Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Департамент соціального захисту населення облдержадміністрації звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що інвалід війни І групи [PERSON] був забезпечений отриманим позивачем в якості гуманітарної допомоги автомобілем «Ніссан Прем'єра», 1999року випуску з правом передачі керування членам сім'ї. На підставі заяви [PERSON], рішенням колегії Головного управління від 31.08.2006 № 11-3 у зв'язку з неспроможністю керування автомобілем, право керування надано його онукові [PERSON]. В зв'язку зі смертю [PERSON] просили вилучити у відповідача автомобіль «Ніссан Прем'єра», д.р.н. [NUMBER], 1999 року випуску та повернути Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації, посилаючись на те, що є онуком померлого [PERSON] та в зв'язку з тим, що є інвалідом ІІ групи з дитинства з опорно-рухового апарту перебуває на обліку у черзі для отримання гуманітарного автомобіля, яким не забезпечений до даного часу, тому як член сім'ї померлого інваліда [PERSON] вправі залишити у користуванні наданий його діду гуманітарний автомобіль із залишенням права керувати його двоюрідному брату [PERSON], оскільки в зв'язку з вадами здоров'я самостійно керувати автомобілем не має можливості. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримала, позов [PERSON] не визнала, вказувала, що дійсно останній перебуває на обліку як інвалід, який має право на забезпечення автомобілем, та як член сім'ї померлого інваліда [PERSON], який був забезпечений гуманітарним транспортним засобом, має право на залишення зазначеного автомобіля у користування, однак на момент смерті [PERSON] не був зареєстрований з дідом [PERSON], тому заява [PERSON] про залишення автомобіля у члена сім'ї померлого [PERSON] не була задоволена. [PERSON] позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації не визнав, просив відмовити. Позовні вимоги [PERSON] підтримав, не заперечував проти задоволення. Вказував, що за життя діда [PERSON] керував наданим останньому автомобілем для задоволення його потреб інваліда, а після смерті даний автомобіль необхідний для використання для задоволення члена сім'ї та онука померлого, [PERSON], який є інвалідом ІІ групи з дитинства та фактично постійно проживав на момент смерті з дідом [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнав, свій позов підтримав, зазначав, просив задоволити, вказував, що є інвалідом ІІ групи з дитинства опорно-рухового апарату та пересувається лише з допомогою милиць, потребує забезпечення автомобілем та стоїть на черзі в управіління соціального захисту тривалий час з 1996 року, однак до даного часу не забезпечений автомобілем, тому як член сім'ї померлого інваліда, який також є інвалідом просив залишити гуманітарний автомобіль в його користуванні з наданням права керувати через наявні вади здоров'я відповідачу, який є його двоюрідним братом та постійно проживає з ним. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006року N 999, інвалід війни І групи [PERSON], який помер 20.10.2012року, був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації гуманітарним автомобілем з правом передачі керування автомобіля членам сім'ї. Автомобіль «Ніссан Прем'єра», 1999 року випуску подарований 29.05.2006 року Головному управлінню, як гуманітарну допомогу, для передачі його інваліду [PERSON] Рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 17.08.2006року № 26/ГД-10870, автомобіль марки « Ніссан Прем'єр 1999 року випуску, номер двигу [NUMBER], об'єм двигуна 1597 см. куб., бензиновий, визнаний гуманітарною допомогою та на підставі митної декларації № 902000003/6/030319 від 04.10.20 самоходом через Ягодинську митницю доставлений на адресу Головного управління. За зверненням [PERSON] 24.10.2006року, після митного оформлення автомобіль марки «Ніссан Прем'єра», 1999 року випуску передано в тимчасове користувані [PERSON] з правом передачі керування членам його родини та зареєстровано УДАІ УМВС України в Черкаській області. На підставі заяви [PERSON], рішенням колегії Головного управління від 31.08.2006 № 11-3 у зв'язку з неспроможністю керування автомобілем, право керування надано його онукові [PERSON]. Правовідносини, пов'язані із залишенням автомобіля, яким інвалід був забезпечений головним управлінням соціального захисту, членам сім'ї після його смерті, регулюються пунктом 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок). Прийняття даної постанови врегульовує, визначає порядок та дозволяє належним чином виконувати відповідні норми Законів України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", "Про гуманітарну допомогу", "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"з питання залишення автомобіля членам сім'ї після смерті інваліда. Відповідно до п.7 пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006року N 999 після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, який згідно абзацу третьому - шостому пункту 16 цього Порядку : мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Встановлено, що [PERSON] доводиться померлому [PERSON] онуком, сам є інвалідом 2 групи з дитинства , відповідно до довідки МСЕК від 03.09.1996року йому показаний автомобіль «Таврія» на дві руки і одну ногу, з цого ж часу перебуває в черзі на отримання автомобіля, не має іншого автомобіля, 09.05.2014 року повторно звертався до Департамента соціального захисту населення облдержадміністрації з проханням надати в користування автомобіль, яким користувався його дід, 07.04.2014р. пройшов перегляд МСЕК згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 014542 по визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями. Згідно актів від 27.03.2014р., 15.04.2014р., затверджених головою комітету самоорганізації населення мікрорайону "Зелений" [PERSON] [PERSON] дійсно фактично проживає без реєстрації в належному його батьку будинку по пров.Рєпіна,17, м.Черкаси з сім'єю з 2008 року та в даному будинку з лютого 2012 року до смерті [INFO] фактично проживав також його дід [PERSON], будучи зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в зв'язку з чим у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, оскільки [PERSON] доводиться померлому [PERSON] онуком, є інвалідом 2 групи з дитинства з опорно-рухового апарату, з 1996 року перебуває на обліку органів соціального захисту для одержання автомобіля, яким не забезпечений на теперішній час, також не має іншого автомобіля, тому правомірно звернувся з заявою про залишення в його користуванні автомобіля NISSAN Ргіmего, д.р.н. [NUMBER], 1999року випуску як члену сім'ї померлого [PERSON], якому вказаний автомобіль був переданий в користування, з наданням права керування двоюрідному брату [PERSON], оскільки інвалід [PERSON] в зв'язку з вадами здоров'я не має можливості самостіно керувати даним автомобілем. Відсутність реєстрації місця проживання чи місця перебування особи сама по собі не може бути умовою реалізації прав і свобод. У статті 29 Цивільного КодексуУкраїни надано визначення місця проживання фізичної особи. Це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Реєстрація, як вказано у ст.1 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні - це внесення інформації до державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення. Залишення автомобіля після смерті інваліда його члену сім'ї, який також є інвалідом та в установленому законом порядку перебуває на обліку соціальних служби як особа, яка потребує забезпечення автомобіля, не призведе до використання вказаного транспортного засобу не за цільовим призначенням згідно з законом для забезпечення потреб інваліда.

Outcome: dismissed