Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позові вказано, що 20 лютого 1999 року між позивачкою та підповідачем було зареєстровано шлюб. За період проживання у шлюбі ними як подружжям було внесено на депозит грошові кошти. Зокрема,\~позивачка вказує,\~що кошти\~були внесені\~на депозитні\~рахунки відкриті\~у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", у Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк» та Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 15.11.2017 року між Позивачем та Відповідачем шлюб розірваний. Рішення набрало законної сили 26.12.2017 року. Провести добровільний розподіл майна, що є спільною власністю, набутою у шлюбі, відповідач відмовляється, у звязку з чим позивачка вимушена була звертатися до суду. Позивачка \~[PERSON],\~в судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, але надала до суду заяву, в якій просила суд справу слухати за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але надав до суду заяву , в якій просив суд справу слухати за його відсутності, позовні вимоги позивачки підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] повторно в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає, що відповідач та його представник належним чином повідомлялися про розгляд справи відповідно до вимог\~ст.128\~ЦПК України та\~розглядає дану цивільну справу за їх відсутності. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Дослідивши надані позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані, не суперечать законодавству, та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячі з наступного. Згідно ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає\~\~справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~\~20 лютого 1999 року між позивачем [PERSON] (до реєстрації шлюбу Меденець) [PERSON], та відповідачем [PERSON], було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №226503, виданим повторно 12 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №02. За період проживання у шлюбі ними як подружжям були внесені на депозит грошові кошти. Кошти були\~внесені на\~депозитні рахунки\~відкриті у\~ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", у Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк» та Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Один із\~депозитів було\~внесено на\~банківський рахунок,\~відкритий у\~ ПАТ\~КБ "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, юридична адреса: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, будинок 50) на ім'я [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]. Депозитний договір було укладено на ім'я відповідача 26 грудня 2016 року строком на 5 років, початкова сума вкладу 190012 грн. 48 коп. Вказана інформація\~відносно депозиту\~у ПАТ\~КБ "ПРИВАТБАНК" підтверджена і документами, наданими ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на виконання ухвали суду. Крім того, 01 вересня 2016 року [PERSON] уклав на своє імя Договір банківського вкладу №R4116/43015D/HA00 «Конструктор+» з Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк». Сума вкладу відповідно до вказаного Договору становить 100000 грн 00 коп. Дата закінчення строку розміщення вкладу 03 вересня 2017 року. Згідно з Випискою по Договору №R4116/43015D/HA00 Відповідач 04 вересня 2017 року повернув депозит у повному розмірі. На момент закінчення депозитного договору, позивачка з відповідачем спільного господарства не вела, проживали окремо. Враховуючи те, що депозитний договір було укладено в інтересах сім'ї, то кошти, що знаходяться на депозиті, слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.\~\~ Однак, відповідач відмовляється їх повертати добровільно. Також, 15 вересня 2017 року відповідач на своє імя оформив онлайн-депозит №18014227021 на суму 70000 грн.00 коп. у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Згідно з листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 20 лютого 2018 року «окремий договір на відкриття банківського вкладу не укладається». Враховуючи те, що депозитні договори було укладено в інтересах сім'ї, то кошти, що знаходяться на депозиті, слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 15.11.2017 року між позивачем та відповідачем шлюб розірваний. Рішення набрало законної сили 26.12.2017 року. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~шлюб вважається припинений з моменту набрання рішення законної сили. Згідно до ч. 3\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до правового висновку, який Верховний Суд України зробив в постанові від 11.03.2015 року, ухваленої у справі № 6-21цс15, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою ( ч.1 ст. 65 СК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 22, 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частини 1, 2 статті 69 Сімейного кодексу України вказує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи те, що спірне майно згідно з ч. 2 ст. 60 СК України є нашою спільною сумісною власністю, розподіл якого добровільно не відбувається, то відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Згідно ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Провести добровільний розподіл майна, що є спільною власністю Позивача та Відповідача, набутою у шлюбі, Відповідач відмовляється, у звязку з чим Позивач вимушена була звертатися до суду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, судовий збір покладається на Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved