Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

22 вересня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.03.2013 року між відповідачем [PERSON] та АТ "Дельта Банк" (правонаступником ТзОВ "Комерційний Банк "Дельта") було укладено договір № 003-02006-120313 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки і надано картку з відновлювальною кредитною лінією на суму 12900 грн. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору. У зв`язку з чим станом на 23.06.2014 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 18025,42 грн., яка складається з: 11198,82 грн.- тіло кредиту, 1701,18 грн. - прострочене тіло кредиту, 1323,25 грн. заборгованість за відсотками, 3802,17 грн. - заборгованість за комісіями. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки не повідомив. Від нього надійшло додаткове письмове пояснення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився також, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом покладено на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом, позивачу надавалась можливість подати докази по справі, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався. Так, ухвалою суду від 02.10.2014 року відповідно до п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України розгляд справи було відкладено на 11 год. 14.10.2014 року, а явку представника позивача визнано обов'язковою, оскільки із наданих банком розрахунків суду є незрозумілим механізм нарахування позивачем комісії та інших платежів. 14.10.2014 року в зв'язку із неявкою позивача розгляд справи знову було відкладено на 22.10.2013 року. 22.10.2013 року представник позивача повторно не з'явився у судове засідання, надіславши додаткове письмове пояснення по справі. 24.12.2013 року представник позивача знову ж повторно не з'явився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи та не подав суду додаткові докази. Ознайомившись із наданим додатковим поясненням представника позивача, судом встановлено, що позивачем не додано необхідних чітких та зрозумілих розрахунків заборгованості, які б дозволили суду переконатись у правильності та законності нарахуванні комісії та інших платежів. Натомість позивач у поясненні посилається на нормативно правові акти НБУ і, опираючись на них сам тлумачить поняття "комісії", підкреслюючи, що це поняття випливає за смисловою ознакою "послуга". Такими діями, позивач підтверджує, що стягнення заборгованості за комісіями не передбачено ні укладеним між сторонами договором, ні Цивільним кодексом України, оскільки розрахунок банку в матеріалах справи щодо стягнення комісії та інших нарахувань базується на нормативно правових актах та внутрішньому переконанню позивача, щодо поняття визначення "комісії". Крім того, одним із доводів щодо правильності нарахування заборгованості за комісією та іншими нарахуваннями, позивач вказує практику Апеляційного суду Волинської області, яка склалась по аналогічній справі за позовом АТ "Дельта Банк" до [PERSON], де рішення в частині відмови стягувати заборгованість за комісіями було скасовано. Однак, судом встановлено, що існує інша ухвала Апеляційного суду Волинської області постановлена по аналогічній справі за позовом АТ "Дельта Банк" до [PERSON], де рішення суду першої інстанції в частині відмови стягувати заборгованість за комісіями було підтримано апеляційним судом. Таким чином, суд не сприймає даний довід позивача щодо існуючої практики розгляду аналогічних справ як такий, що є безперечним та безспірним. Враховуючи, що позивач не надав суду належного розрахунку, справа має розглядатись на наявних, зрозумілих та підтверджених матеріалах справи. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 003-02006-120313 від 12.03.2013 року [PERSON] одержав кошти у сумі 12900 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом становить 18025,42 грн., яка складається з: 11198,82 грн.- тіло кредиту, 1701,18 грн. - прострочене тіло кредиту, 1323,25 грн. заборгованість за відсотками, 3802,17 грн. - заборгованість за комісіями. Ці обставини підтверджуються договором, розрахунком заборгованості (а.с. 3-8). Однак, під час вивчення розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідач, отримавши від позивача кредит на суму 12900 грн. та скориставшись фукнцією відновлювальної кредитної лінії зняв готівкою за весь період користування карткою більше двадцяти двох тисяч гривень, при цьому сплативши за цей же період більше дев'ятнадцяти тисяч гривень, цьому є підтвердження (гр. "Кредит - сплачено" та "платежі", "зняття готівки") в розрахунку заборгованості на (а.с. 10). Однак, при нарахуванні заборгованості за кредитом позивач вказує суму 18025,42 грн., яка складається з: 11198,82 грн.- тіло кредиту, 1701,18 грн. - прострочене тіло кредиту, 1323,25 грн. заборгованість за відсотками, 3802,17 грн. - заборгованість за комісіями. Таким чином, вбачається, що сума заборгованості тіла кредиту та простроченого тіла кредиту (11198,82+1701,18=12900) становить ціле число суми, яка була надана банком відповідачу, а саме - 12900 грн. З тієї причини, суду знову ж є незрозумілим механізм нарахування позивачем заборгованості, оскільки позивач, вказавши в розрахунку, що відповідач частково погашав кредит і зробив це на суму більше дев'ятнадцяти тисяч гривень при знятті готівки на суму більше двадцяти двох тисяч гривень, просить стягнути з нього цілу суму наданого кредиту 12900 грн. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, то оскільки суду є незрозумілим механізм нарахування позивачем заборгованості по тілу кредиту, відповідно неможливо підвердити правильність нарахування відсотків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявності у відповідача заборгованості у вказаному розмірі - 18025,42 грн. і не подав належних та допустимих доказів на її підтвердження, в зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed