Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

12.03.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просили визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] Свої вимоги позивачі мотивують тим, що будинок [ADDRESS] належить їм на праві власності за договором купівлі-продажу. Крім них у вказаному будинку зареєстровано також й [PERSON] З дня укладення угоди від 18.04.2007 року відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку, його місце знаходження та проживання невідоме, а реєстрація відповідача викликає перешкоду у позивачів вільно розпоряджатися своєю власністю, через що вони були змушені звернутися до суду зі вказаним позовом. В судове засідання позивачі не з"явилися, надавши заяву про підтримання поовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. На виконання вимог ст.74 ЦПК України, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи" №41-р від 21.01.2015 року, відповідач викликаний до судового засідання шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті "Слобідський край" № 65 від 04.06.2015 року. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності поружжю [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наданою суду копією договору купівлі-продажу будинку від 18.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Пендюріною Л.С., реєстровий №365 (а.с.7). Згідно інформації Золочівського РС ГУДМС України в Харківській області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З наданих суду довідок депутата селищної ради [PERSON] від 03.09.2014 р., 17.12.2014 р. та 24.02.2015 р. [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає, хоча має за зазначеною адресою реєстрацію. В будинку мешкають [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст. 15, 23, 405 ЦК України. Крім того, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов ' язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиню 1 статті 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, до яких, у відповідності зі ст. 64 ЖК УРСР, відносяться дружина наймача, їх діти та батьки, і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] в зв'язку з продажем домоволодіння з квітня 2007 року в будинку [ADDRESS] не проживає, заперечень від відповідача та інших доводів щодо поважності причин його непроживання в даному будинку не надходило, а подальша реєстрація відповідача в даному будинку створює перешкоди в реалізації позивачами прав власників. Оскільки судом позовні вимоги задоволені у повному обсязі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved