Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року по справі № 209/5304/13-ц на утримання її, як дружини в твердій грошовій сумі з 400 грн. щомісячно до 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування свого позову вказала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року по цивільній справі № 209/5304/13-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на її утримання, як дружини яка є непрацездатною в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вказане судове рішення залишено без змін, в задоволенні її апеляційної скарги було відмовлено. На даний час її матеріальне становище та стан здоров'я навпаки не покращилися, а навіть погіршився стан здоров'я, тому вона знов змушена звертатися з даним позовом до суду. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року по цивільній справі № 209/2216/14-ц в задоволенні позову [PERSON] до неї [PERSON] про розірвання шлюбу було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2014 року рішення суду першої інстанції було скасовано та шлюб між ними було розірвано. Вже на час розгляду справи судом першої інстанції вона отримала довідку від 20.01.2014 року про встановлення їй другої групи інвалідності. Таким чином згідно до ст. 76 СК України вона має право на утримання від свого колишнього чоловіка. Стан її здоров'я погіршився, у неї виявлено глаукому обох очей. Окрім того у неї загострилися хронічні захворювання, в зв'язку з чим вона перебувала також на стаціонарному лікуванні в КЗ "Дніпродзержинська МЛ ДОР № 7" з 29.062016 року по 09.07.2016 року. Вона повинна постійно приймати ліки, на які у неї витрачаються значні кошти. Також відповідач [PERSON] є зареєстрованим разом з нею за однією адресою, однак мешкає за іншою адресою. Відповідач не сплачує кошти на комунальні послуги на утримання житла, тому всі витрати з цього питання вимушена нести лише вона, що теж є для неї дуже значними витратами. Розмір її пенсії на даний час є дуже малим та складає 1700 грн., що не дозволяє їй належним чином дбати як про своє здоров'я та лікування, харчування та сплату комунальних платежів за житло. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 23.10.2018 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатної дружини, в якому заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити в їх задоволенні.(а.с.28-29) 05.11.2018 року подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від обов'язку сплати аліментів на дружину або їх зменшення. (а.с.50-51) В обґрунтування зустрічного позову вказав, що 13.10.2014 року за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області їх шлюб розірвано. З травня 2013 року вони не проживають , бо [PERSON] перешкоджає йому користуватися квартирою (змінила замки на вхідних дверях), в якій ивін є зареєстрованим (і є її співвласником), він вимушений проживати у друзів чи знайомих або винаймати житло на деякий час, і значну частину своєї пенсії йому доводиться витрачати на житло. Але незважаючи на такі обставини він все одно приймає участь в оплаті за комунальні послуги. Крім того, розмір пенсії також змінився і у позивачки з 1100 грн. на 1760 грн. Він завжди підтримував позивачку матеріально, навіть тоді коли його пенсія була 1400 грн., в зв'язку з чим він не мав прожиткового мінімуму, і незважаючи на свої хронічні хвороби, був вимушений тяжко працювати. Протягом усього їхнього спільного життя, більше 40 років він особисто ніс витрати по утриманню їхньої квартири, включаючи сплату комунальних платежів та інших витрат по утриманню квартири, і продовжує сплачувати за можливістю. З 2001 року він має діагноз: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, дифузний вузловий зоб, еутеріоз, гіпертонічна хворобо II ступеню, II ст., V ст. ризику ССС; перебуває на облікові в терапевта, ендокринолога, уролога та кардіолога. Він пожиттєво має приймати купу призначених йому ліків та медичних препаратів, і кожні півроку проходити курс лікування для підтримання його стану, на що витрачається купа грошей. Останнім часом (протягом останнього року) його стан здоров'я різко погіршився, в зв'язку з загостренням його хронічних хвороб, тому йому довелося звільнити з роботи через часте лікування на стаціонарі. З діагнозом: гіпертонічна хвороба II ст. (кризовий стан, артеріальна гіпертензія з тиском 220/120) він потрапив на лікування до стаціонару в КЗ «ДМЛ №7» ДОР в терапевтичному відділенні. Таким чином, він, як і позивач є непрацездатною особою пенсійного віку, та потребує постійного профілактичного лікування, тому він не має матеріальної можливості утримувати дружину, а тим паче збільшити розмір вже призначених аліментів. Звертає увагу суду, на те, що вони мають спільну повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає в [ADDRESS] та має у власності двокімнатну квартиру в [ADDRESS]. В шлюбі придбано два автомобіля: Камаз та грузо-пасажирський мікроавтобус «Фольсфаген», для здійснення підприємницької діяльності родини. Донька офіційно працює продавцем в мережі магазинів «Наша ряба». Донька зі своєю сімєю разом з двома дорослими дітьми ([PERSON], 23 роки та [PERSON], якому [INFO] виповниться 18 років) відвідує Європу (Німеччину) та відпочиває в Буковелі, ОАЄ, Єгипті, Туреччині. Таким чином, родина їхньої доньки має досить високі статки та регулярні доходи, але позивач в своїй позовній заяві не зазначає, що в них є донька та не згадує її матеріальне становище, а відповідно не зазначає чи зверталася вона до неї за матеріальною допомогою. Просить звільнити його від обов'язку сплати аліментів на утримання дружини [PERSON]. 16 листопадая 2018 року судом було прийнято зустрічний позов та ухвалено про проведення розгляду даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження.(а.с.117) Позивачем за первісним позовом [PERSON] надано відзив на позов, в якому вона просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про звільнення від обов'язку сплати аліментів на дружину або їх зменшення - відмовити в повному обсязі. Зазначила, що з даним позовом відповідач та його представник не погоджуються, вважають його надуманим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем за даним позовом [PERSON] правильно викладено в позовній заяві обставини розірвання між сторонами шлюбу, наявність у них спільної доньки, онуків. Однак, в подальшому позивач вводить суд в оману щодо того, що відповідач [PERSON] перешкоджає йому в користуватися квартирою, в якій він є зареєстрованим, вимушений проживати у друзів чи знайомих або винаймати житло на деякий час, і значну частину своєї пенсії йому доводиться витрачати на житло. Жодних доказів протиправних дій відповідача [PERSON] щодо перешкоджання [PERSON] суду не надано (ані звернень до суду, ані до органів міліції чи Нацполіції). Більш того, позивач за даним позовом [PERSON] мешкає після розірвання шлюбу з іншою жінкою, у неї, тому жодних спроб вселитися в квартиру він і не робив. В зв'язку з непроживанням у квартирі, [PERSON] й нерегулярно, дуже періодично сплачував за комунальні послуги, тому його твердження про те що він все одно приймає участь в оплаті за комунальні послуги та надав квитанції до справи в оригіналі є безпідставними. Фактично всі надані ним квитанції датовані вже після звернення [PERSON] до суду з первісним позовом. Є також нічим не підтвердженим твердження [PERSON] щодо того, що через погіршення стану свого здоров'я керівництво відмовилося переукладати трудовий договір з ним і він був звільнений з роботи, оскільки в трудовій вказано - у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Не витримують критики й твердження позивача [PERSON] щодо того, що його матеріальний стан змінився - різко зменшився і на теперішній час він не має матеріальної можливості надавати допомогу - сплачувати аліменти на дружину, оскільки на кінець минулого року його розмір пенсії втричі перевершував розмір пенсії [PERSON], що вбачається з наданих сторонами суду довідок з Пенсійного фонду. Посилання позивача [PERSON] на вкрай тяжкий та незадовільний стан його здоров'я на її думку теж повинен братися до уваги лише частково, оскільки ним не надано жодних діагнозів з 2001 року, виписних епікризів тощо щодо та інших доказів того, що він пожиттєво має приймати купу призначених йому ліків та медичних препаратів та кожні півроку проходити курс лікування для підтримання належного стану, на що витрачається купа грошей. Також всі копії квитанцій, мед.чеків, направлень та рекомендацій лікарів що додані ним до матеріалів справи фктично датовані жовтнем 2018 року, тобто в час його перебування та лікування в КЗ «ДМЛ №7» ДОР в терапевтичному відділенні. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є не просто непрацездатною особою, а є інвалідом ІІ-ї групи та була інвалідом ІІІ-ї групи вже на момент розірвання шлюбу. Сторони дійсно мають спільну повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає в [ADDRESS]. Їх донька офіційно працює продавцем в мережі магазинів «Наша ряба», мешкає зі своєю сімєю - з двома дорослими дітьми, а саме синами [PERSON] та [PERSON]. Але твердження позивача щодо того, що їх донька може їм надавати допомогу як своїм батькам через великі доходи сім'ї нічим не доведені, більш того, що старший син є студентом та навчається й сам потребує допомоги а молодший син ще також навчається. Чоловік [PERSON] має мінливий та нерегулярний дохід, тому йому вкрай важко утримувати сім'ю, так як він ще й має сезонний характер заробітку та в холодну пору року фактично не працює. (а.с.131-132). Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні свій позов пітримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні обгрунтуванню позову, просила позовні вимоги до [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнає повністю. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою сторін по справі. Її заробіток складає близька 3000 грн. На утриманні вона має неповнолітнього сина- учня 10-го класу. Її чоловік заробляє тільки у літній переіод, тобто працює сезонно. На курорти вони не їздять відпочивати, а їздить вона працювати.Матері на допомогу вона може виділяти лише 300-400 грн. щомісяця. З батьоком- відповідачем вона не спілкується. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON]- це його знайомий. В пероід з 2013 року [PERSON] мешкав у нього вдома, потім у інших знайомих. Суд, враховуючи думку позивача за первісним позовом, відповідача та представника відповідача за первісним позовом, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що первісний та зустрічний позов не підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 січня 1973 року знаходились взареєстрованому шлюбі, який рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року було розірвано. (а.с.6) Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2013 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини щомісячно у розмірі 400,00 грн. Згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2013 року - залишено без змін. (а.с.7). Згідно консультаційного висновку офтальмолога від 27.10.2016 року приогляді лікарем [PERSON] було поставлений діагноз: відкритокутова ІІ-а глаукома, гіперметропія слабкого ступеня обох очей. Початкова катаракта обох очей.(а.с.13). Згідно епікріза №7564/1140 вбачається, що [PERSON] інвалід ІІ групи знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ "Дніпродзержинська МЛ ДОР № 7" з 29.062016 року по 09.07.2016 року з діагнозом: В12 фолієводефіцитна анемія тяжкого ступеню, вторинний гемоліз, ПДОА колінних суглобів ПФС Пст. ГХ П, 1ст. Гіпертензивне серце ГЛШ) НБПНПГ, ризики 3, СН 1, ФК 1 по №УНА. ХНН1, ХЗН П. Хронічний пієлонефрит, ремісія. Хронічний гастродуоденіт, загострення, НР.(а.с.15). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.35). Позивач [PERSON] неодноразово зверталась до прокуратури Дніпровського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з заявами про те, що 27.12.2012 року між нею та [PERSON] стався скандал в ході, якого [PERSON] товкнув [PERSON], вона впала на паркет та пошкодила ногу. Згідно знімків у [PERSON] був надзвичайний перелом правого стегна зі зміщенням.(а.с.95-97) Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 23 лютого 2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12014040790000370 від 24.02.2014 року, за заявою [PERSON], про те, що 27.12.2012 року о 18.00 годин за місцем мешкання побив колишній чоловік [PERSON], чим завдав тілесні ушкодження, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину кримінального правопорушення. (а.с.92). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що її матеріальний стан погіршився вона потребує додаткової допомоги, в той час як фінсновий стан відповідача значно покращився. Як вбачається з довідки (ОР 912070146432) вих.№ 9654/43 від 02.07.2018 року [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком в розмірі 1757,70 грн. (а.с.10). Натомість з довідки Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вих.№ 1096/2/02.7-07 від 10.10.2018 року вбачається, що розмір пенсії відповідача [PERSON] наразі становить 3838,40 гривень. (а.с.39) Разом з тим, відповідно до виписки № 12643 із медичної карти стаціонарного хворого Терапевтичного відділення КЗ "КМЛ № 7" КЗОЗ ЦПМСД та довідки [PERSON] має діагноз: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, дифузний вузловий зоб, еутеріоз, гіпертонічна хворобо II ступеню, II ст., V ст. ризику ССС; перебуває на облікові в терапевта, ендокринолога, уролога та кардіолога.(а.с.34, 64-65) Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Згідно статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі . Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. А відповідно до статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] сам є пенсіонером , має ряд захворювань, та не має змоги надавати матеріальну допомогу дружині. Відповідач, як і позивач є не працездатною особою пенсійного віку, та потребує постійного профілактичного лікування . Діючий Сімейний Кодекс України визначає, за яких умов особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, а саме у разі коли загальний дохід не забезпечує їй прожиткового мінімуму. При ухваленні рішення по справі суд керується ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» відповідно до якої вбачається, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць , яка втратила працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. За таких обставин, враховуючи, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року з [PERSON] було стягнуто 400,00 гривень, щомісячно позивач отримує пенсію у розмірі 1757,70 гривень, щомісчно отримує допомогу від повнолітнеьої доньки [PERSON] - близька 300 грн., то загальний її дохід становить 2457,70 гривень. Виходячи з положення ч. 4 ст. 75 СК України, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи менше 1 497 гривні на місяць. Таким чином, позивач, відповідно до норм чинного законодавства, щомісячний дохід перевищує прожитковий мінімум непрацездатних. І навіть розмір пенсії позивача одноосібно перевищує прожитковий мінімум. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами, що після ухвалення судового рішення про стягнення розміру аліментів, які присуджено до стягнення з відповідача на утримання позивача, погіршився стан здоров'я позивача, змінилось її матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст. 80 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. Вирішуючи спір по суті, суд не бере до уваги доводи позивача щодо того, що пенсія відповідача збільшилась вдвічи у порівнянні з 2013 роком - часом виненсення рішення про стягнення аліментів, так як відповідач є пенсіонером, який також має чисельні захворювання, лікування яких потребує значних витрат, а також який сплачує частково комунальні послуги (а.с.41, 76-78) за квартиру в якій зареєстрований зразом з позивачем, але в якій не мешкає з травня 2014 року, що підтверджується актом про непроживання. (а.с.93) Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про звільнення його від обов'язку сплати аліментів на утримання дружини [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин Так, частиною 3 статті 82 СК України передбачено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. З аналізу зазначеної норми вбачається, що наявність обставин - припинення потреби одержувача аліментів в матеріальній допомозі та/або припинення можливості платника аліментів надавати матеріальну допомогу - має бути встановлена судом. Кожна з цих обставин може бути предметом спору, тому вона встановлюється судом і підлягає доведенню заінтересованою стороною. Суд з'ясовує наявність зазначених обставин виключно на момент розгляду справи. Про припинення потреби одержувача аліментів в матеріальній допомозі можуть свідчити укладення одержувачем аліментів з третіми особами договорів до вічного утримання, ренти, спадкового договору на умовах надання утримання. Таким чином сімейне законодавство передбачає підстави для припинення права подружжя на утримання за рішенням суду у разі їх підтвердження в ході судового розгляду - це зокрема підстави, передбачені ч. 3 ст. 82 СК України. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. У ході судового процесу позивач за зустрічним позов не довів підставність припинення права відповідачки на утримання. Факт відсутності потреби у аліментах не доведено належними доказами, а твердження того, що одержувач аліментів має дохід, який забезпечує їй встановлений законом прожитковий мінімум не може бути підставою для задоволення даного позову. Платник аліментів в суді не довів свою неспроможність надавати матеріальну допомогу. Жодних доказів того, що одержувач аліментів перестала потребувати матеріальної допомоги чи платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу суду не надано, оскільки пенсія позивача значно перевищує пенсію відповідача. Враховуючи наведене, на думку суду, відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 82 СК України, для припинення права відповідача на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON], про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатної дружини, встановлених рішенням суду, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення його від обов'язку сплати аліментів на утримання дружини [PERSON] -необхідно залишити без задоволення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed