Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я на виробництві з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») 160\~000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з позивачем під час виконання трудових обов`язків на підприємстві ШУ «Октябрське» ВО «Кривбасруда», правоприємником якого є ПАТ «КЗРК», 10.03.1995 року стався нещасний випадок. Внаслідок нещасного випадку отримав травму правої ноги. Внаслідок нещасного випадку [PERSON] втратив професійну працездатність, згідно висновку МСЕК від 11.07.1995 ступінь якої дорівнює 60% первинно, за висновком останнього МСЕК від 01.07.1015 року позивачу встановлено 40%. В позовній заяві зазначено, що після отриманої травми [PERSON] змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Нещасний випадок спричинив фізичні страждання постійний біль в тазо-бедреному суглобі, яка посилюється при ходьбі та фізичному навантаження; обмеження функції в суглобах. Постійний біль доставляє переживання, наслідки нещасного випадку вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя, внаслідок неможливості вести активне життя. Ухвалою \~Жовтневого \~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області \~від 27\~травня 2019\~року було\~відкрито провадження\~у справі\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження. Відповідачу ПАТ «КЗРК» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач ПАТ «КЗРК» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Представник відповідача ПАТ «КЗРК» в наданому суду відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди. Суду не надано доказів наявності вини відповідача спричинення йому підприємством моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ 10.07.2019 розгляд справи відкладено в зв`язку з перебуванням судді на розгляді кримінального провадження в складі колегії. 03.10.2019 розгляд справи відкладено в зв`язку з перебуванням судді на розгляді кримінального провадження в складі колегії. 14.11.2019 в зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 22.01.2020. 22.01.2020 за клопотанням представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 24.02.2020. 19.03.2020 за клопотанням представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 02.04.2020. 02.04.2020 в зв`язку з неявкою представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 29.04.2020. 29.04.2020 в зв`язку з неявкою представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 28.05.2020. Позивач [PERSON] \~до суду\~не з`явився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутністю. Представник відповідача до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що представник відповідача систематично не з`являється до суду, надаючи клопотання про відкладення розгляду справи, на останні два судових засідання взагалі не з`явився, без поважної причини, до матеріалів справи долучено відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 29.04.1983 по 10.07.1995 року працював крипильником підземної ділянки, машинистом навантажувальної машини та прохідником на ш.«Октябрська» ВО «Кривбасруда». Звільнений 10.07.1995 за станом здоров`я, за п.2 ст.40 КЗоТ України. Згідно наряду на 10.03.1995, виданого начальником дільниці №6 [PERSON] А.В [PERSON] , через гірничого майстра [PERSON] , звено ГРОЗ в складі: Коптєв В.І. та [PERSON] повинні були доставити лебідку ЛС-17 з орту 89 оси гор.1040 метрів в орт 89 оси гор.1077 метрів. Після виконання роботи по доставці ЛС-17, [PERSON] пішов в заїзд 145 оси гор.1115 метрів, для того щоб взяти трос 14 мм на п/е 1105 метрів, необхідного для доставки ЛС-30 по орту 114 оси гор.1040 метрів, для цього взяв із собою молот, почав підійматися на полок в результаті чого не втримався на драбині та впав на підошву орти. В результаті падіння з висоти позивач травмував собі праву ногу. Відповідно до акту №8 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 11.03.1995 року, уповноваженою комісією було встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, встановлені причини нещасного випадку: необережне переміщення. Відповідно до висновку МСЕК від 11.07.1995 року первинно [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності в зв`язку з трудовим каліцтвом. Відповідно до останнього висновку МСЕК від 01.07.2015 року [PERSON] безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності. Так, наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими медичними виписками, з яких вбачається що він проходив стаціонарне\~\~лікування в закладах охорони здоров`я. Відповідно до вимог\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",\~Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці",\~КЗпП України та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК у 1995 році встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з травмою на виробництві, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені\~Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції станом на 1995 рік. У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі\~ст.440-1 ЦК Української РСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі\~ст.440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил). Відповідно до\~ст.3 Закону України "Про оплату праці"\~мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями\~3\~і\~8 Конституції України\~дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням\~ст.83 ЦК Української РСР\~про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. \~ \~ \~ \~ Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування, трудове каліцтво позивача, завдає йому фізичного болю та душевних страждань, яке виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства, щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, наслідки нещасного випадку, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 126 120,00 гривень, що складається з шістдесят прожиткових мінімумів на одну особу в розрахунку на місяць у 2020 році (час розгляду справи), який становить, станом на 01.01.2020 року 2102 гривни, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 року\~№ 294-IX, що буде співмірним з розміром заподіяної моральної шкоди. \~ \~ \~ \~ Відповідно \~ Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави у сумі 1261,20 грн.

Outcome: partial