Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду з позовом та після уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 5 000 грн. матеріальної шкоди, 80 000 грн. моральної шкоди та повернути кошти, які були нею сплачені за підключення електричної енергії у розмірі 515,94 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.05.2014 року співробітники Артемівського міського РЕМ і ЕМ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» незаконно відключили від електропостачання будинок [ADDRESS]. Позивач вважає, що об'єктивних підстав для відключення мешканців будинку від електропостачання не було. Оскільки платіжний документ для оплати заборгованості за електропостачання з 10.03.2014 року по 06.04.2014 року був принесений лише 07.05.2014 року разом із попередженням про заборгованість у розмірі 260,41 грн. Причиною утворення заборгованості є не тільки її провина, але і те, що квитанції про сплату електроенергії приносять 1 раз на 2 місяці, позивач не знає, які останні покази записує контролер, оскільки лічильник знаходиться на вулиці. Коли позивачу в телефонному режимі повідомили, що буде проведено відключення її будинку від електропостачання через заборгованість, вона пояснила, що не мала змоги здійснити оплату у зв'язку тим, що не працювали банкомати через надзвичайну ситуацію у регіоні. Але не дивлячись на це, світло в будинку було відключено. Відключення від постачання електричної енергії призвело до того, що усі продукти, які знаходились у холодильниках були зіпсовані, відключення від постачання електричної енергії призвело до нервових зривів, діти, які проживають у будинку, стали нервовими і неспокійними, стали погано спати. Ці умови ускладнили життя позивачу та членам її сім'ї, завдаючи їм страждання, змушуючи відчувати образу і переживання. Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій по відключенню електричної енергії квартири позивача, нею були понесені непередбачувані витрати на продукти харчування, витрати щодо підключення квартири до мережі електропостачання та моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідача. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. ст. 3, 5, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», п. 2 Постанови ВРУ від 18.03.1999 року 512-XIV «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України», п. 27, п. 36 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, пославшись на обставини та факти викладені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Копитова Е.Р. заперечувала проти задоволення позовних вимог, наполягала на тому, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та разом з нею прописані та мешкають у цьому приміщенні ще 9 осіб. Отже, як власник будинку позивач несе відповідальність та має своєчасно і в повному обсязі сплачувати за житлово-комунальні послуги в будинку, що належать їм на праві приватної власності (ст. 160, 162 ЖК України). Згідно договору про користування електричною енергією між [PERSON] та енергопостачальником від 06.04.2014 року, оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показників приладу обліку за діючими тарифами не пізніше 10 числа наступного місяця. Проте, через несвоєчасну оплату послуг у споживача станом на 27.03.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 337,90 грн., про що 03.04.2014 року було повідомлено позивача та попереджено про відключення від електромережі разі непогашення боргу. Позивач від свого обов'язку сплачувати за вже отриманні послуги ухилився, у зв'язку із чим утворилась заборгованість. Впродовж місяця позивач не здійснила дій щодо повного погашення боргу ,у в'язку із чим, 15.04.2014 року було виконано відключення домоволодіння. На момент відключення заборгованість позивача складала 337,90 грн. Щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди представник відповідача пояснила, що позивачем не доведено, що йому спричинена матеріальна шкода у розмірі 5000 грн. і спричинена вона саме з вини ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», а також не підтверджено понесення саме ним цих витрат. Також щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 80000,00 гривень пояснила, що позивач не зазначає в чому саме полягає моральна шкода, з чого виходив, визначаючи суму моральної шкоди у розмірі 80000 грн., не надає ніяких доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, необхідною умовою відповідальності та підставою для відшкодування завданої моральної шкоди є наявність вини особи яка її завдала. Вважає, що в даному випадку провина ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» відсутня, відповідно до документів наданих до позову, немає жодних доказів вини енергопостачальної організації, тому просить відмовити в позові. Обґрунтовуючи заперечення проти вимог позивача, відповідач посилається на ст. ст. 23, 526, 530, 1167 ЦК України, ст.ст.67, 68 ЖК України, ст. ст. 57, 59, 60 ЦПК України, ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику», Постанову КМУ «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення» № 1357 від 26.07.1999 року, Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про електроенергетику» від 16 липня 1997 року № 575/97 -ВР та «Правилами користування електричною енергією для населення» (далі ПКЕЕН), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями). Законом України «Про електроенергетику» визначено, що споживачами енергії є - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Відповідно до статті 24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у встановленому порядку. Статтею 25 Закону України «Про електроенергетику» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції", "Про енергозбереження", іншими нормативно-правовими актами. Пунктами 3, 5 «Правилами користування електричною енергією для населення» (далі ПКЕЕН) визначено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. У багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником) квартири. Відповідно до п. 19, 20, 21, 22 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача. Оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником; за карткою попередньої оплати. Порядок та форма оплати спожитої електричної енергії визначаються у договорі. Між тим, відсутність договору, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України, на які посилався позивач в обгрунтування неузгодження строку оплати за електроенергію, є неспроможними, оскільки згідно з частиною першою ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачем. Підключення електроенергії за заявою наймача (власника будинку) і відкриття особового рахунку енергопостачальником слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та вказаними Правилами (ПКЕЕН). Відповідно до ст. 26 Закону України « Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Відповідно п.27 вказаних Правил у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Забороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями. Попередження про заборгованість повинно бути вручене під підпис особисто споживачеві, або його повнолітнім членам родини, що мешкають з ним за однієї адресою, чи направлене поштою з повідомленням про вручення. Дотримання саме такої процедури - без спрощень та змін - надає Енергопостачальнику право відключити електроенергію у визначений термін. З матеріалів справи вбачається, що про наявність заборгованості в сумі 337,90 грн. позивач була особисто попереджена 03.04.2014 року (а.с.68). Згідно завдання квартира позивача була відключена 15.05.2015 року при наявності заборгованості по оплаті за електроенергію в сумі 282,55 грн. (арк.7,8, 72). Підключення квартири до споживання електричною енергією відбулося після сплати позивачем вартості послуг за підключення, що нею не оспорювалося в судовому засіданні. Допитана у судовому засіданні 29.04.2015 року свідок [PERSON] пояснила, що вона працює техніком Артемівського відділення енергозбуту. За адресою: [ADDRESS], де зареєстрована та мешкає позивач з іншими членами її сім'ї, утворилась заборгованість за спожиті послуг з електропостачання у розмірі 337,90 грн. 03.0.42014 року було повідомлено [PERSON] про заборгованість та попередження про відключення від електромережі в разі непогашення боргу, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення попередження від 27.03.2014 року та поштове рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Протягом 30 днів з дня вручення попередження, позивач так і не звернулась до Артемівського РВЕ. У зв'язку із тим, що сума боргу не була погашена у повному обсязі, ми були змушені здійснити відключення домоволодіння позивача від електропостачання. Заборгованість почала утворюватися з жовтня 2013 року через те, що позивач сплачував щомісячно суму за спожиту електроенергію в неповному обсязі. З наведеного вбачається, що відключення квартири позивача від електромережі відбулося у терміни передбачені вказаними Правилами. Частинами 1-3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" - відповідно до загальних підстав Цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного зв'язку з протиправними діями заподіювача і вини останнього. Вище перелічені норми законів, які регулюють правовідносини з питання постачання фізичним особам електричної енергії та Правила не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії. Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до пунктів 43, 44, 46 Правил енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Відшкодування моральної шкоди завданої споживачам передбачено статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до положень якої споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. У відповідності до рекомендацій, зазначених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Зважаючи на думку, зазначену у п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виробників, виконавців. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивач, обгрунтовуючи позов приписами Закону України «Про захист прав споживачів» не довів, що їй спричинена моральна шкода небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини не передбачають відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі припинення постачання електричної енергії та у разі неправомірних дій енергопостачальника. Позивачем також не надано належних та допустимих доказів щодо понесення нею матеріальної шкоди в сумі 5000 грн. у зв'язку з відключенням електроенергії. Тому, в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 5000 грн. слід відмовити. Позовні вимоги щодо стягнення витрат на підключення в суммі 515,94 грн. (арк.с.104) також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем недоведено неправомірність дій відповідача щодо відключення електроенергії у квартирі споживача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed