Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - Управління) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення помилково виплачених сум одноразової грошової допомоги. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні та з 02.10.2012 року отримує пенсію за віком. Зазначив, що до страхового стажу відповідача при призначенні пенсії за віком було зараховано, зокрема, період роботи з 27.05.1983 року по 30.06.1992 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу імені Кірова, а загалом 34 роки 04 місяці 08 днів, в результаті чого було зроблено висновок, що [PERSON] має право на призначення одноразової грошової допомоги в сумі 12246,60 гривень, яка і була виплачена відповідачу у листопаді 2012 року. Управління вказує на те, що згідно ст. 18 Конституції (Основного Закону) Української Радянської Соціалістичної Республіки основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) власності і колгоспно-кооперативної власності. Оскільки дитячий садок колгоспу ім. Кірова був об`єктом власності окремого колгоспу, то період роботи відповідача в ньому не може бути зарахований до страхового стажу, що визначає право на отримання одноразової грошової допомоги. Також позивач зазначив, що за результатами дослідження стану організації роботи з призначення, поновлення та проведення перерахунків пенсій в Новоодеському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 20.09.2018 року, виявлено факт безпідставного нарахування виплати одноразової грошової допомоги відповідачу, у зв`язку з тим, що до страхового стажу відповідача зарахований період роботи з 27.05.1983 року по 30.06.1992 року на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Кірова, тобто при призначенні вказаної одноразової грошової допомоги було допущено рахункову помилку. Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Управління надміру виплачену одноразову грошову допомогу передбачену п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 12 246,60 гривень та понесені позивачем судові витрати. В свою чергу відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] позовні вимоги Управління не визнала в повному обсязі та зазначила наступне. З 01.10.2012 року відповідач отримує пенсію за віком. В листопаді 2018 року вона отримала від Новоодеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області рішення про утримання переплати пенсії від 29.10.2018 року № 50/1, згідно з яким з 01.11.2018 року розпочато утримання з пенсії [PERSON] виплаченої суми 12246,60 грн. по 20% розміру пенсії до повного погашення переплати. 22.11.2018 року відповідачем було подано скаргу на вказане рішення до Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області. Згідно рішення Управління про результат розгляду скарги від 20.12.2018 року № 3660-Є-17 скаргу [PERSON] було задоволено та рішення від 29.10.2018 року № 50/1 скасовано. Крім того відповідач вказала, що позов до неї є необґрунтованим та незаконним, оскільки суперечить діючому законодавству, а тому посилаючись на вищевикладене просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. В силу ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Згідно статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.01.2014 року по справі № 6-151цс13 визначено, що факт недобросовісного набуття отриманих коштів, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню . Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] коштів у розмірі 12246,60 грн., як і не встановлено наявності рахункової помилки, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню Управлінню не підлягає, тому суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed