Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року (справа №560/1166/16-ц) на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] з 600 грн. для кожної дитини щомісяця до 1200 грн. для кожної дитини щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду; - стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у сумі 2000 грн. щомісяця для обох дітей; - судові витрати покласти на відповідача; - допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 листопада 2003 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який рішенням суду від 10 серпня 2016 року розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . 23 грудня 2016 року рішенням суду з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання їхніх дітей щомісячно в розмірі 600 грн. для кожної дитини і до досягнення дітьми повноліття. На даний час діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Її заробітна плата на рівні мінімальної і з такими доходами вона не може в повній мірі забезпечити потреби дітей. Також діти хворіють, вона змушена залишатись з ними вдома і нести витрати на лікування. Її доходи в цей період є мінімальними. Допомоги у вихованні дітей, догляді за ними, витратах на лікування, купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя відповідач участі не бере та не надає коштів. Такі витрати вона несе сама. Крім цього, діти підростають та розвиваються, їм цікаво читати нові книги, журнали, відвідувати музеї, галереї і т.д. Відповідач ці витрати оплачувати не бажає, хоча діти потребують і духовного розвитку та завданням батьків є забезпечити розвиток талантів, здібностей дітей, їхніх духовних та культурних потреб. Їхня спільна донька [PERSON] від жовтня 2018 року почала відвідувати гурток з вивчення англійської мови. Місяць навчання коштує 500 грн. Вона самостійно оплачує цей гурток. Її прохання розподілити витрати, пов`язані з навчанням дітей, відповідач ігнорує, посилаючись на те, що зараз важко з роботою. Також діти часто хворіють, тому потребують додаткових витрат на лікування. Останні місяці у обох дітей погіршився зір. 14 жовтня 2018 року діти проходили обстеження за підсумками якого для обох дітей було встановлено однаковий діагноз - міопія слабкого ступеня обох очей, слабкість акомодації та прописане лікування, виписані окуляри, які вона придбала за власні кошти. Крім того, дітям необхідно було пройти обстеження у дерматолога. Так як у м. дубровиця такого лікаря немає, то вони зверталися в ТОВ "Клініка Євроклінікс" в м. Рівне. Консультація та аналізи обійшлися їй в 1160 грн. За підсумками огляду, консультативний висновок дерматовенеролога з діагнозом був наступний: для сина - акне, вузловато-кистозна форма; для доньки - фурункульоз та призначено лікування. Додаткові витрати на придбання медикаментів за попередній місяць становлять 1879,40 грн. Так як діти підростають та змінюється навчальна програма та вимоги до навчального процесу, виникла необхідність в підключенні їхнього будинку до мережі Інтернет, для того щоб діти розвивалися та навчалися на рівні своїх однолітків. На прохання підключити Інтернет, відповідач відмовився мотивуючи тим, що йому він не потрібен. Саме тому вона заключила договір про надання телекомунікаційних послуг від 06 вересня 2018 року на свої ім`я. Витрати на підключення до мережі Інтернет становили 1795 грн., а місячна плата становить 100 грн. Отже, є очевидним, що витрати, необхідні для виховання та проживання дітей, збільшились. Відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки періодично перетинає державний кордон України задля заробітку. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Шкода П.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задоволити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Полейко С.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, що відповідач ніде не працює, що свідчить про те, що його матеріальне становище є тяжким та має захворювання, яке потребує оперативного втручання. Крім того, станом на день розгляду справи, він повністю сплатив заборгованість по аліментах. Просили у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 серпня 2016 року було розірвано (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.4, 5). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 600 грн. для кожної дитини щомісячно, починаючи з 18 листопада 2016 року та до досягнення дітьми повноліття. 08 лютого 2017 року Дубровицьким районним судом Рівненської області на підставі вищевказаного рішення суду від 23 грудня 2016 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 600 грн. для кожної дитини щомісячно, починаючи з 18 листопада 2016 року та до досягнення дітьми повноліття. (а.с.9). З довідки №10211/15.8-37 від 27.09.2018 року, виданої Дубровицьким РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області (а.с.31) вбачається, що станом на 01 вересня 2018 року за боржником [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 5620 грн. Згідно довідок №163/15.8-37 від 10.01.2019 року та №4201/15.8-38/1, виданих Дубровицьким РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області (а.с.48, 60), які надані відповідачем по справі, станом на 18 квітня 2019 року у нього відсутня заборгованість по аліментах на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Однак суд бере до уваги той факт, що зазначена вище заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів погашена лише після надходження даного позову до суду. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, який може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Як встановлено у судовому засіданні, а саме з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться на утриманні матері [PERSON] . У відповідності до ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отож, матеріали справи свідчать, що з часу ухвалення рішення Дубровицьким районним судом Рівненської області від 23 грудня 2016 року про стягнення з відповідача аліментів, матеріальний стан позивача змінився. З часу постановлення рішення про стягнення аліментів пройшов значний час і визначена грошова сума у розмірі 600 грн. не може забезпечити належне утримання дітей. Діти потребують значно більшого догляду та коштів, оскільки збільшились витрати на їх навчання та виховання, зросли ціни на продукти харчування, одяг, комунальні послуги. Матеріальний стан позивача погіршився і коштів на все не вистачає. Як вказує відповідач та підтверджує документально, у нього наявне захворювання як остеохондроз поперекового відділу хребта, стабільна форма, моно сегментарний тип, диско генна стадія (пролабування міжхребцевого диску L 5 із вираженим лівобічним ішіорадикулярним синдромом, порушення статико-кінетичної функції хребта, яке, у свою чергу, потребує стаціонарного лікування (а.с.46, 47). Однак, як вбачається з наданих позивачем доказів, діти [PERSON] та [PERSON] , теж потребують лікування як офтальмолога, так і дерматовенеролога (а.с.14-15, 16-17, 19, 20) Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання про можливість та необхідність збільшення позивачу стягуваних за рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2016 року аліментів, присудивши їх у розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та проводити стягнення та до досягнення дітьми повноліття. Зі змісту п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів" вбачається, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому, аліменти у зміненому розмірі мають стягуватися від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову, як того просить позивач. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей, то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд, довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Позивачем, на підтвердження своїх вимог до позову, додані копії квитанції та товарних чеків, а саме: чеки на придбання канцелярських товарів, зошитів, папок, рюкзаків, окулярів для корегування зору; квитанції з призначенням платежу як оплата за навчання за жовтень, листопад 2018 року, за підручник; фіскальні чеки на придбання різного роду лікарських засобів та копія договору про надання телекомунікаційних послуг від 06.09.2018 року (а.с.11, 12, 13, 18, 21-23, 24-28). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 185 СК України). Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 3 ст. 185 СК України). У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем на придбання канцелярських товарів, а також речей, призначених для навчання, надання телекомунікаційних послуг, не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони необхідні для забезпечення нормальних умов для життя дітей, тобто повинні відшкодовуватися за рахунок отримання аліментів. Що стосується фіскальних чеків про придбання різного роду медичних засобів, то позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці засоби призначалися лікарем, кому вони призначалися і хто їх купував. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат слід відмовити за відсутністю для того законних підстав. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved