Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання іпотекодержателем, який 02 квітня 2015 року уточнив. Свої вимоги мотивує тим, що 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 001-2900/840-0251. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 04 жовтня 2007 року був укладений договір іпотеки № 001-2900/840-0251, за яким Позичальник передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що є виділеною внатурі та межі якої визначено на місцевості та знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель. Вказав у позові, що у зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ "Універсал Банк" 262 050, 88 дол. США, а рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року звернено стягнення на зазначений предмет іпотеки. Зазначили, що у ході виконання виконавчого листа щодо звернення стягнення на земельну ділянку, було проведено комплекс дій та з'ясовано, що житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, що є предметом іпотеки належить відповідачці. Посилаючись на п. 6 ст. 6 Закону України "Про іпотеку" та враховуючи, те, що земельну ділянку, яка є предметом іпотеки виявилося неможливим реалізувати окремо від житлового будинку, що розташований на ній, просять визнати ПАТ «Універсал Банк» іпотекодержателем житлового будинку, що належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 грудня 2012 року Головним управлінням житлового забезпечення, який розташований на земельній ділянці, що є виділеною в натурі та межі якої визначені на місцевості та знаходяться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08 квітня 2008 року № 03-7-02695, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 001-2900/840-0251від 04.10.2007 в розмірі 262 050, 88 дол. США звернути стягнення на житловий будинок, що належить [PERSON] та стягнути судовий збір. У судовому засіданні 26 квітня 2016 року, ухвалою Подільського районного суду м. Києва, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог Службу у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника позивача, позов підтримують в повному обсязі ( а.с. 184). Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Пояснив, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року з відповідачки у солідарному порядку на користь банку було стягнуто заборгованість у розмірі 262 050, 88 дол. США. Подаючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач намагається здійснити стягнення в подвійному розмірі, що на думку відповідача є незаконним. Зазначив, що відповідачка не погоджується з ціною продажу предмету іпотеки, оскільки на даний час дана земельна ділянка коштує набагато дорожче, ніж зазначено в договорі іпотеки, в зв'язку з тим, що на її території зведений та введений в експлуатацію житловий будинок, а тому звернення стягнення на житловий будинок є недоречним та порушує права позивача, так як іпотечне майно є не спів мірним сумі заборгованості. Крім того вважає, що при задоволенні позову будуть порушені права дитини, а саме малолітньої внучки відповідачки, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 118-120, 168-169). Представник Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутність та при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої [PERSON] ( а.с. 185-187). Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» є повним правонаступником ВАТ «Універсал Банк». 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 001-2900/840-0251 (а.с. 18-23). У забезпечення зобов'язань відповідачки за кредитним договором 04 жовтня 2007 року сторони уклали договір іпотеки, посвідчений ПНКМНО Скляр О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1867з (а.с. 29-32). Відповідно до п. 1.1 даного договору предметом іпотеки є: земельну ділянку, що є виділеною внатурі та межі якої визначено на місцевості та знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель. У судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 10 листопада 2010 року Подільським районним судом м. Києва винесено рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 262 050, 88 дол. США (а.с. 10-12). Згідно визначень, що містяться в ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року у розмірі 262 050 дол. США 68 центів звернуто стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 04 жовтня 2007 року, а саме: земельну ділянку, що є виділеною внатурі та межі якої визначені на місцевості та знаходяться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0, 0836 га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 13-17). На підставі даного рішення був виданий виконавчий лист та у ході його виконання з'ясовано, що житловий будинок за адресою - [ADDRESS] який знаходиться на земельній ділянці, що є предметом іпотеки належить відповідачці на праві власності (а.с. 33, 114). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Статтею 6 даного закону передбачено, що якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва. Згідно п. 1.5. Договору іпотеки - іпотека розповсюджується на всі приналежності Предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення, складові частини, внутрішні системи, що існують на момент укладення Договору та виникають в майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період дії цього Договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо, автоматично стають предметом Договору - Предметом іпотеки, - і не потребують внесенні змін до договору. Оскільки, ПАТ «Універсал Банк», як Іпотекодержатель нерухомого майна, а саме земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0, 0836 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно приписів ст. 7 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналізуючи у сукупності всі зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «Універсал Банк» про визнання за Банком право іпотекодержателя на житловий будинок, що належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 грудня 2012 року Головним управлінням житлового забезпечення, який розташований на земельній ділянці, що є виділеною в натурі та межі якої визначені на місцевості та знаходяться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер [NUMBER] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно розяснень у п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка на день розгляду справи рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.11.2010 року не виконала, що не заперечувалося і представником відповідачки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 4.2. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду або виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Вказаним законом, чинним законодавством не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із не співмірністю заборгованості по основному зобов'язанню вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна. У п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України ). Суд бере до уваги те, що боржник не виконала зобов'язання за кредитним договором, не погасила основний борг, нараховані проценти та неустойку за кредитним договором, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, порушення боржником основного зобов'язання завдає збитків іпотекодержателю, внаслідок чого змінюється обсяг його прав. У добровільному порядку відповідачка не вживала заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість за законність вимоги позивача про звернення стягнення на житловий будинок за рішенням суду як це передбачено умовами договору, ст. 589 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване у ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 39 даного закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд враховує, що ст. 38 Закону України «Про іпотеку» надає безумовне право іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки, а залишок коштів від реалізації предмета іпотеки повертається іпотекодавцю. При ухваленні рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд виходить із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету іпотеки. Однак суд, при визначенні початкової ціни продажу предмета іпотеки, враховуючи заперечення представника відповідача, виходить з того, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмета іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що при задоволенні позову будуть порушені права малолітньої внучки відповідачки згідно Конвенції «Про права дитини», Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», з огляду на наступне. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Як убачається з довідки форми №3 комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» №272 від 10 квітня 2015 року онучка відповідачки [PERSON], [INFO], була зареєстрована в спірному житловому будинку 21.02.2013 року, натомість договір іпотеки був укладений між банком та відповідачем 04 жовтня 2007 року ( а. с. 29-32). З огляду на викладене звернення на предмет іпотеки не порушує права дитини, оскільки остання на час укладення договору іпотеки не була зареєстрована у спірному будинку та не мала на неї будь-яких прав. Крім того, дитина була народжена, вже після укладення договору іпотеки. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь ПАТ «Універсал банк» підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved