Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Правекс - Банк" про стягнення заробітної плати за суміщення посад, середнього заробітку за час затримки розрахунку та заподіяння моральної шкоди, посилаючись на ті обставини, що він з 01 вересня 2003 року по 27 листопада 2009 року працював у АКБ "Правекс - Банк" правонаступником якого стало ПАТ "Комерційний банк "Правекс - Банк", а саме з 01.09.2003 р. по 20.11.2003 р. на підставі наказу № 273-к від 01.09.2003 р. - менеджер департаменту Управління діяльністю ТОБО (звільнений згідно з наказом № 364-к від 20.11.2003 р. у зв'язку з переводом на роботу до Донецької філії Банку); з 25.11.2003 р. по 24.12.2003 р. на підставі наказу № 229 від 25.11.2003 р. - молодший менеджер з карткового менеджменту Донецької філії Банку; з 25.12.2003р. по 15.08.2004 р. на підставі наказу № 263 від 25.12.2003 р. - менеджер Слов'янського відділення Донецької філії Банку; з 16.08.2004р. по 26.05.2005 р. на підставі наказу № 226 від 16.08.2004 р.- менеджер Маріупольського відділення тієї ж філії Банку (звільнений згідно з наказом № 103 від 04.05.2005 р. у зв'язку з переводом на роботу до Маріупольського відділення Банку); з 27.05.2005 року по 07.06.2006 р. на підставі наказу № 244-к від 05.05.2005 р. - менеджер Маріупольського відділення Банку; з 08.06.2006р. по 01.11.2007 р. на підставі наказу № 574-к від 08.06.2006 р. - виконуючий обов'язки директора Маріупольського відділення Банку; з 02.11.2007р. по 04.05.2008 р. на підставі наказу № 4575-к від 30.10.2007 р. - виконуючий обов'язки заступника директора департаменту кредитування юридичних осіб та VIP-клієнтів Маріупольського відділення АКБ «Правекс -Банк»; з 05.05.2008р. по 27.11.2009 р. на підставі наказу № 4860-к від 23.04.2008 р. - заступник директора департаменту кредитування юридичних осіб та VIP-клієнтів Банку (звільнений згідно з наказом № 5736-к від 19.11.2009 р. за угодою сторін. Крім того, [PERSON] обіймав посаду начальника Слов*янського відділення ДФ АКБ "Правекс Банк" та у відповідності до наказу від 22.12.2006 року [PERSON] працюючи в.о. директора Мариупольського відділення на нього покладено обов*язок тимчасового виконання директора Азовського відділення Банку. Відповідно до Наказу № 5736-к від 19 листопада 2009 року [PERSON] звільнений з Банку за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) 27 листопада того ж року. При цьому даним Наказом йому передбачено наступні виплати: компенсацію за 79 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та додаткову компенсацію у розмірі 3-х посадових окладів. Таким чином, під час звільнення [PERSON] не було оплачено роботу, пов'язану із суміщенням ним посад у Банку. Тому просить стягнути з відповідача 259 812 грн. 85 коп. - невиплачену заробітну плату за суміщення посад за період з 25 листопада 2003 року по 23 серпня 2009 рік; середню заробітну плату за час затримки розрахунку після припинення суміщення позивачем посад з листопада 2007 року по січень 2014 рік в розмірі 2 718 021 грн. 55 коп. та моральну шкоду в розмірі - 1 000 000 грн. В судовому засіданні позивач та представник уточнили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача 143 970 грн. 97 коп. - невиплачену заробітну плату за суміщення посад за період з 22 грудня 2003 року по 23 серпня 2009 рік; середню заробітну плату за час затримки розрахунку після припинення суміщення позивачем посад з грудня 2003 року по березень 2014 рік в розмірі 8 008 624 грн. та моральну шкоду в розмірі - 1 000 000 грн. Представники відповідача заперечують проти позову посилаючись на ті обставини, що позивачем пропущений строк позовної давності та під час суміщення посад позивачу виплачувались премії, які і являються оплатою за суміщення, крім того позивач при звільненні підписав угоду 18.11.2009 року, в якій зазначено , що роботодавець виплачує працівникові всю заробітну плату та інші пов*язані з трудовими відносинами виплати за весь період роботи по останній день роботи включно, а працівник стверджує, що у нього немає ніяких претензій до роботодавця, а отже позов вважають безпідставним та необґрунтованим . Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі суд вважає встановленими слідуючи обставини справи. [PERSON] працював у Банку з 01.09.2003 р. по 27.11.2009 р. ( копія трудової книжки на а. с. 27 т. 1). За цей час він на умовах суміщення обіймав наступні посади в такі періоди : - посаду начальника Слов'янського відділення Донецької філії Банку з (25.11.2003 р. по 26.05.2005 р., а. с. 114 т. 1, а. с. 27 т. 2); - посаду виконуючого обов'язки директора Маріупольського відділення Банку з 27.05.2005 р. по 07.06.2006 р., що складає понад рік (Наказ № 244-к від 05.05.2005 р.); - посаду тимчасово виконуючого обов'язки директора Азовського відділення Банку з 26.12.2006 р. по 31.08.2007 р. (наказ № 1758-к від 22.12.2006 р.); - посаду заступника директора департаменту з кредитування юридичних осіб та Vip-клієнтів Банку з 01.09.2007 р. по 01.11.2007 р. наказ № 3424-к від 30.08.2007 р. щодо суміщення і наказ № 574-к від 08.06.2006 р. щодо обіймання в цей де час основної посади, ( а. с. 91 т. 1). - посаду директора Головного управління корпоративного бізнесу Банку з 10.08.2009 р. по 23.08.2009 р. (лист Банку за вих. № 26805 від 19.12.2013 р.). Копії наказів додано до позовної заяви (додатки 9 - 14). Відповідно до Наказу № 5736-к від 19 листопада 2009 року [PERSON] звільнений з Банку за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) 27 листопада того ж року . В угоді про припинення трудових відносин (а. с. 89 т. 1) від позивача отримали підтвердження про відсутність у нього претензій щодо остаточного розрахунку з ним 18.11.2009 р. у момент підписання угоди, хоча сам розрахунок здійснювали 27.11.2009 р. Отримавши 225 379 грн. 41 коп. грн. (видатковий касовий ордер на а. с. 6 т. 2), про те позивач, який був людиною неюридична грамотною не міг знати , що банком не здійснений повний розрахунок з ним. Чинне трудове законодавство України не поширює позовну давність на вимоги, пов'язані із невиплаченою заробітною платою, що надає право позивачу звернутись з позовом до суду . Одержання позивачем вихідної допомоги не можна вважати платою за суміщення, оскільки такий вид допомоги виплачується лише у випадку припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. п. 1, 2, 6 статті 40 цього Кодексу і до оплати праці за суміщення посад жодного відношення не має. Угода між сторонами про припинення трудових відносин була підписана позивачем 18.11.2014 р. На момент укладення, окрім п. 3 щодо виплати вихідної допомоги, на який посилається відповідач, вона містить п. 2, згідно з яким роботодавець зобов'язувався виплатити позивачу всю заробітну плату та інші пов'язані з трудовими відносинами виплати за весь період роботи по останній день роботи включно, на які працівник має право відповідно до чинного законодавства України. І саме при виконанні, зокрема, даного пункту позивач погодився з п. 6 цієї Угоди про відсутність з його боку претензій до Банку. Днем звільнення позивача Угода вказує 27 листопада 2009 року. І саме на момент звільнення Банк не виконав взяте на себе зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку. За суміщення посад позивачу не сплатив. Тому і п. 6 Угоди про відсутність з боку позивача претензій до Банку з 27.11.2009 р. втратив юридичну силу. Відповідач був зобов*язаний оплатити роботу за суміщенням , як це передбачає ст. ст. 21, 97, 105 КЗпП України, ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 р., Постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 1145 від 4 грудня 1981 р., яка є чинною у поточній редакції від 26.03.1987 та виданою щодо застосування цієї постанови Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 53-ВЛ від 14 травня 1982 р. в частині, що не суперечить Конституції та законам України. Ці норми є імперативними і не допускають необов'язковість їх застосування. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, суд вважає безпідставним, оскільки, у відповідності до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком . Згідно зі ст. 105 КЗпП України в діючій редакції 10.09.1996 р. працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Судом було витребувано колективні договори та у Колективному договорі від 12.01.1998 р. ( а. с. 130 - 138 т. 1 ) , який діяв до 27.02.2006 р. у розділі 2 (а. с. 132 т. 1) як і ніде у його інших розділах доплата за сумісництво не передбачена. Пункт 2.3 даного договору лише регламентує, що система преміювання вводиться задля збільшення матеріальної зацікавленості робітників Банку. У розділі ІІІ колективного договору від 28.02.2006 р. (а. с. 139 - 148 т. 1) питання оплати праці за суміщення посад також не є врегульованим. Мають місце загальні фрази щодо заохочення працівників, але це не має прямої дії на спірні правовідносини. Враховуючи викладене , якщо б колективні договори в Банку не були укладені, на виконання вимог ст. 97 КЗпП України та ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» відповідач був зобов'язаний вирішити питання оплати праці за суміщення. Тому невідповідність колективних договорів ст. 105 КЗпП України не є підставою для відмови у стягненні оспорюваної заробітної плати за суміщення. Оплата за суміщення посад має бути здійснена , але конкретний її розмір має бути зазначений у колективному договорі. Суд критично відноситься до ствердження відповідачів в судовому засіданні про те, що виплачені премії позивачу є оплатою праці за суміщенням, оскільки премія є додатковою винагородою за досягнуті результати. З наданих суду відповідачем доказів (а. с. 119 - 120 т. 1), суміщуючи посади з 2003 року, перші премії позивач почав отримувати з березня 2006 року і отримував їх по вересень 2007 року. Тобто, до березня 2006 року навіть у вигляді премій Банк не має можливості стверджувати, що оплата за суміщення за цей період здійснювалась. В цей же час він суміщав посади з 27.05.2005 р. по 07.06.2006 р. Потім з 08.06.2006 р. і по 25.12.2006 р. не суміщав посади, а з 26.12.2006 р. по 31.08.2007 знову суміщав посади. За період суміщення у 2006 р. позивач отримав премії: у березні - 2 419 грн, у квітні - 7 778 грн, у травні - 4 104 грн. У червні 2006 р. при тому, що позивач суміщував посади лише по 07.06.2006 р., він отримав премію в сумі 4 882 грн. За період несуміщення у тому ж 2006 р.: у липні - 5 014 грн, у серпні - 7 035 грн., у вересні - 11 963 грн., у жовтні - 7 007 грн, у листопаді - 6 964 грн. Так само і за період суміщення з грудня 2006 р. по серпень 2007 р. Тобто, відсутні підстави вважати, що премії [PERSON] отримував лише під час суміщення, чи що в такий час він отримував їх у більшому розмірі. З урахуванням того, що посадовий оклад позивача за основним місцем роботи був в розмірі трохи більше півтори тисячі гривень то преміями Банк доводив розмір заробітної плати до існуючого в галузі. Саме цим і викликаний зріст розміру премій. Банк надав накази преміювання інших керуючих відділеннями, але в списках премійованих не вказано, чи суміщують вони посади, чи обіймають основні посади ( а.с. 122 - 127, 129 т. 1; а. с. 36 - 110 т. 2) . Банком не надано жодного наказу, в якому було б зазначено, що премія виплачується [PERSON] саме за суміщення ним посади тимчасово відсутнього працівника. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оплата за суміщення взагалі позивачу не здійснювалась. Крім того, суд вважає, що відсутні докази, що вихідна допомога, виплачена [PERSON] під час звільнення також є оплатою його роботи за суміщення. Адже така виплата здійснювалась на підставі наказу про звільнення позивача (а. с. 90 т. 1), в якому немає жодного слова про суміщення посад. Частина 1 ст. 105 Кодексу законів про працю України передбачає суміщення професій (посад), тобто можливість виконання працівником на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи. Законодавство України не повною мірою регулює питання роботи за суміщенням професій (посад). У зв'язку з цим щодо питань суміщення, крім законодавства України, слід керуватися постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 1145 від 4 грудня 1981 р., яка є чинною у поточній редакції від 26.03.1987 та виданою щодо застосування цієї постанови Інструкцією Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 53-ВЛ від 14 травня 1982 р. в частині, що не суперечить Конституції та законам України. Постановою № 1145 Ради Міністрів СРСР передбачено, що суміщення професій (посад) допускається за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно вигідно і не призводить до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення. Суміщення професій (застосовуються у разі потреби виконання роботи за вакантною посадою. Суміщення професій (посад) полягає у виконанні працівником разом зі своєю основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) (п. 2 постанови № 1145). Відмінною рисою цього способу виконання додаткових обов'язків є те, що суміщення професій (посад) можливе тільки за наявності вакантної посади. Доручення працівнику про виконання додаткових обов'язків у порядку суміщення професій (посад) допускається за його згодою і оформляється наказом (розпорядженням) керівника підприємства. Разом із тим необхідно враховувати таке: Працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі або організації разом із своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) без звільнення від основної роботи, на підставі ст. 105 КЗпП проводиться доплата за суміщення професій (посад). Отже, суміщення професій (посад) допускається в тих випадках, коли працівник за своєю кваліфікацією може забезпечити якісне виконання як основної, так і суміщуваної (додаткової) роботи. В частині першій статті 21 КЗпП встановлено, що виконувана робота визначається угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, а розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника відповідно до частини другої статті 105 КЗпП встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Згідно з частиною другою статті 97 КЗпП та статтею 15 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 р. у разі, якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити, зокрема, питання доплат з профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, а якщо його немає - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом. Інструкцією передбачено, що доплати за суміщення професій (посад) можуть встановлюватися працівникові поряд з винагородами за високі досягнення в праці, за особливі умови тощо. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р., доплати за суміщення професій і посад є виплатами, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати. Доручення додаткової роботи в порядку суміщення професій (посад) і виконання обов'язків відсутнього працівника та розмір доплати за таку роботу обов'язково мають бути погоджені з працівником. Виконувати обов'язки за суміщуваною професією (посадою) можуть один або кілька працівників. Угода про суміщення професій (посад) може укладатися на визначений строк або без зазначення терміну. Згаданою Інструкцією передбачено, що угода про суміщення оформлюється наказом. Необхідність видання наказу про доручення працівникові виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення професій (посад) або виконувати обов'язки відсутнього працівника очевидна, оскільки такий наказ є підставою для встановлення передбаченої статтею 105 КЗпП доплати за виконання додаткової роботи. Частиною 2 ст. 97 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договору з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно з ч. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Станом на момент звернення до суду розмір невиплаченої позивачу заробітної плати за суміщення посад у Банку складає 149 970 грн. 97 коп . - за період з 22 грудня 2003 року по 23 серпня 2009 рік - це 100 % окладу відсутнього працівника ( відповідачем надано дані про оклади тимчасово відсутніх посадових осіб , посади , яких суміщував позивач а.с. 129 том 1 ) . Заробітна плата в грн. за суміщення посади начальника Слов'янського відділення Донецької філії Банку з 22.12.2003 р. по 26.05.2005 р.: Місяць Посадовий оклад тимчасово відсутнього працівника грудень 2003 р. 561,74 1615 р.д.: 23 р.д. х 8 р.д. = 561,74 січень 2004 р. 1 615,00 лютий 1 615,00 березень 1 615,00 квітень 1 615,00 травень 1 615,00 червень 1 615,00 липень 1 615,00 серпень 1 615,00 вересень 1 615,00 жовтень 1 615,00 листопад 1 615,00 грудень 1 615,00 січень 2005 р. 1 615,00 лютий 1 615,00 березень 1 615,00 квітень 1 615,00 травень 1 360,00 1615 грн. : 19 р.д. х 16 р.д. = 1360 Разом 27 761,74 . Заробітна плата в грн. за суміщення посади в.о. директора Маріупольського відділення Банку з 27.05.2005 р. по 07.06.2006 р. Місяць Посадовий оклад тимчасово відсутнього працівника травень 2005 р. 255,00 червень 1 615,00 липень 1 615,00 серпень 1 615,00 вересень 1 615,00 жовтень 1 615,00 листопад 1 615,00 грудень 1 615,00 січень 2005 р. 1 615,00 лютий 1 615,00 березень 1 615,00 квітень 1 615,00 травень 1 615,00 червень 403,75 , разом 20 038,75 Заробітна плата в грн. за суміщення посади т.в.о. директора Азовського відділення Банку з 26.12.2006 р. по 31.08.2007 р. місяць посадовий оклад тимчасово відсутнього працівника грудень 2006 р. 467,43 січень 2007 р. 2 454,00 лютий 2 454,00 березень 2 454,00 квітень 2 454,00 травень 2 454,00 червень 2 454,00 липень 2 454,00 серпень 2 454,00 , разом 20 099,43 Заробітна плата в грн. за суміщення посади заступника директора департаменту з кредитування юридичних осіб та Vip-клієнтів Маріупольського відділення Банку з 01.09.2007 р. по 01.11.2007 р. Місяць Посадовий оклад тимчасово відсутнього працівника вересень 2007р. 2 454,00 жовтень 2 454,00 листопад 111,55 2454грн. : 22р.д.х 1р.д.=111,55 , разом 5 019,55 . Заробітна плата в грн. за суміщення посади директора Головного управління корпоративного бізнесу Банку з 10.08.2009 р. по 23.08.2009 р. місяць посадовий оклад тимчасово відсутнього працівника серпень 2009р. 71 051,50 Разом невиплачена зарплата за суміщення посад 143 970 грн. 97 коп. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 13.01.1999 року п.15 , в разі коли умови про розмір доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою ( суміщення професій , посад ) або обов*зків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до ст. 105 КЗпП України у колективному договорі чи погоджені інпкше за відсутності останнього , розмір доплат за таку роботу , виконану за розпорядженням власника або з його відома , визначається судом з урахуванням її складності , характеру , обсягу , а також ступеня використання робочого часу та тарифної сітки працівника . Під час виконання своїх основних обов*зків , позивач здійснював суміщення . А тому суд також враховує Положення Постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року № 1145 " Про порядок і умови суміщення професій ( посад ) " про те , що доплата за тимчасове виконання обов*зків не може перевищувати 50 % окладу відсутнього працівника , а отже враховуючи вищевикладене , суд вважає , що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати за суміщення в період з 22 грудня 2003 року по 23 серпня 2009 рік підлягають частковому задоволенню , а саме стягненню на користь позивача - 71 985 грн. 49 коп. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 13.01.1999 року , суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми , на яку той мав право , частки , її істотності порівняно із середнім заробітком та іншими конкретними обставинами справи . У відповідності до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таку ж позицію висловив і Верховний Суд України у Постанові від 20.11.2013 р. по справі № 6-114цс 13. У ній зазначається, що якщо роботодавець, зокрема, порушував установлені законом строки виплати заробітної плати, не оплачував її, то згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . У відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р., доплати за суміщення професій і посад є виплатами, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати. Доручення додаткової роботи в порядку суміщення професій (посад) і виконання обов'язків відсутнього працівника та розмір доплати за таку роботу обов'язково мають бути погоджені з працівником. Виконувати обов'язки за суміщуваною професією (посадою) можуть один або кілька працівників. Угода про суміщення професій (посад) може укладатися на визначений строк або без зазначення терміну. Згаданою Інструкцією передбачено, що угода про суміщення оформлюється наказом. Необхідність видання наказу про доручення працівникові виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення професій (посад) або виконувати обов'язки відсутнього працівника очевидна, оскільки такий наказ є підставою для встановлення передбаченої статтею 105 КЗпП доплати за виконання додаткової роботи. Частиною 2 ст. 97 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договору з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно з ч. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата в нашому випадку обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середній заробіток за час затримання розрахунку після припинення суміщення посад . Місяць Середня з/плата позивача (за 2 попередні місяці) грудень 2003 р. 161,35 січень 2004 р. 369,93 лютий 637,12 березень 675,12 квітень 677,28 травень 677,09 червень 673,24 липень 657,02 серпень 657,00 вересень 671,64 жовтень 671,64 листопад 671,64 грудень 564,84 січень 2005 р. 677,00 лютий 973,37 березень 1 188,63 квітень 1 326,49 травень 1 329,21 червень 2 635,55 липень 1 699,76 серпень 1 327,28 вересень 1 329,76 жовтень 1 329,76 листопад 1 329,76 грудень 1 329,76 січень 2006 р. 1 332,25 лютий 1 334,74 березень 1 337,23 квітень 2 343,06 травень 5 636,68 червень 6 347,13 липень 5 101,85 серпень 5 493,91 вересень 6 418,94 жовтень 9 407,01 листопад 9 393,60 грудень 7 242,66 січень 2007 р. 11 556,42 лютий 18 203,28 березень 15 728,20 квітень 9 873,82 травень 13 000,48 червень 13 884,76 липень 10 605,01 серпень 10 687,27 вересень 11 757,95 жовтень 11 486,38 листопад 5 769,60 грудень 1 592,26 січень 2008 р. 2 689,75 лютий 3 531,51 березень 3 527,89 квітень 9 320,73 травень 15 110,45 червень 17 632,25 липень 20 157,17 серпень 19 154,81 вересень 19 154,37 жовтень 19 712,14 листопад 18 237,55 грудень 18 677,22 січень 2009 р. 27 226,10 лютий 36 029,54 березень 37 752,96 квітень 37 759,93 травень 37 028,84 червень 37 037,37 липень 37 785,23 серпень 37 178,94 вересень 36 963,05 жовтень 31 296,10 листопад 30 123,92 грудень 139 149,24 січень 2010 р. 139 149,24 лютий 139 149,24 березень 139 149,24 квітень 139 149,24 травень 139 149,24 червень 139 149,24 липень 139 149,24 серпень 139 149,24 вересень 139 149,24 жовтень 139 149,24 листопад 139 149,24 грудень 139 149,24 січень 2011 р. 139 149,24 лютий 139 149,24 березень 139 149,24 квітень 139 149,24 травень 139 149,24 червень 139 149,24 липень 139 149,24 серпень 139 149,24 вересень 139 149,24 жовтень 139 149,24 листопад 139 149,24 грудень 139 149,24 січень 2012 р. 139 149,24 лютий 139 149,24 березень 139 149,24 квітень 139 149,24 травень 139 149,24 червень 139 149,24 липень 139 149,24 серпень 139 149,24 вересень 139 149,24 жовтень 139 149,24 листопад 139 149,24 грудень 139 149,24 січень 2013 р. 139 149,24 лютий 139 149,24 березень 139 149,24 квітень 139 149,24 травень 139 149,24 червень 139 149,24 липень 139 149,24 серпень 139 149,24 вересень 139 149,24 жовтень 139 149,24 листопад 139 149,24 грудень 139 149,24 січень 2014 р. 139 149,24 лютий 139 149,24 березень 139 149,24 , разом 8 008 624 грн. Враховуючи те , що між позивачем та відповідачем існує спір про розмір належної позивачу виплати розміру оплати праці за суміщення посад , Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 13.01.1999 року , суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми , на яку той мав право , частки , її істотності порівняно із середнім заробітком та іншими конкретними обставинами справи . Беручи до уваги викладене та те , що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні необхідно врахувати конкретні обставини справи , пропорційність розміру відшкодування розміру заборгованості із заробітної плати ( Ухвала Верховного Суду України від 11.04.2007 року ) , а тому суд вважає , що слід зменшити розмір відшкодування за час затримки розрахунку після звільнення позивача , та розмір , який повинен сплатити відповідач позивачу - середній заробіток за час затримання розрахунку з моменту припинення суміщення позивачем посад у Банку за період з грудня 2003 року по березень 2014 рік - 280 000 грн. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Що стосується моральної шкоди , то відповідно до вимог п. 4 Постанови № 4 від 31.03.2005р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» полягає у вищевикладему. Ст. 23 ЦК України надає право позивачу на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до неї, до членів її сім'ї, знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, а також інших обставин, які мають істотне значення, виходячи з вимог розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди. Згідно зі ст. 1167 того ж Кодексу моральна шкода, завдана, зокрема фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Невиконання відповідачем свого обов'язку призвело до душевних страждань позивача, подальшого ушкодженню його здоров'я, знервованості, переживань, погіршення стосунків в сім'ї, розладу сну, порушень звичайного ритму життя. Відповідач порушив норми чинного законодавства та не виконав покладеного на нього обов'язку щодо повного розрахунку з працівником у день звільнення, а тому суд вважає , що моральна шкода полягає частковому задоволенню , а саме стягнення з відповідача на користь позивача 7 000 грн. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, накази про зміну заробітної плати розрахункові відомості ,копії наказів про встановлення заробітної плати , розрахункових листів . Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Обов*язковою умовою стягнення моральної шкоди є протиправність діяння , вина заподіювача та причинно- наслідковий зв*язок між завданою шкодою та протиправним діянням. З огляду на матеріали даної цивільної справи судом встановлено , що відповідачем не були дотримано трудового законодавства при нарахуванні заробітної плати ( за суміщення). Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала ,за наявності її вини . Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", враховуючи тривалість та тяжкість моральних страждань, тяжкість вимушених змін в житті через порушення їх законних прав, погіршення стану здоров*я, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та врахуванням моральних страждань,суд постановляю рішення про стягнення моральної шкоди. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню . На підставі наведеного, відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. ст.21,33, 94,97,105,116,117, 233 ,237-1 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 2, 15, 22 Закону України "Про оплату праці" Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 1145 від 4 грудня 1981 р.; Інструкції Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» № 53-ВЛ від 14 травня 1982 р.; Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р.; Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»; Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.11.2013 р. у справі № 6-114цс 13; п. 4 Постанови № 4 від 31.03.2005р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»;,ст..ст.1166,1167 ЦК України ст.ст. 10, 11, 60 , 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial