Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

09.12.2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 07.11.2013р. було укладено договір б/н, згідно якого відповідач зобов'язався встановити їй вхідні двері. Загальна вартість за договором становить 1700грн. Вона внесла продавцю аванс у розмірі 1000грн., та останній зобов'язувався передати їй вироби (двері) протягом 14 робочих днів. Але у встановлений договором строк двері їй не встановили, та 23.12.2013р. вона звернулась до відповідача із заявою про повернення грошових коштів, в зв'язку із невиконанням зобов'язання по договору. До теперішнього часу відповідач добровільно не повернув їй зазначені кошти. Просить суд розірвати укладений договір б/н від 07.11.2013р., суму авансу у розмірі 1000грн., пеню у розмірі 6069грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлений. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, суд приходити до думки, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по даному позові регулюються Цивільним Кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів". Згідно зі ст.4 Закону споживачі мають право на захист своїх прав, гарантований рівень проживання, належну якість товарів /робіт, послуг/...відшкодування моральної шкоди........ звернення до суду за захистом порушеного права. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір підряду на виготовлення (поставку) товару дверей у середину розміром 860х70х2050 R лак у кількості 1шт., вартістю 1700грн. З рахунку ПП "[PERSON]" від 07.11.2013 року вбачається, що позивачем було сплачено 1000грн. 00коп. ПП "[PERSON]" з призначенням платежу "Аванс" за двері. Відповідно до копії заяви [PERSON] зверталась до відповідача про повернення авансу у розмірі 1000грн., за вище вказаний товар. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зі змісту ч.1 ст.526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ч.1 ст.611 ЦПК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами 1, 2 ст.614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно ст.549 ч.3 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. В силу ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ч.3 ст.626 ЦК України, договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст.651 ч.2, 3 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розрахувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч.ч.1, 2 ст.19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст.20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року, договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). На підставі п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року, належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. За п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року, недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Згідно з п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року, продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до абз.1 ч.5 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів" Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. В силу ч.3 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року, у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Суд виходить з того, що відповідачем не було належним чином виконано зобов'язання за вище вказаним договором, та не надано товар належної якості у встановлений договором строк. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У силу ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст.10 ЦПК України, передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.ч.1, 3 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З огляду на викладене, суд вважає, що позов обґрунтований і знайшов своє підтвердження сукупністю зібраних у справі доказів й з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений аванс у сумі 1000грн., неустойку за затримку виконання умов договору в сумі 6069грн., а також вважає за доцільним задовольнити вимоги в частині розірвання договору в зв'язку із неналежним його виконанням. Крім того, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, з відповідача у доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60грн

Outcome: approved