Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду з позовом про виселення, посилаючись на те, що на підставі рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 08.04.2004р. є власником домоволодіння №68 по вул.С.Волкова в м.Черкаси. З 20.09.2013 р. в його будинку зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], які з 2014р. почали псувати належний позивачу будинок, утворили антисанітарні умови спільного проживання, внаслідок чого в будинку прогнили поли, на стінах з"явився грибок, на зауваження позивача відповідачі не реагують. Посилаючись на ст.168 ЖК України, просить виселити відповідачів з будинку №68 по вул.С.Волкова в м.Черкаси. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні позивач та його адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити. Пояснили, що позивач по шлюбному оголошенню познайомився з відповідачкою з метою створення сім'ї та у 2013 році остання з сином та матір'ю були вселені та зареєстровані у спірному будинку, спочатку спільно проживали, відповідачка обробляла город, мати відповідачки померла, однак з 2014 року стосунки погіршились в зв'язку з тим, що з вини відповідачів, які не беруть участь в оплаті комунальних послуг, створили антисанітарні умови, син відповідачки страждає енурезом та користується житловою кімнатою як туалетом, в будинку прогнили поли, на стінах з'явився грибок, існує стійкий неприємний запах випорожнень, тому відповідач змушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки спільне проживання з відповідачами в таких умовах вважає нестерпним. Відповідачі, представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Вказували, що відповідачі були вселені в якості членів сім'ї позивача та тривалий час проживали з ним сім'єю, отже набули права користування спірним житлом в якості членів сім'ї власника і на даний час відсутні підстави для їх виселення. Відповідачка вказувала, що її син дійсно має незадовільний стан здоров'я та в його кімнаті прогнили поли, також у займаних ними кімнатах з'явився грибок від надмірної вологості. Також вказувала, що після вселення до позивача раніше займаний нею будинок її матері в селі був проданий і на даний час іншого житла відповідачі не мають. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~ \~ Судом встановлено що [PERSON] є власником домоволодіння №68 по вул.С.Волкова в м.Черкаси на підставі рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 08.04.2004р. З 20.09.2013 р. в належному позивачу будинку зареєстровані та проживають відповідачі: [PERSON], 08.01.1977р.н. та [PERSON], 20.11.1953р.н., що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 11.04.2017р. № 332 та даними будинкової книги. Також з 20.09.2013р. у спірному будинку була зареєтрована мати відповідачки [PERSON], [INFO], яка знята з реєстрації в зв'язку зі смертю 26.04.2016р. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі у власності іншого житла не мають. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]П, які є сусідами позивача, дали покази про те, що у займаних відповідачами кімнатах антисанітарні умови, стійкий неприємний запах, схожий на те, що кімнатою син відповідачки користується як туалетом, також у кімнаті останнього прогнили поли, на стінах приміщень будинку з'явився грибок, між сторонами часто виникають сварки з приводу умов проживання. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.05.2017р. комісії комітету самоорганізації населення КСН "Дахнівський" будинок по вул.Сержанта Волкова,68 ([PERSON]Я.) перебуває у занедбаному стані, в приміщенні підвищена вологість повітря, прогнили поли, на стінах грибок, прогнили підвіконники, протікають труби опалення. Суд, вислухав думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Крім того, норми міжнародного законодавства також регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Вона охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Вказане покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст.168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім ї має також і особа, яка перестала бути членом сімї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. З пояснень обох сторін в судовому засіданні вбачається, що після їх знайомства за шлюбним оголошенням в газеті відповідачка з метою створення сімї зі згоди позивача з cином та матір'ю були вселені та у вересні 2013 року зареєстровані у спірному будинку та в період спільного проживання були повязані спільним побутом, отже підтримували фактичні сімейні стосунки, які припинились в 2014 році на ґрунті незнаходження порозуміння у взаємних правах та обовязках щодо дотримання правил співжиття та утримання займаного житла в належному стані. \~ За змістом ст. 810, ч. 1 ст. 811 ЦК України, ч. 2 ст. 158 ЖК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією. \~Відповідно ст. ст. 158, 162 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. \~\~\~\~\~\~ В матеріалах справи відсутній договір найму спірного будинку між сторонами та відповідний договір найму житла не реєструвався у встановленому ст. 158 ЖК України порядку. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати позивачу коштів за таким договором найму. Отже, вищезазначені обставини спростовують той факт, що відповідачі поселилися в житловий будинок відповідно до умов договору найму. \~\~Врахувавши доводи сторін щодо їх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про те, що відповідачка вселилася та зареєстрована у спірному будинку за згодою власника як член сім'ї, що не суперечить змісту ст. ст. 64, 156 ЖК Української РСР у визначенні поняття "члена сім'ї власника житла". Припинення сімейних відносин саме по собі не позбавляє їх права користування займаним правомірно приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки договір найму між сторонами\~\~не укладався, відповідачі вселились у належний позивачу будинок як члени сімї власника, при вселенні відповідачів не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, \~\~ тому виселення відповідачів не може бути проведене у порядку та на підставах передбачених ст.ст. 168 ЖК України.\~\~ \~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно і ст. 157 ЖК Української РСР членів сім"ї власника жилого будику ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином при вирішенні спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.116 ЖК України. Що стосується того, що у позовній заяві позивач посилався на ст.168 ЖК як підставу заявлених вимог, суд виходить з того, що як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 12.06.2009 N 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, при цьому маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Таким чином, для виселення відповідачів з належного позивачеві житлового будинку суду необхідно встановити, що відповідачі систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або будинку, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Докази систематичного застосування до відповідачів передбачених законом заходів попередження з боку суду, прокурора, міліції чи адміністративної комісії, які не дали результату, в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача не свідчать про систематичність порушень з боку відповідачів, перелічених в ч.1 ст.116 ЖК України, тому вважає, що підстави для виселення останніх відсутні. Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, перебування займаних відповідачами кімнат в антисанітарному стані, згідно пояснень відповідачки її син страждає на енурез та в звязку з цим внаслідок забруднення випорожненнями спальної кімнати у вказаному помешканні прогнила підлога та утворився стійкий неприємний запах, що свідчить про порушення відповідачами правил співжиття через відсутність навичок охайності, що також підтверджено показами свідків та актом обстеження матеріально-побутових умов, тому наявні підстави для попередження відповідачів про недопущення порушень правил співжиття у подальшому з одночасним зазначенням про те, що при повторному порушенні правил співжиття, вони можуть бути виселені із будинку без надання іншого житла. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed