Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 12 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків, якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та відповідачем укладено кредитний договір № CL18648, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 500,00 Доларів США зі сплатою 24% за користування кредитом та підвищеною ставкою у розмірі 72 %, на строк до 10 лютого 2013 року. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 22 травня 2013 року становила у розмірі 3 695,89 Доларів США. 22 травня 2013 року між сторонами укладено Угоду про припинення зобов'язання за кредитним договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року, за умовами, якої відповідач зобов'язалася у період з 22 травня 2013 року по 22 квітня 2014 року включно сплатити позивачу грошову суму в розмірі 2 587,12 Доларів США, а решта боргу підлягає прощенню. Проте відповідач не виконала умов Угоду про припинення зобов'язання за кредитним договором від 22 травня 2013 року, а також умов кредитного договору від 12 лютого 2008 року. Згідно розрахунку заборгованості станом на 14 серпня 2014 року, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 3 939,96 доларів США, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1 824,96 Доларів США; заборгованості по відсоткам у розмірі 852,50 Доларів США; підвищеної відсоткової ставки у розмірі 1 262,90 Доларів США. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 939,96 доларів США та судовий збір. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 19 грудня 2016 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CL18648, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 500,00 Доларів США зі сплатою 24% за користування кредитом та підвищеною ставкою у розмірі 72 %, на строк до 10 лютого 2013 року. Згідно п. 1.1 кредитного договору, розмір платежів, що підлягають сплаті у повернення кредиту було визначено сторонами в іноземній валюті (долар США) на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту. Вважає, що погашення кредиту в іноземній валюті внаслідок підвищення курсу іноземної валюти може привести до зростання суми боргу, яку необхідно сплачувати. Позивач не проінформував відповідача щодо умов кредитування, що свідчить про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики шляхом обману. Крім того, відповідач, як на підставу задоволення зустрічних позовних вимоги посилався на підвищення розміру відсотків без згоди відповідача. У зв'язку з чим просить визнати недійсним кредитний договір № CL18648 від 12 лютого 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON]. 14 листопада 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». 19 грудня 2017 року ухвалою суду залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до участі у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним в якості співвідповідача за зустрічним позовом. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що 28 червня 2014 року укладено додаткову угоду, якою встановлено новий графік погашення кредиту. У серпні 2014 року відповідачем сплачено платіж, після цього будь-яких платежів в погашення кредиту не здійснено. Позов подано в межах строку позовної давності. Оскільки кредитний договір укладено у 2008 році, то зустрічний позов подано з порушенням строку позовної давності. В додатковій угоді вказано інформацію про сукупну вартість кредиту. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Пояснив, що відповідно до додатку 1 до кредитного договору № CL18648 від 12 лютого 2008 року процентна ставка станом на день укладання кредитного договору становить у розмірі 24 % річних, а підвищена процентна ставка у разі прострочення платежу - 72 % річних. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що відповідачем повністю виконано умови кредитного договору. Позивачем незаконно збільшено відсотки до 72, а з 6-го місяця - до 90 %, що в договорі не прописано. В додатку до кредитного договору зазначена фіксована сума . Зустрічні позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 12 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CL18648, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 500,00 Доларів США зі сплатою 24% за користування кредитом та підвищеною ставкою у розмірі 72 %, на строк до 10 лютого 2013 року (а.с. 5-10,11, 12-13, том 1). Згідно меморіального ордеру № 0500003USD001673 від 12 лютого 2008 року позивач перерахував відповідачу кошти у розмірі 2 500,00 Доларів США (а.с. 17, том 1). 22 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» та [PERSON] укладено угоду про припинення зобов'язань за договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року, за умовами, якої відповідач зобов'язалася у період з 22 травня 2013 року по 22 квітня 2014 року включно сплатити позивачу грошову суму в розмірі 2 587,12 Доларів США, а решта боргу підлягає прощенню (а.с.14-16). Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року станом на 14 серпня 2014 року загальна заборгованість відповідача становить у розмірі 3 939,96 доларів США, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1 824,96 Доларів США; заборгованості по відсоткам у розмірі 852,50 Доларів США; підвищеної відсоткової ставки у розмірі 1 262,90 Доларів США. (а.с.19 , том 1). 09 квітня 2014 року на адресу відповідача позивачем направлено вимогу про погашення заборгованість за кредитним договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року (а.с.20,21). 27 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» та [PERSON] укладено угоду про припинення зобов'язань за договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року, за умовами, якої відповідач зобов'язалася у період з 27 че5рвня 2014 року по 27 травня 2016 року включно сплатити позивачу грошову суму в розмірі 2401,21 Доларів США (а.с.73-75, том 2). Між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому предметом доказування є належне виконання умов кредитного договору. Представник позивача в обґрунтування вимог посилався на порушення відповідачем умов додаткової угоди та припинення з серпні 2014 року погашення кредиту. Представник відповідач заперечував неналежне виконання умов кредитного договору, стверджуючи про незаконне підвищення ставки кредиту спочатку до 72 %, в подальшому - до 90%, що призвело до недостатності сплачених щомісячних сум відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. 20 січня 1994 року Національним банком України видано Відкритому акціонерному товариству «Універсал банк» банківську ліцензію № 92 (а.с. 28 том 1) та дозвіл (а.с. 29, том 1), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 14 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги № UB-OP/17-017 (а.с. 146-154). Відповідно до п. 1.1 Договору Цедент передає (відступає) належне йому Право вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких (Кредитних договорів та Боржників) міститься у реєстрі боргових зобов'язань, а Цесіонарій приймає право вимоги та зобов'язується сплатити Цеденту купівельну ціну в рамках, порядку та строки/терміни, вказані в цьому договорі. Реєстр боргових зобов'язань наведений у Додатку №1 до цього Договору та є невід'ємною частиною цього договору. Згідно з п. 3.1 Договору права вимоги за кредитним договором, вказаними в п. 1.1 цього Договору, вважаються відступленим Цедентом Цесіонарію з моменту підписання Сторонами договору, акта приймання передачі Реєстру боргових зобов'язань та перерахування Цесіонарієм на користь Цедента у повному обсязі Купівельної ціни, зазначеної у п. 4.2 цього договору. Сторони договору домовились про те, що Акт приймання-передачі Реєстру боргових зобов'язань має бути підписаний сторонами Договору не пізніше дати підписання договору. Як вбачається з Додатку № 2 до Договору відступлення права вимоги № UB-OP/17-017 від 14 березня 2017 року Витягу з акту приймання-передачі Реєстру боргових зобов'язань від 14 березня 2017 року, Цедент передав, а Цесіонарій прийняв Реєстр боргових зобов'язань, в тому числі і по боржнику [PERSON], за кредитним договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року (а.с. 155). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником [PERSON] належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Тому утворилась заборгованість за невиконання умов договору станом на 14 серпня 2014 року у розмірі 1824,96 Доларів США. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 852,50 Доларів США та підвищених відсотків у розмірі 1 262,90 Доларів США. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно додатку 1 до кредитного договору № CL18648 від 12 лютого 2008 року процентна ставка станом на день укладання кредитного договору становить у розмірі 24 % річних, а підвищена процентна ставка у разі прострочення платежу - 72 % річних (а.с.11). Судом перевірено розрахунок відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено наступне. Згідно графіку щомісячних платежів, супутні витрати позичальника, який є додатком 2 до кредитного договору № CL18648 від 12 лютого 2008 року відповідач зобов'язалася сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1 837,41 доларів США. Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року станом на 14 серпня 2014 року вбачається, що позивачем зараховано по відсоткам грошові кошти у розмірі 1 381,81 доларів США. Отже з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 455, 60 доларів США, які є різницею між відсотками, які відповідач зобов'язалася сплатити за користування кредитом та відсотками зарахованими позивачем (1 837,41 доларів США - 1 381,81 доларів США). Щодо розміру підвищених відсотків за прострочення грошового зобов'язання суд вважає таке. Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року станом на 14 серпня 2014 року вбачається, що заборгованість по тілу кредиту становить у розмірі 1824,56 доларів США. Згідно додатку 1 до кредитного договору № CL18648 від 12 лютого 2008 року підвищена процентна ставка у разі прострочення платежу становить у розмірі 72 % річних. Отже, розмір підвищених відсотків за прострочення грошового зобов'язання становить у розмірі 1 313,68 доларів США (1824,56 доларів США х 72%). Разом з тим, зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року станом на 14 серпня 2014 року вбачається, що позивачем зараховано по підвищених відсоткам грошові кошти у розмірі 144,34 доларів США. Тому з урахуванням викладеного з відповідача підлягають стягненню підвищені відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1169,34 доларів США, які є різницею між нарахованими підвищеними відсотками та підвищеними відсотками, зарахованими позивачем у розмірі 144,34 доларів США (1 313,68 доларів США - 144,34 доларів США). Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України по справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року. Судом встановлено, що за умовами укладеної 27 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» та [PERSON] угоди про припинення зобов'язань за договором № CL18648 від 12 лютого 2008 року, відповідач зобов'язалася у період з 27 червня 2014 року по 27 травня 2016 року включно сплатити позивачу грошову суму в розмірі 2401,21 Доларів США. Однак з серпня 2014 року відповідачем припинено погашення кредиту. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що вимогу до відповідача про виконання взятого ним зобов'язання було пред'явлено в межах строків позовної давності. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. Підставою для задоволення зустрічних позовних вимог відповідачем зазначено, що споживчий кредит наданий в іноземній валюті. У відповідності до додатку № 1 до кредитного договору № CL18648 від 12 лютого 2008 року відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 2500,00 доларів США. Графіком щомісячних платежів, супутних витрат позичальника, який є додатком № 2 до кредитного договору № CL18648 від 12 лютого 2008 року не передбачений еквівалент у гривні, який при сплаті відповідного щомісячного платежу відповідатиме певній сумі у доларах США. Даний спосіб розрахунку щомісячного платежу у Графіку щомісячних платежів, супутних витрат позичальника відповідає положенням п. 1.1. кредитного договору. Судом не встановлено і позивачем не доведено, що умови кредитного договору в частині застосування еквівалентів в іноземній валюті при розрахунках за договором є несправедливими та встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». В п.п.15, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також отримання кредиту в національній валюті. Отже істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. Також не ґрунтуються на вимогах законодавства посилання відповідача на те, що дії позивача свідчать про нечесну підприємницьку практику з огляду на таке. Відповідно до пункту 14 ст.1 цього Закону нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно частини 6 статті 19 зазначеного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, посилання відповідача на непроінформованість щодо умов кредитування, спростовується особистим підписом позивача на кожній сторінці кредитного договору, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про його згоду зі всіма його умовами. Однак відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики , тому зазначені посилання є безпідставними. Також не ґрунтуються на вимогах законодавства посилання відповідача на те, що дії відповідача свідчать вчинення спірного правочину шляхом обману з огляду на таке. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 203 ЦК України умовами чинності правочинів є: законність змісту правочину; наявність у сторін(сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності; наявність об»єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його адекватність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочинів на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату. Статею 215 ЦК України визначені загальні правові підстави визнання правочину недійсним - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Під обманом розуміється навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 230 ЦК України). Так, обман може стосуватись як обставин самого правочину, які мають істотне значення, а саме: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; так і обставин, які знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву та мети правочину. Згідно ч.2 ст.230 сторона, яка застосовує обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Крім того, представник відповідача, як на підставу задоволення зустрічних позовних вимоги посилався на підвищення розміру відсотків без згоди відповідача. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, 12 лютого 2008 року відповідачем підписано кредитний договір № CL18648 від 12 лютого 2008 року та додаток № 1 до кредитного договору про індивідуальні умови надання та погашення кредиту, якими визначено процентну ставку станом на день укладання кредитного договору у розмірі 24 % річних та підвищену процентну ставку у разі прострочення платежу - 72 % річних. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про безпідставність твердження представника відповідача про підвищення розміру відсотків без згоди відповідача. Представник позивача звернувся із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с. 94-95, том 1). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів". За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. З урахуванням викладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, р/р № 265012321 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, місцезнаходження за адресою: м. Львів, а/с № 45) заборгованість за кредитним договором № СL 18648 від 12 лютого 2008 року станом на 14 серпня 2014 року у розмірі 3 449 (три тисячі чотириста сорок дев'ять) доларів США 50 центів, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1 824,56 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 455,60 доларів США, заборгованості по підвищених відсотках у розмірі 1 169,34 доларів США. В іншій частині позовних вимог відмовити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 506,06 грн. (а.с.4, том 1), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 3 449,50 доларів США та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1325,33 грн. (3 449,50 доларів США х 100% : 3939,96 доларів США = 88 % х 1 506,06 грн.). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1325,33 грн.

Outcome: partial