на відпочинок для оздоровлення. Крім того, вимоги позивача зводяться на отримання дозволу на виїзд /вїзд переміщення в межах території України за місцем її проживання в Єнакієве Донецької області, території, яка тимчасово неконтрольована українською владою, діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, оскільки там знаходиться житло позивача, її близькі та родичі, вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з ними. За таких обставин, суд не вбачає підстав в ненаданні тимчасового дозволу на в`їзд/ виїзд неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окуповану територію/ з тимчасово окупованої території України, також на одноразовий виїзд за межі України до країни Болгарія з метою відпочинку з обов`язковим поверненням на територію України у період з 5 по 19 серпня 2019 року, у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , уродженки селища Чорнухине Перевальського району Луганської області України, без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] . При цьому, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати дозвіл на в`їзд/виїзд дітей без згоди батька одноразово. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини, позивач не позбавлена права звернутися до суду з аналогічним позовом. При вирішення питання щодо надання дозволу [PERSON] , [INFO] , виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду малолітньої [PERSON], [INFO] , суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів щодо неможливості здійснення виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду малолітньої [PERSON], [INFO] , без згоди батька. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню. Позивач не ставить питання щодо компенсації судових витрат, пов`язаних зі зверненням до суду, тому суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

Outcome: partial