Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач Заступник прокурора області, в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , реєстратора Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень" Іскрової О.В., про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстратора Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень" Іскрової О.В. від 05.007.2016, індексний номер 30312630, на підставі якого за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме комплекс нежитлових будівель, загальною площею 710 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Удобне; скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 15242872 щодо реєстрації за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме комплекс нежитлових будівель, загальною площею 710 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Удобне, реєстраційний номер майна 963239751208. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що прокуратурою області вивчалось питання будівництва в дельті річки Дністер, за наслідками якого установлено, що Департаментом ДАБК в Одеській області встановлені факти будівництва у природно-заповідній зоні річки Дністер. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення реєстратора Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень" Іскрової О.В від 04.07.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень /з відкриттям розділу/ за індексним номером 30312630 від 05.07.2016 року, зареєстровано право приватної власності на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 710 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Удобне. Згідно даної Інформаційної довідки, підставою виникнення права власності на комплекс нежитлових будівель є декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 143161520773, видана 31.05.2016 департаментом ДАБК в Одеській області; технічний паспорт від 25.04.2016 виданий ФОП « [PERSON] » Позивач вважає вказане рішення державного реєстратора таким, що прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, адже наказом Департаменту ДАБІ в Одеській області № 56 від 15.09.2017 року «Про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності» скасовано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованої 31.05.2016 за № ОД 143161520773 з будівництва комплексу нежитлових будівель за адресою: Одеська область, Білгород - Дністровський район, дельта річки Дністер /за межами населених пунктів/, замовник - [PERSON] . Окрім того, відомості щодо реєстрації права власності або користування земельною ділянкою № 5120800000:01:001:0610 за [PERSON] відсутні. Таким чином, на думку позивача, державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів. Тому, ураховуючи те, що державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності за громадянином [PERSON] прийнято на підставі, зокрема декларації про готовність об`єкту до експлуатації, яка на теперішній час скасована, та без наявності відповідних документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, то рішення про реєстрацію права власності та запис про реєстрацію права власності мають бути скасовані. На підставі усього вищевикладеного позивач і звернувся до суду з відповідним позовом. 24 жовтня 2017 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду /суддя Боярський О.О./ відкрито провадження по справі. Відповідно до розпорядження № 490 від 11 вересня 2019 року справа призначена до повторного автоматичного розподілу судової справи. 16 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду вказана справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. с призначенням підготовчого судового розгляду. 28.08.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовні вимоги позивача, згідно якого представник [PERSON] наполягав на відсутності виключного випадку звернення прокурором в інтересах держави з відповідним позовом, а також звертав увагу суду на той факт, що відпала підстава позову прокурора, оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 року по справі № 815/1221/18 скасовано наказ Департаменту ДАБК № 52 від 15.09.2017 року, а також зобов`язано ДАБК поновити в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів реєстрацію декларації про готовність об`єкта, зареєстрованої 31.05.2016 за № ОД 1431615220773 «Про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІ категорії складності». 13 листопада 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] надав заяву та додаткові пояснення, відповідно до яких у випадки не знаходження підстав для залишення позову прокурора без розгляду, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу розглядати за відсутність представника відповідача. Реєстратор Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень" Іскрова О.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, суд розглядає справу за відсутність відповідачів, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Так, дійсно відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27). Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави". При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи. Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру". Так відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим. Приміром, таке право виникає там і тоді, коли прокурор діє в інтересах держави, у разі відсутності в органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, повноважень щодо звернення до суду із заявленими позовними вимогами. Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист. Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. З огляду на викладене необхідно зазначити, що закон не передбачає права прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому. В ухвалі від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17 ВС/КАС зробив наступний правовий висновок, щодо застосування судами ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»: «участь прокурора в судовому процесі в адміністративних судах (в тому числі касаційне оскарження судових рішень) стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу». В Постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17 та від 10.05.2018р. у справі № 910/18283/17, викладено наступний правовий висновок: «не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави». В даній конкретній цивільній справі, прокурор зауважив, що належним органом, що виконує функції з розпорядження землями державної власності є Одеська обласна державна адміністрація, якою жодних рішень щодо передачі у власність або у користування землі громадянину [PERSON] не приймалось. Проте, Одеська обласна державна адміністрація жодних дій щодо скасування права власності за [PERSON] не вчиняла, що свідчить про неналежне виконання обов`язків, у зв`язку із чим виникла необхідність звернення з вказаним позовом органом прокуратури. Окрім того, ураховуючи, що вказаний об`єкт містобудування експлуатується без вводу в експлуатацію, що заборонено чинним законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», чим порушуються інтереси Департаменту ДАБК в Одеській області, як органу, що наділений функціями контролю у сфері містобудування, відповідно до ст 7,41 вищевказаного закону, є необхідність звернення з вказаним позовом у їх інтересах. Між тим, з листа № 1015-05/1-8711 від 22.09.2001 року Департаменту ДАБК в Одеській області вбачається, що вказуючи на порядок дій, що передували винесенню наказів № 53-60 від 15.06.2017 року про скасування декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, та зауважуючи, що відкритим залишається питання наявності правовставнолюючиих документів і підстав їх виникнення в інших власників, а так само і встановлення цих осіб, які являються власниками /забудовниками/ об`єктів нерухомості на території обслуговуючого рекреаційного кооперативу Човна станція рибаків-любителів «Маяк» Нижньодністровського національного природного парку, представник Департаменту ДАБК в Одеській області просив прокурора Одеської області звернутись до суду з позовом про скасування прав власності щодо вищевказаних об`єктів будівництва з підстав скасування документів, на підставі яких було набуте таке право, а саме скасування реєстрації декларацій про готовність об`єкту до експлуатації. Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного прокурор в повній мірі обґрунтував підстави звернення до суду з відповідним позовом, а отже правомірно звернувся до суду в якості захисту інтересів держави. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, дійсно згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів № 99955062 від 11.10.2017, власником комплексу нежитлових будівель А,Б,В,Г,Д,Е,Ж,З,И,К,Л,М, загальною площею 710 кв.м., за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Удобне є [PERSON] . Підставою виникнення права власності вказані наступні документи: декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 143161520773, виданий 31.05.2016 року ДДАБІ в Одеській області, технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 25.04.2016 ФОП « [PERSON] ». На підставі вищенаведених документів реєстратором Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень" Іскровою О.В. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень /з відкриттям розділу/, індексний номер: 30312630 від 05.07.2016 року. /л.с. 20-22/. Проте, на підставі наказу № 56 від 15.09.2017 року «Про скасування декларації про готовність об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності»,департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 15.09.2017 року винесено рішення «Про скасування декларації про готовність об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності», яким скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованої 31.05.2016 року за № ОД 143161520773 з будівництва комплексу нежитлових будівель А,Б,В,Г,Д,Е,Ж,З,И,К,Л,М за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, дельта річки Дністер /за межами населених пунктів/. /л.с.10-11,19/ Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності ", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Положеннями ч. 4 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності " визначено, що прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (ч. 5 ст.39 Закону). Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності " , інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Виходячи з положень ч. 2 ст. 3 та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Відтак, прийняття до експлуатації спірного об`єкту - нежитлових будівель за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Удобне , загальною площею 710 кв.м. стало підставою відповідно до 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для державної реєстрації прав на таке майно за гр. [PERSON] . Прокурор у своєму позові, як на підставу задоволення позовних вимог вказував на факті скасування реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації,який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованої 31.05.2016 року за № ОД 143161520773 з будівництва комплексу нежитлових будівель А,Б,В,Г,Д,Е,Ж,З,И,К,Л,М за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, дельта річки Дністер /за межами населених пунктів/. Разом з тим, згідно приєднаного в обґрунтування відзиву відповідача, рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/1221/18 від 02.07.2018 року, задоволено частково позов [PERSON] до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 15 вересня 2017 року № 52 «Про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності». Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 15.09.2017 року № 56 «Про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності». Зобов`язано Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області надати Державній архітектурно-будівельної інспекції України інформацію щодо поновлення в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів реєстрації Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої 31.05.2016 року за № ОД 143161520773 «Про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до 1І-ІІІ категорій складності.» Враховуючи наведене та з огляду на існування чинного судового рішення, в якому вирішено питання про законність декларації про готовність спірного об`єкта до експлуатації, суд вважає безпідставними доводи позивача про наявність порушень закону під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.07.2016 року, індексний номер 30312630, на підставі якого за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме: комплекс нежитлових будівель, загальною площею 710 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Удобне. Таким чином, суд вважає, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої Декларації про готовність об`єкту до експлуатації остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №465/1461/16-а від 02.10.2018 року. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Варто зауважити, що державна реєстрація права власності виступає лише засобом підтвердження факту набуття, зміни чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав, оскільки відсутність державної реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " , Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Ч. 4 вказаної статті передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. У відповідності до п.40, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " та цим Порядком. 41. Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Ч. 1 ст. 24 вказаного закону передбачено випадки відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, який є вичерпним. Підсумовуючи вище наведені приписи законодавства України, суд дійшов висновку про проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель, загальною площею 710 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область. Білгород-Дністровський район, с. Удобне, відповідно до вимог вище вказаних нормативно-правових актів. Оскільки судом встановлено, що право власності у [PERSON] виникло на законних підставах, а саме згідно поданої декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 143161520773, виданий 31.05.2016 року ДДАБІ в Одеській області, технічного паспорту серія та номер: б/н, виданий 25.04.2016 ФОП « [PERSON] », то позовні вимоги прокуратура області щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстратора Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень" Іскрової О.В. від 05.007.2016 року, індексний номер 30312630, є необґрунтованими. Зі змісту положень ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України вбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приписами ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Право власності [PERSON] на спірний об`єкт становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див., mutatismutandis, рішення від 24 червня 2003 року у справі "Стреч проти Сполученого Королівства", заява N 44277/98, пункти 32 - 35). Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання з боку органів державної влади у право власності особи на майно має здійснюватися за принципом пропорційності, який передбачає дотримання, зокрема, законності втручання, переслідування легітимної мети, та визначення того, чи було воно [втручання] необхідним в демократичному суспільстві. Принцип пропорційності втручання вимагає дотримання справедливої рівноваги між загальними інтересами суспільства та правами приватних власників. Таким чином, має існувати розумний зв`язок між вжитими заходами та їх метою. Ця умова не буде дотримана, якщо на зацікавлену особу було покладено "надмірне обтяження". У будь-якому випадку, щоб відповідати Конвенції, втручання органів держави у право власності конкретної особи на майно повинно бути законним і спрямованим на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами такої особи (див. п. 36 рішення у справі "Стреч проти Сполученого Королівства"). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на законних підставах набув право власності на спірний об`єкт нерухомості, а тому захід впливу, який позивач пропонує вжити до відповідача та який фактично означає позбавлення вказаного відповідача права власності на спірний об`єкт, на думку суду, не відповідає принципу пропорційності, оскільки не забезпечує справедливий баланс між загальними інтересами облдержадміністрації та приватним інтересом [PERSON] , який не порушував вимоги законодавства в процесі набуття ним права власності на спірне майно. За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, та із застосуванням правових норм до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про недоведеність, необґрунтованість, та як наслідок неможливість задоволення позову заступника прокурора області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстратора Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень" Іскрової О.В. від 05.007.2016, індексний номер 30312630. Вимоги позивача стосовно скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 15242872 щодо реєстрації за [PERSON] право власності на нерухоме майно є похідними вимогами, що можуть бути задоволенні лише в разі задоволення основної частини позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed