Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № MKRWAK00000092 від 08.02.2006 року [PERSON] отримав кредит у сумі 63095 гривень на наступні цілі: 33124.88 гривень на купівлю автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.02.2013 року. ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов'язання за вказаним вище кредитним договором перед відповідачем виконав у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмірі 63095 гривень. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені строки що призвело до заборгованості, яка станом на 01.04.2014 року становить 466205.97 гривень, яка складається з наступного: 63845.76 гривень - заборгованість за кредитом; 142311.30 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5832.65 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 254216.26 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON], 08.02.2006 року було укладено договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави [PERSON] надав у заставу автомобіль CHEVROLET, модель: Niva 21230, рік випуску 2005, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі, шляхом безпосереднього продажу конкретному продавцю з правом укладення Заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені Заставодавця. Вважають, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному продавцю - неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні ПАТ КБ "ПриватБанк". Вважають законною та обґрунтованою позовну вимогу стосовно зобов'язання відповідача виконати зобов'язання в натурі, оскільки законом та умовами договору передбачено обов'язок відповідача передати предмет застави в заклад заставодержателя (ПАТ КБ "ПриватБанк"). На підставі наведеного просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKRWAK00000092 від 08.02.2006 року в сумі 466205.97 гривень вилучити у відповідача та передати в заклад ПАТ КБ "ПриватБанк" предмет застави автомобіль CHEVROLET, модель: Niva 21230, рік випуску 2005, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль CHEVROLET, модель: Niva 21230, рік випуску 2005, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Представник позивача, в судове засідання не з'явився, однак представник ПАТ КБ "ПриватБанк" - Олексик В.В. надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без представника банку. Позовні вимоги підтримує. Просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судові засідання, жодного разу, не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, шляхом опублікування оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Письмових пояснень та документальних підтверджень про причини неявки до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір № MKRWAK00000092 від 08.02.2006 року, за яким позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 63095 гривень на купівлю автомобіля, а також у розмірі 33124.88 гривень на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.02.2013 року. При цьому [PERSON] взяв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати проценти, комісію за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни згідно графіку погашення заборгованості по кредиту. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи досліджено, що [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до заборгованості, яка станом на 01.04.2014 року становить 466205.97 гривень, а саме заборгованість за кредитом - 63845.76 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 142311.30 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 5832.65 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 254216.26 гривень. Разом з цим вимогу банку від 20.02.2014 року за № 30.1.0.0/2-305 щодо сплати заборгованості за отриманим кредитом [PERSON] проігнорував. Також судом встановлено, що для забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 21.02.2006 року було укладено договір застави автотранспорту б/н, посвідчений 21.02.2006 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №573. Предметом застави є автомобіль CHEVROLET, модель: Niva 21230, рік випуску 2005, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Статтею 19 ЗУ "Про заставу" встановлено, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 20 ЗУ "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У відповідності до пункту 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). За вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 25 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону. Згідно ч. 2 ст. 28 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечення обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору, а відповідачем жодних доказів на протилежне не пред'явлено, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача, [PERSON], підлягають до стягнення, в користь ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати в сумі 3654 гривень судового збору, сплачені позивачем при подачі позову до суду. Також судом встановлено, що ТУДСА в Закарпатській області сплатило 50 гривень за подання оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Дані витрати у відповідності до п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України відносяться до судових витрат, тому підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: approved