Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] шляхом заборони відповідачам використання частини прибудинкової території, як заїзду до гаражів. А також просить зобов'язати відповідачів перебудувати гаражі шляхом перенесення заїзду до них зі сторони вулиці. Позов обґрунтований тим, що в [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року. Також вона має право на користування земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування квартири. Однак відповідачі побудували гаражі в порушення проекту забудови, де влаштували заїзди в гаражі зі сторони її земельної ділянки, а не зі сторони вулиці, як передбачено генпланом забудови гаражів. За дані порушення забудови, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були притягнуті до адміністративної відповідальності. Внаслідок таких неправомірних дій зі сторони відповідачів, вона та члени її сім`ї позбавлені можливості вільно користуватися частиною прибудинкової території, яка знаходиться зі сторони входу до її квартири. Автомобілі, які заїжджають в гаражі створюють небезпеку для життя та здоров`я її дітей, які знаходяться на подвір'ї біля будинку, а також внаслідок руху автомобілів через дану земельну ділянку руйнуються сходи, які ведуть до її квартири. З приводу даних порушень вона неодноразово зверталася до відповідачів, органу місцевого самоврядування та органів виконавчої влади різного рівня, однак по даний час спір не врегульовано, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв'язку з порушенням відповідачами проекту забудови гаражів , а також порушенням будівельних норм і правил просить винести рішення, яким заборонити відповідачам використання частини прибудинкової території, як заїзду до гаражів та зобов'язати їх перебудувати гаражі шляхом перенесення заїзду до них зі сторони вулиці. Свою правову позицію обґрунтовує положеннями ст.ст. 82,89,120,153,154 ЗК та ст.316,317,321,377,386 ЦК України. З цих підстав просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Піварчук М.І. позов підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Крім того, пояснили, що гаражі побудовані з відхиленням від проекту та з порушенням будівельних норм і правил. Однак вони не ставлять вимоги про їх знесення, а лише просять провести відповідну перебудову, яка є можливою з врахуванням долучених ними в процесі судового розгляду справи письмових доказів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їхній представник - адвокат Боднарук В.І., а також відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Пояснили, що даний позов є безпідставним та необґрунтованим. Прибудинкова територія житлового будинку, що по [ADDRESS] є власністю об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - товариства власників квартир "Затишок" (далі ТВК "Затишок"). Згідно рішення співвласників квартир ТВК "Затишок" кожному співвласнику багатоквартирного будинку було виділено земельні ділянки для будівництва гаража. Також були прийняті рішення Рогатинською міською радою щодо надання відповідачам дозволів на будівництво гаражів та виготовлення на них будівельних паспортів. З будівельних паспортів вбачається, що двері для заїзду в гаражі визначені зі сторони житлового будинку. Також вони пояснили, що з протилежної сторони багатоквартирного будинку є дитячий майданчик, який за рішенням співвласників квартир ТВК "Затишок" спеціально відведений для відпочинку дітей. У спірних чотирьох гаражах фактично знаходиться один транспортний засіб, який належить на праві власності [PERSON], а даний гараж розташований не напроти входу до квартири позивачки. Гараж, який знаходиться напроти сходів, які ведуть до квартири [PERSON] належить [PERSON], однак вона не має автомобіля. А тому посилання позивачки, що шум від руху автомобілів, стукіт від дверей гаражів створюють їй дискомфорт, порушують спокій та сон є голослівним. Просили в задоволенні позову відмовити за недоведеністю позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів міський голова м.Рогатина Гусак В.С. суду пояснив, що позов безпідставний, оскільки відповідачі попередньо звертались до виконавчого комітету Рогатинської міської ради із заявами про отримання дозволу для проведення будівництва гаражів на прибудинковій території та отримали позитивні рішення . Крім того він, як міський голова вважає, що будівництво спірних гаражів проведено у відповідності до виготовлених відповідачами будівельних паспортів та без порушень будівельних норм та правил. Також йому відомо, що на прибудинковій території співвласників квартир ТВК "Затишок" є облаштований дитячий майданчик. Щодо пошкодження сходів, які ведуть до квартири позивача, то вони були в такому стані ще коли даний будинок діяв, як дитячий садок. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, третьої особи, скориставшись роз'ясненням спеціалістів, дослідивши та перевіривши усі письмові докази по справі, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За ст.ст.58,59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що в червні 2003 році власниками квартир [NUMBER]( [PERSON].), [NUMBER] ([PERSON], [PERSON]), [NUMBER] ([PERSON].), [NUMBER] ([PERSON].), [NUMBER] ( [PERSON].) та [NUMBER] ([PERSON].) у житловому будинку, що по [ADDRESS] створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - товариство власників квартир "Затишок" (далі ТВК "Затишок"), керівником якого обрано [PERSON] Державну реєстрацію проведено 23 червня 2003 року ( т.1 а.с.55-63, 93-96). 28 грудня 2006 року одну із квартир в даному багатоквартирному житловому будинку купила позивачка по справі [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського нотаріального округу Дзерою Л.О. та зареєстрований в реєстрі № 6718. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України ( в редакції закону на час укладення даного договору), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, виходячи з умов договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2006 року та виконанням позивачкою, як покупцем вимог ч.4 ст.334 ЦК України, вона набула лише права власності на квартиру в багатоквартирному житловому будинку, що по [ADDRESS]. 12 лютого 2007 року [PERSON] була прийнята у члени товариства власників квартир "Затишок" ( т.1 а.с.146) . Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3 постанови від 07 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснив, що ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК України). Посилання позивачки на те, що з придбанням квартири в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] на підставі договору, до неї, як набувача квартири в порядку вимог ст.377 ЦК України перейшло право користування частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування квартири є безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до ст.377 ЦК України ( в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. За змістом зазначеної норми матеріального права вбачається, що вона застосовуються до осіб, які набули право власності саме на житловий будинок, будівлю або споруду, а не до осіб, які набули право власності на квартиру в багатоквартирному житловому будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки , а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території регулюється ст.42 ЗК України. Частинами 1, 2, 3 ст.42 ЗК України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Судом встановлено, що до серпня 2011 року земельна ділянка багатоквартирного будинку по [ADDRESS] була у комунальній власності територіальної громади м.Рогатина. З копії листа №02-12/1169 від 27 жовтня 2011 року, виданого виконавчим комітетом Рогатинської міської ради Івано-Франківської міської ради вбачається, що 10 сесією міської ради від 16 серпня 2011 року затверджено проект землеустрою для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] і передано у власність ТВК "Затишок" земельну ділянку, загальною площею 0,2911 га. ( т.1 а.с.29). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 16 серпня 2012 року управлінням Держкомзему у Рогатинському районі ТВК "Затишок" було видано державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,2911 га. Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку проведено 27 травня 2014 року , номер запису: [NUMBER] ( т.1 а.с.97). Отже, на підставі даного державного акту , земельна ділянка по [ADDRESS] на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, а також прибудинкова територія стала приватною власністю юридичної особи - ТВК "Затишок". Рішенням загальних зборів ТВК "Затишок" було вирішено виділити члену товариства [PERSON] земельну ділянку для її особистого користування в межах існуючої стіни її квартири, а також зобов'язано її розібрати огорожу для безперешкодного проїзду спецавтомобілів, вільного доступу членів товариства до приміщень гаражів та підвалу, що підтверджується протоколом [NUMBER] від 02 жовтня 2012 року ( т.1 а.с.131). Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 постанови від 07 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" , відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачка не довела, що спірна прибудинкова територія багатоквартирного жилого будинку по [ADDRESS] належить їй на праві власності і діями в даному випадку юридичної особи - ТВК "Затишок", як належного відповідача по даній позовній вимозі порушується її право власності . Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідачів перебудувати гаражі шляхом перенесення заїзду до них зі сторони вулиці , то дана вимога теж не підлягає задоволенню з таких підстав. Сторонами не заперечується, що на час купівлі позивачкою квартири, на земельній ділянці багатоквартирного житлового будинку вже були побудовані гаражі, з влаштованим заїздом зі сторони прилеглого багатоквартирного житлового будинку . Позивачка [PERSON] тривалий період часу оспорює в адміністративному порядку законність будівництва даних гаражів, що підтверджується її листами-зверненнями до органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади та листами-відповідями державних установ ( т.1 а.с.16-19, 22,29-32, т.2 а.с. 99). Власник на підставі статей 391, 376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності в тому числі і перебудови самочинного об'єкту нерухомості при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом. Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимога в даному випадку про перебудову самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою ( позиція застосування ст.376 ЦК України викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року, справа №6-180 цс 14). Однак, позивачкою [PERSON] не доведено, що побудовані відповідачами гаражі на даний час є самочинним будівництвом та у зв'язку з цим порушено її право власності. Відповідачі в свою чергу надали суду докази на підтвердження законності побудови гаражів та набуття права власності на них: будівельний паспорт на будівництво гаражу [PERSON], свідоцтво про право власності на гараж, видане Рогатинською міською радою 26 грудня 2012 року [PERSON] та його державна реєстрація ( т.1 а.с. 100-112, 98-99); будівельний паспорт на будівництво гаражу [PERSON] та свідоцтво про право власності на гараж, видане реєстраційною службою Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 30 липня 2014 року ( т.1 а.с.114-124, 113); будівельний паспорт на будівництво гаражу [PERSON] та технічний паспорт на гараж ( т.1 а.с.124-130). Як вбачається із рішень виконавчого комітету Рогатинської міської ради ( т.1 а.с.103, 116, 128) відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було дозволено будівництво гаражів на прибудинковій території по [ADDRESS]. Судом встановлено, що забудовників [PERSON], [PERSON], [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП за самовільне будівництво гаражів, а саме: за збудовані гаражі без дозволу на виконання будівельних робіт, що підтверджується постановами №304, №306, №307 від 28 вересня 2011 року та відповідними протоколами про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності ( т.2 а.с.8-20). Дане порушення вимог закону ними було усунуто, що підтверджується виданими інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області деклараціями про готовність гаражів до експлуатації ( т.2 а.с.27-32) . Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва)" самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. У відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час побудови гаражів були належним чином затверджені проекти гаражів. З оглянутих в судовому засіданні проектів гаражів, роз'яснень спеціаліста - начальника відділу містобудування та архітектури Рогатинської райдержадміністрації Івано-Франківської області Гривнака Р.П. судом встановлено, що в`їзди в гаражі передбачено зі сторони прилеглого багатоквартирного житлового будинку . Позивачка та її представник в судовому засіданні не погодились із усними консультаціями та письмовим роз'ясненням спеціаліста Гривнака Р.П., однак заперечували щодо отримання з цього приводу роз'яснень від іншого спеціаліста. З листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області від 23 червня 2011 року вбачається, що інспекцією встановлено, що гаражі за адресою м.Рогатин [ADDRESS] збудовано згідно проектної документації, нормативна відстань від житлового будинку до гаражів дотримана згідно ДБН 360-92*** і становить більше десяти метрів. Орієнтація виїздів автомобілів безпосередньо на проїжджу частину дороги категорично заборонена. Перевіркою порушень чинного законодавства при будівництві гаражів не виявлено ( т.2 а.с. 99 ). В результаті топо-геодезичного вишукування території на [ADDRESS] проведеного 07 березня 2015 року було встановлено, що відстань від багатоквартирного житлового будинку до гаражів становить 11,77 м. ( т.2 а.с.60-62). Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів (рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень; приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо), які б підтверджували, що у проектах гаражів є наявні істотні порушення норм та правил, чи під час будівництва гаражів були допущені істотні порушення державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини . Оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в праві користування земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії необхідно відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed