Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до Ржищівського міського суду Київської області з позовом до [PERSON], в якому просив виділити йому в натурі кімнату, площею 13, 2 кв.м. у квартирі [ADDRESS] (далі - спадкове майно); в порядку розподілу спадкового майна визнати за ним право власності на вказану кімнату; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] частину спадкового майна, площею 3,23 кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказував на те, що після смерті батьків позивач прийняв спадщину за законом на 2/6 частки спадкового майна та зареєстрував право власності, за відповідачем [PERSON] зареєстровано 4/6 частки вказаного майна. У зв'язку із тим, що кімната, площею 13,2 кв.м., яку позивач просив виділити в натурі, є меншою від ідеальної частки позивача у спадщині на 3,23 кв.м., а частину квартири такої площі неможливо виділити в натурі, то ця частина квартири, площею 3,23 кв.м. має залишитись у спільному користуванні сторін у справі. Указував на те, що всі факти щодо його прав на частину спірної квартири, можливості та варіанти поділу встановлені рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 2 липня 2013 року у справі №2/1020/9/12, тому обставини, що встановлені вказаним рішенням суду повторно доказуванню не підлягають в силу ст. 61 ЦПК України. Він (позивач) отримав дозвіл виконавчого комітету Ржищівської міської ради на переобладнання та перепланування жилого будинку (квартири). У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду із уточненим у подальшому зустрічним позовом (а.с. 36, 37, 155), в якому вона просила: виділити їй в натурі частку спадкового майна відповідно до варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 р. №1723/14-43/14251/14-43, а саме: 1-2 коридор, площею 5, 9 кв.м. вартістю 12 441 грн; 1-4 житлова кімната, площею 13, 2 кв.м. вартістю 27 837 грн; 1-5 житлова кімната, площею 8, 7 кв.м. вартістю 18 347 кв.м.; 1-6 кухня, площею 5,5 кв.м. вартістю 11 599 грн; «Б» сарай (2/3 частина), вартістю 4 099 грн; «В» вбиральня, вартістю 2 043 грн, всього загальною площею по житловому будинку із надвірними спорудами - 33, 3 кв.м., вартістю 80 053 грн. Визнати за нею право власності на вказане майно. Стягнути з неї на користь [PERSON] 9 852 грн грошової компенсації різниці у вартості ідеальних часток спадкового майна. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову [PERSON] вказувала на те, що вона не заперечує проти проведення розподілу спадкового майна між ними, але не погоджується на запропонований [PERSON] варіант розподілу, оскільки вони претендують на одну й ту ж саму житлову кімнату, площею 13,2 кв.м. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 22 грудня 2011 року № 2434 визначено два варіанти розподілу квартири. Згідно першого варіанту житлова кімната, площею 13,2 кв.м. залишається за нею, а за другим варіантом переходить [PERSON] Крім того, зазначала, що відповідно до ч. 2 ст. 1279 ЦК України вона має перевагу перед відповідачем на виділ у натурі спадкового майна, оскільки вона була співвласником майна разом із спадкодавцями, позивач має у власності окреме житло - кв. № 2 (1/2 частину цього будинку), в якій він проживає, а вона іншого житла не має. Також, вона більше 20 років, починаючи з 1992 р. безперервно проживає у даній квартирі, господарює в ній, підтримує її у належному стані та проводить ремонтні роботи, тому має право на належну їй частку у порядку набувальної давності відповідно до ст. 344 ЦК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив виділити йому в натурі кімнату, площею 13, 2 кв.м. із спадкового майна за будь-яким варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 року, та пояснив, що починаючи із 1989 року й на даний час він разом із дружиною [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS]. Як видно із технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 52-53) вони як подружжя розташовуються у житловій кімнаті, площею 18, 8 кв.м. Його син - [PERSON] проживає у кімнаті, площею 9, 4 кв.м. указаної квартири. Син - [PERSON] разом із дружиною та двома малолітніми дітьми проживають окремо у літній кухні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на письмові пояснення (а.с. 21-22), зазначав, що виділення в натурі із спадкового майна [PERSON] кімнати, площею 11 кв.м. не можливе, оскільки ця площа буде меншою ніж мінімальна житлова площа, яка необхідна позивачу для забезпечення себе та своєї сім'ї житлом в законодавчо встановленому розмірі згідно ст. 47 ЖК України. Крім того, кімната, площею 13, 2 кв.м. є більшою частиною ідеальної частки його спадщини, дана кімната через стіну межує з коридором квартири №2, що дає можливість обладнати окремий вхід до неї та використовувати як окреме житлове приміщення, що найбільш відповідає інтересам його сім'ї. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримала уточнений зустрічний позов, просила його задовольнити, виділивши їй в натурі спадкове майно відповідно до варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 р. Пояснила, що на даний час проживає сама у квартирі №1, що і є спадковим майном. Як видно із технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 52-53) вона мешкає у кімнаті, площею 13,2 кв.м. як у житловій, раніше вони перебували у цій кімнаті разом із матір'ю. У кімнаті, площею 11 кв.м. стоїть сервант і стіл, ця кімната є темною. Кімнати, площею 5, 5 та 5, 9 є коридором та кухнею відповідно. Веранда, площею 5 кв.м. не опалюється. У кімнаті, площею 8,7 стоїть шкаф і диван, там раніше проживав їх батько. Також зазначала, що з метою мирного врегулювання спору згодна на виплату [PERSON] компенсації 1/3 частки спадкового майна. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав уточнений зустрічний позов, просив його задовольнити, посилаючись на те, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 р. розділити спадкове майно на дві окремі ізольовані квартири відповідно до ідеальних часток 1/3 і 2/3 не вбачається можливим, оскільки не можливо виконати усі вимоги нормативних документів. Із можливих варіантів при умові відступу від ідеальної частини найбільш прийнятним є варіант №4 указаного висновку із виділенням [PERSON] житлової кімнати, площею 13, 2 кв.м. У випадку виділення їй житлової кімнати, площею 11 кв.м., яка є темною та у якій тривалість інсоляції не відповідає нормативним вимогам, будуть порушені права [PERSON] Суд, заслухавши осіб, які брали участь у справі, та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 2 липня 2013 р. в задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] відмовлено (а.с. 4-7). Наведеним вище судовим рішенням у цивільній справі №2/1020/9/12, у яких брали участь ті самі особи - [PERSON] та [PERSON], і що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, встановлені наступні обставини. У квітні 2010 р. померли батьки сторін у справі, мати - [PERSON] померла [INFO] р., батько - [PERSON] помер [INFO] р. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРД №779490, реєстровий №4280, спадкоємцями майна [PERSON], яка померла [INFO] р., є її син [PERSON] - ? частка у спадщині, дочка [PERSON] - ? частка у спадщині; спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з 1/3 частини спадкового майна. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРД №779489, реєстровий №4277, спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO] р., є його син [PERSON] - ? частка у спадщині, дочка [PERSON] - ? частка у спадщині; спадщина на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з 1/3 частини спадкового майна. Згідно витягу про державну реєстрацію прав серії ССР №49368 від 17 січня 2011 р., [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 2/6 частки спадкового майна. Відповідно до висновку про можливість розподілу спадкового майна, складеного відділом містобудування, архітектури, ЖКГ та роботи з ОСББ Ржищівської міської ради Київської області від 26 липня 2013 року (а.с. 8), встановлено варіант найбільш оптимального розподілу спадкового майна, а саме: кімната 1-3, площею 13, 2 кв.м., яка безпосередньо межує із помешканням [PERSON], може бути виділена йому як спадкове майно, решта - залишається як спадкове майно [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 20 серпня 2013 р. №213 «Про надання дозволу на реконструкцію частини житлового будинку [PERSON]» (а.с. 9) вирішено: дозволити [PERSON] реконструкцію частини житлового будинку, а саме: влаштування дверного прорізу в кімнату 1-3 та замуровування двох дверних прорізів у кімнатах 1-4 та 1-2 у [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] одержати відповідні документи у міському відділі містобудування, архітектури, ЖКГ та роботи з ОСББ. Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 26 грудня 2013 р. №309 «Про надання дозволу на розподіл житлового будинку [PERSON]» (а.с. 80) вирішено: доповнити п. 1 указаного вище рішення №213 словами: «за погодженням двох сторін»; дозволити [PERSON] розподіл житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS], за погодженням двох сторін; попередити [PERSON], що в разі незгоди під час вирішення питання розподілу нерухомого майна, необхідно вирішувати питання в судовому порядку. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 року №1723/14-43/14251/14-43 (а.с. 117- 144) виділити: в натурі кімнату площею 13,2 кв.м. з житлового будинку [ADDRESS] Київської області; 1/3 частини з житлового будинку [ADDRESS] Київської області, а також розподілити житловий будинок [ADDRESS] в м. Ржищів Київської області на дві окремі ізольовані квартири відповідно до часток 1/3 і 2/3, не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю не можливо виконати вимоги пунктів 2.23 та 2.24 ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», пункт 8.7 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» та пункт 10.30 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». На розгляд суду запропоновано можливі варіанти виділу 1/3 частини спадкового майна при умові відступу від ідеальної частки співвласника та при умові відхилення від зазначених вище вимог нормативних документів. Можливі варіанти виділу 1/3 частини спадкового майна, із зазначенням розміру частки по площі, що становлять приміщення в цьому майні і які виділяються кожному із співвласників, викладено у дослідницькій частині в таблицях №12-17 (Варіанти 1-6) і зображені на схемах у Додатках №1-3. Дійсна (ринкова) вартість 1/3 частини спадкового майна без врахування земельної ділянки, станом на момент складання висновку, становить 35 100 грн. Статтею 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 3 квітня 2013 р. у справі №6-12 цс13 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. До таких же висновків зводяться й роз'яснення, що містяться у пп 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України). Ураховуючи наведені вище положення законодавства та правові висновки, суд вважає за можливе у порядку поділу спадкового майна - житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], здійснити виділ частки у натурі із спільної часткової власності згідно варіанту №4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 р. Згідно варіанту №4 зазначеного висновку (а.с. 138 зворот, 139, 143) пропонується виділити в натурі [PERSON] на праві приватної власності на 26100 належної йому частки в житловому будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], - житлову кімнату №1-4, площею 13,2 кв.м, всього на суму 27 837 грн, що менше, ніж приходиться на його ідеальну частку на 7 263 грн (менше на 1, 57 кв.м.). Виділити в натурі [PERSON] на праві приватної власності на її загальну частку 74100 в житловому будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], - коридор №1-2, площею 5, 9 кв.м.; житлову кімнату №1-3, площею 11 кв.м.; житлову кімнату №1-5, площею 8, 7 кв.м.; кухню 1-6, площею 5, 5 кв.м., всього по житловому будинку 31, 1 кв.м.; сіни 1-1; сарай "Б"; вбиральню "В", всього по житловому будинку із надвірними спорудами на суму 77 464 грн, що більше, ніж приходиться на її ідеальну частку на 7 263 гривні (більше на 1, 57 кв.м.). Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити співвласникам у будинку необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи по лінії розподілу будинку: між приміщеннями 1-3 (площею 11, 0 кв.м.) та 1-4 (площею 13, 2 кв.м.) закласти дверний проріз; між приміщеннями 1-4 (площею 13, 2 кв.м.) та 1-5 (площею 8, 7 кв.м.) закласти дверний проріз. Схема виділу згідно варіанту №4 між співвласниками 1/3 та 2/3 частини житлового будинку №70 основної частини "А" кв.[ADDRESS], зображено в додатку №2 до зазначеного висновку. При цьому суд приймає до уваги доводи позивача [PERSON] про те, що кімната, площею 13, 2 кв.м. є більшою частиною ідеальної частки його спадщини, дана кімната через стіну межує з коридором квартири №2, що дає можливість обладнати окремий вхід до неї та використовувати як окреме житлове приміщення, що найбільш відповідає інтересам його сім'ї. Доводи відповідача [PERSON] про необхідність розподілу спадкового майна за першим варіантом проведеної експертизи, а також про необхідність застосування ч. 2 ст. 1279 ЦК України, та положень закону про набувальну давність не є переконливими, не грунтуются на законі, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин та спростовуються матеріалами справи. За змістом дослідницької частини висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 р. тривалість інсоляції, що відповідає ДБН 360, повинна бути забезпечена в двокімнатних квартирах - не менше ніж в одній кімнаті; п. 2.24 «Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м.» ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (а.с. 134-136). Отже, за умови розподілу спадкового майна за варіантом №4 зазначені вимоги нормативних документів щодо майна відповідача будуть дотримані, оскільки [PERSON] виділяються дві житлові кімнати площею 11 кв.м. та 8,7 кв.м., що знаходяться в різних частинах житлового будинку, в останній з яких раніше проживав батько сторін у справі - [PERSON] Водночас доводи відповідача про обмежену інсоляцію у кімнаті, площею 11 кв.м. є недоведеними згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України й не можуть свідчити про неспівмірну шкоду господарського призначення житлової кімнати, оскільки у наведених вище правових висновках Верховного Суду України йдеться про повну відсутність денного світла. Крім того, згідно примітки до варіанту №4 (а.с. 139) зазначене у даному варіанті об'ємно-просторове рішення у кожній з двох нових квартир може бути змінено в залежності від розробленої проектної документації у відповідності з вимогами нормативних документів. Також не заслуговують на увагу посилання на судову практику Верховного Суду України про застосування ст. 365 ЦК України щодо необхідності внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду (а.с. 54-58), оскільки у даній справі до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. 364 ЦК України, яка не містить такої вимоги. Що стосується згоди [PERSON] на грошову компенсацію як вартості 1/3 частки спадкового майна так і різниці вартості від ідеальних часток, то таку згоду відповідач надавала у судовому засіданні, й така згода міститься у вимогах зустрічного позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 р. №10 роз'яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. За змістом ч. 2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог сторін у справі, то відповідно до ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 88 ЦПК України та зазначених роз'яснень недоплачений судовий збір підлягає стягненню з [PERSON], [PERSON] пропорційно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Вимоги [PERSON] задоволені судом на суму 27 837 гривень, тому із урахуванням сплаченого ним судового збору в сумі 233 грн (а.с. 1), недоплаченим судовим збором є 45 грн. 37 коп. Вимоги [PERSON] задоволені судом на суму 77 464 грн., тому із урахуванням сплаченого нею судового збору на суму 675 грн 42 коп. (а.с. 35), недоплаченим судовим збором є 99 грн 22 коп. У зв'язку із тим, що судовий збір був сплачений за первісним та за зустрічним позовами кожним із сторін у справі, суд розподіляє тільки понесені [PERSON] та документально підтверджені (а.с. 93) витрати, пов'язані з проведення судової експертизи у рівних частках, в розмірі 2 509 грн. 20 коп.

Outcome: partial