Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 10 січня 2018 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява поштою (опис складений 04.01.2018 р.) від [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківський прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка народилася у шлюбі укладеним між нею та відповідачем 11.08.2015 р. В подальшому, а саме рішенням суду від 19.06.2017 р. шлюб був розірваний. Спільна донька, [PERSON], з дня розлучення з відповідачем та по сьогоднішній день проживає окремо від відповідача. Відповідач з моменту розірвання шлюбу жодної участі у вихованні спільної доньки не приймав та не приймає, не приділяв та не приділяє жодної уваги розвитку своєї доньки, не проявляє батьківської турботи та піклування по відношенню до неї. 19 січня 2018 р. вона уклала шлюб із громадянином Німеччини та планує у разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав вивезти свою доньку у Німеччину. Офіційний її чоловік, [PERSON], у майбутньому планує удочерити [PERSON], у зв'язку із чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дитини. Відповідач був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не прибув, будь-які пояснення та заяви до суду не надав, відзив не направив. Третя особа Служба у справах дітей Лисичанської міської ради направила до суду висновок про доцільність позбавлення батьківський прав відповідача. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представники позивача та позивач не заперечували проти заочного розгляду справи. Треті особи направили заяви з проханням розглядати справу без участі їх представників. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.03.2018 р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Службу у справах дітей Лисичанської міської ради. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу Серії [NUMBER] сторони уклали шлюб 11 серпня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ( а.с. 7, 42). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилася [PERSON] в м. Києві, батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 8, 43). Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва судді Комаревцевої Л.В. від 19.01.2017 р. шлюб між ними розірваний, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і заробітку відповідача щомісячно, починаючи із 10.05.2017 р. та досягнення дитиною повноліття, рішення набрало законної сили 30.06.2018 р. (а.с.44). Відповідно до договору про сплату аліментів на дитину від 21.12.2017 р. сторони уклали договір відповідно до якого встановлено обов'язок батька [PERSON] щомісячно сплачувати на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 2000, 00 грн. до досягнення дитиною 18-го віку, а саме до [INFO].(а.с. 49-50). Відповідно до нотаріально завіреної заяви від [PERSON] від 21.12.2017 р., останній дав згоду на позбавлення його батьківський прав стосовно його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] (а.с.51). Відповідно про нотаріально завіреного перекладу свідоцтва про шлюб 19.01.2018 р. в. Мерії м. Сондерборг між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб (а.с. 55-56). Відповідно до завіреного перекладу облік в реєстраційній установі від 29.01.2018 р. дата заселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON]- 23.12.2017 р., а 29.01.2018 р. - дата реєстрації. (а.с. 58), а відповідно до завіреного перекладу облік в реєстраційній установі від 19.12.2017 р. дата реєстрації - 19.12.2017 р. [PERSON] у вищевказаній квартирі (а.с.60-61). Відповідно до завіреного перекладу підтвердження роботодавця для подачі до відомства у справах іноземців від 24.01.2018 р. [PERSON] має регулярний щомісячний заробіток 8.321.00 євро (а.с.63). Відповідно до нотаріального завіреного перекладу договору купівлі від 26.09.2014 р. [PERSON] придбав у одноособову власність нерухомість для будівництва квартири в якій зараз проживає разом з позивачем (а.с.71- 74). Відповідно до завіреного перекладу сертифікату [PERSON] оволоділа початковим рівнем німецької мови (А1) (а.с. 77). Відповідно до висновку від 12.04.2018 р. Служби у справах дітей Лисичанської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з донькою, не відвідує за місцем проживання, у зв'язку з чим враховуючи інтереси малолітньої дитини служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити останнього батьківських прав відносно [PERSON] (а.с.98). V. Оцінка Суду. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому "якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачки має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Так само, суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист „прав і свобод" малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач надав згоду на позбавлення його батьківський прав, участі у вихованні дитини з моменту розлучення з позивачем не приймає, не піклується про духовний розвиток дитини, зокрема: не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею належного виховання, не проявляє батьківської турботи та піклування по відношенню до неї, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказані обставини, виходячи із положень статей 164-167 СК, є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини [PERSON], [INFO] і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дітей без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі „Мамчур проти України". Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення як найкращих інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. В ситуації, що розглядається розлучення відповідача з дитиною в першу чергу відбулось, після розірвання шлюбу, та відповідач не виявив бажання вчинити будь-які дії пов'язані з відновленням свого зв'язку із дитиною. Навіть в період судового розгляду відповідач жодного разу не прибув в судове засідання та не продемонстрував суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації на думку суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов'язків. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною не зміняться в бік розлучення батька з дитиною, які разом не проживають. Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про малолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту прав дитини. Отже, суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам малолітньої [PERSON], [INFO] і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини. Крім того, суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьком склались таким чином, що дитина проживає окремо від батька, а тому в даній ситуації судом будуть враховані "інтереси дитини" в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини). Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з нею не проживає, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить існуючу ситуацію між батьком та дітьми. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). В даних правовідносинах чудом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні „якнайкращих інтересів дитини". Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче судове засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дітей, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачці, як висловити свою думку, так змінити своє відношення до виховання дитини. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться „якнайкращі інтереси дітей", оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно з квитанцій позивачем сплачено 704 грн. 80 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у зв'язку із задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved