Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який обґрунтовував тим, що з 22.09.2017 року по 12.10.2018 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи у Філії «Хлібна база №88» на посаді водія автотранспортних засобів. Згідно наказу від 12.10.2018 року №114-к звільнений з роботи за угодою сторін по ст. 36 п.1 КЗпПУ. Позивач стверджує, що при звільненні з роботи повний розрахунок з ним не проведений, а саме заробітна плата в сумі 18276,28 грн. не виплачена. Крім того, посилаючись на норми ст.117 КЗпП України, просить стягнути з підприємства компенсацію за час затримки розрахунку в сумі 44958,62 грн, починаючи з 12.10.2018 по 13.05.2019 (по день подання уточненої позовної заяви до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність та відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги стосовно стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 18276,28 грн. визнав повністю. Однак не погодився із вимогами позивача стосовно стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 12.10.2018 по 13.05.2019 в сумі 44958,62. Так, відповідач вказує, що позивачем не було надано довідку про середньоденний заробіток, тому вважає даний розрахунок безпідставним. Враховуючи, що учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи. Суд, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював у філії "Хлібна база № 88" 22.09.2017 року по 12.10.2018 року. Наказом від 12.10.2018 року №114-к звільнений з роботи за угодою сторін по ст. 36 п.1 КЗпПУ, що підтверджується даними трудової книжки позивача (а.с. 8) та сторонами не оспорюється. Згідно Довідки філії "Хлібна База № 88" Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів" від 12.02.2019 р. № 08 сума заборгованості із заробітної плати позивача становить 18276,28 грн.(а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідач визнає заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 18276,28 грн. З урахуванням наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд зазначає, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності Аналогічні правові висновки містяться у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13, від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14. Судом встановлено, що з моменту звільнення (12.10.2018 р.) до моменту постановлення судового рішення (29.07.2019р.) у ДП «Полтавський комбінат Хлібопродуктів" існує заборгованість перед позивачем з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Абзацом 2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі Час затримки належних [PERSON] сум заробітної плати складає період з 12.10.2018 року по 29.07.2019 року (включно), тобто по день постановлення рішення судом. Останні два календарні місяця роботи позивача, що передують даті звільнення - з 01.08.2018 р. по 30.09.2018 р. Згідно матеріалів справи, а саме довідки №22 від 21.02.2019 року позивачу було відмовлено у наданні довідки щодо обчислення середньоденного заробітку (а.с. 14). Згідно наданих суду розрахункових листів [PERSON] за серпень 2018 року та вересень 2018 року, заробітна плата останнього за вказаний період становила 4370,08 грн та 5348,00 грн відповідно. Згідно зазначених розрахункових листів у серпні 2018 року позивач фактично відпрацював 18 робочих днів, а в вересні 2018 року - 20 робочих днів. Отже, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 255,74 грн ((4370,08 +5348,00):38) Як було зазначено вище, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці роботи позивача згідно з графіком роботи підприємства складає 42 (20+22) робочих днів. Отже, середньомісячне число робочих днів складає 21 робочих днів (42 / 2). Так як, позивач був звільнений з роботи 12.10.2018 року, то кількість робочих днів в період з 13.10.2018 по 29.07.2019 р. склала 189 робочих днів (9 місяців х на 21 робочих днів). Отже розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні за період з 13.05.2018р. по 29.07.2019р., якій підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 48334,86 грн. (189*255,74 грн). За вказаних обставин посилання відповідача на відсутність вини як в.о. директора підприємства, так і самого підприємства, рахунки якого арештовані Господарським судом Полтавської області та вилучення документації підприємства під час обшуку слідчим 13.04.2018 р., не заслуговують на увагу та не виключають застосування положення ст. 117 КЗпП України в якості відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні. Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів", на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 768,40 грн., в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: approved