Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

позивач 11.09.2019 року звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що відповідачі є споживачами природного газу та за місцем свого проживання використовують для побутових потреб газ, який надається позивачем. Правовідносини між ТзОВ "Львігаз збут" та відповідачами регулюються "Правилами надання населенню послуг з газопостачання", затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 року, згідно яких ТзОВ "Львігаз збут" зобов`язаний надавати споживачу послуги з газопостачання до його квартири, а споживач несе обов`язок по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу. Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачами, однак останні не виконали взятих на себе зобов`язань та не сплачували повністю вартість спожитого газу, тому у них виникла заборгованість, яка станом на 01.05.2019 становить 48 807,87 грн. Окрім того, у зв`язку із несвоєчасним здійсненням платежів просить стягнути із відповідачів 5 678,98 грн.- інфляційних втрат та 1855,64 грн. - 3% річних. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2019 року позивачу було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення із відповідачів заборгованості за спожитий природний газ. У зв`язку із наведеним, відповідно до норми ч. 2 ст. 166 ЦПК України, позивач звернувся в суд до відповідачів з тими самими вимогами в позовному порядку. 15.09.2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, які належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України так як представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового зсідання технічними засобами згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини врегульовані спеціальною нормою права - Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246. Даними Правилами чітко передбачено права та обов`язки сторін. Відповідно до вимог зазначених Правил, ТзОВ "Львігаз збут" зобов`язаний надавати споживачу послуги з газопостачання до його квартири, а споживач несе обов`язок по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу. З 27.11.2015 року відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015р. за №1382/27827 (надалі - Правила постачання). Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 р. затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України "При житлово - комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до абз. 3 п. 18 Правил, при розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. Рахунок сплачується не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. У відповідності до положень п. 26 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Факт сплати споживачем за поставлений природній газ, а також фактичне споживання ним природного газу підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по абоненту (фінансовим станом абонента). Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідачі не звертались до позивача із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувалась послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно довідки Сокільницької сільської ради № 1171 від 05.07.2018 року, відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . За цією адресою зареєстровано абонентський рахунок [NUMBER] . Закріплена в п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Про житлово-комунальні послуги" норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ТзОВ "Львігаз збут" виконало свої зобов`язання та надало відповідачам послуги, однак, останні не виконали взятих на себе зобов`язань та не оплачував повністю вартість спожитого газу, тому виникла заборгованість, яка станом на 01.05.2019 року складається з 48 807,87 грн.-основний борг, 5678,98 грн. - інфляційні втрати, 1855,64 грн. - 3% річних нарахованих на суму заборгованості. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачами не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним. Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви. Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 визначено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, суд стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved