Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір. Відповідачка отримала кредит в сумі 142480 гривень зі сплатою 19, 92 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 20.03.2018 року. Банк свої зобов'язання за вищевказаним Кредитним договором щодо надання кредиту виконав в повному обсязі. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідачка не виконує покладені на неї зобов'язання з повернення коштів. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки наявну заборгованість та судові витрати Представники позивачів позов підтримали та додатково пояснили, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ „ІМЕКСБАНК" та [PERSON] укладено договір приєднання №333/2013/1 від 26.03.2013 р. до договору кредитування автомобілів в системі АТ "ІМЕКСБАНК". Відповідно до п. 1.2.2. договору, надання кредиту здійснюється у гривні з метою, визначеною п. 1.2.3. цього договору, а саме: з метою придбання Позичальником автомобіля. Згідно з Додатком №1 до договору кредиту від 21.03.2013 р. дата надання кредиту - 26.03.2013 р. Відповідно до умов договору кредиту банк надав Позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених в Договорі кредиту грошові кошти в сумі 142 480,00 гривень зі сплатою 19, 92% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості - 20.03.2018 року. Банк свої зобов'язання за вищевказаним Кредитним договором щодо надання кредиту виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою за особовим рахунком [NUMBER] за період з 26.03.2013 р. по 26.08.2016 р. З січня 2015 р. відповідачка ухиляється від повернення кредитних коштів та виконання договірних зобов'язань, що є підставою для звернення банку за захистом порушеного права до суду. Відповідно до розрахунку станом на 26.08.2016 р. заборгованість [PERSON] за Договором приєднання №333/2013/1 від 26.03.2013 р. складає: заборгованість за кредитом - 107 858,50 грн.; заборгованість за відсотками - 36 167,44 грн.; заборгованість по пені та штрафах (26.08.15 р. - 23.08.16 р.) - 47 933,92 грн. Так, банком було направлено на адресу відповідачки вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та виконання договірних зобов'язань за Договором приєднання №333/2013/1 від 21.03.2013 року, яку [PERSON] отримала 15.07.2016 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Але станом на дату подання позову відповідачка не сплатила заборгованість за оспорюваним кредитним договором, тому банк визнав термін сплати заборгованості таким, що настав, та просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором, що залишилася станом на дату подання позову. Щодо можливості виконання зобов'язань за кредитним договором, то представнки позивача зазначає наступне. Банком неодноразово було сповіщено [PERSON] про початок процедури тимчасової адміністрації та процедури ліквідації в АТ "ІМЕКСБАНК" засобами поштового зв'язку; на сайтах НБУ, ФГВФО та АТ "ІМЕКСБАНК" розміщено нові реквізити, за якими необхідно сплачувати заборгованість за кредитним договором. Окрім того, [PERSON] на адресу банку був надісланий лист щодо подальшого проведення сплати заборгованості, на який їй було надано відповідь працівником банку щодо можливості сплати заборгованість за кредитним договором в будь-якому відділенні будь-якого банку. Відповідно до ч. 2 ст. 532 Цивільного кодексу України зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Правила визначення місця виконання зобов'язання, передбачені ст. 532 ЦК України, застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. Погашення заборгованості по кредитному договору може бути здійснено позичальником через будь-яку банківську установу, пошту, як це передбачено пунктом 4.5. Публічного договору. Відповідно до пп. 5.4.3. Публічного договору Позичальник має право погашати заборгованість будь-яким способом, визначеним у цьому договорі. Копія листа з копією рекомендованого повідомлення про відправлення представником позивача долучена до справи. Таким чином твердження представника відповідачки щодо неможливості виконання зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з закриттям філії АТ "ІМЕКСБАНК" у м.Рівне є штучним, надуманим та такими, що не відповідає дійсності. Щодо нарахування пені та штрафів. Відповідно до п. 3.1. Договору приєднання №333/2013/1 цей договір є Договором приєднання у визначенні ст. 634 Цивільного Кодексу України, в зв'язку з чим всі відносини між Позичальником та Банком врегульовуються Договором приєднання, Договором кредитування автомобілів в системі АТ „ІМЕКСБАНК" та нормами Цивільного кодексу України, зокрема ст. 634 ЦК України. Вказаний в цьому пункті „Договір кредитування автомобілів в системі АТ „ІМЕКСБАНК" є невід'мною частиною Договору приєднання та визначає інші умови. Приєднання до публічного договору відбувається шляхом внесення відмітки про прийняття його умов нижче тексту Договору приєднання біля повідомлення „Я приймаю умови даного Договору". Таким чином, підписанням Договору приєднання №333/2013/1 від 21.03.2013 року та відмітки про прийняття умов Договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з умовами Договору приєднання та Публічного договору, який був оприлюднений на Інтернет-сторінці банку. Пунктом 9 публічного договору встановлена відповідальність сторін та вирішення спорів Так, у разі порушення Позичальником зобов'язань за оспорюваним кредитним Договорам позивачльник сплачує пеню у розмірі 0.15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У разі невиконання/неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором приєднання. Сплата Позичальником штрафу здійснюється за кожний місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання своїх зобов'язань зі сплати кредиту. Саме тому банком були нараховані штрафні санкції за неналежне виконання своїх обов'язків за кредитом. Повноваження представника банку є належними в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За наведеного просять суд задоволити заявлений позов. Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що вона намагалася погасити кредит вчасно, але у зв'язку із закриттям філії банку в м. Рівне не погашала кредит. Подала суду письмові заперечення проти позову. Зазначає, що між нею та ПАТ «ІМЕКСБАНК» 21 березня 2013 року був укладений договір приєднання №333/2013/1 (надалі кредитний договір). За умовами зазначеного кредитного договору Банк надав відповідачці кредит в розмірі 142 480 гривень терміном на 60 місяців. Щомісячне погашення кредиту і процентів здійснюється 21 числа кожного місяця (а не 18 як вказано в позовній заяві). З моменту отримання кредиту і до грудня 2014 року свої зобов'язання за договором відповідачка виконувала належним чином, зокрема, щодо повноти та своєчасності сплати кредиту та процентів за користування кредитом. Як зазначалось вище зазначений кредит надано строком на 60 місяців, з датою погашення до 20.03.2018 р. В той же час зазначений позов заявлений позивачем в 2016 році, тобто до настання строку виконання зобов'язання. При цьому в позовній заяві позивач не вказує на обставини, що стали підставою для дострокової вимоги щодо повернення наданого кредиту та не вказує норми закону або відповідні пункти договору, які надають йому право заявити таку вимогу. Слід зауважити, що додана до позовної заяви копія договору приєднання не містить підстав для дострокового розірвання договору позивачем. Відтак, зазначений позов заявлений позивачем безпідставно та не містить належного обгрунтування. Умовами договору приєднання №333/2013/1 від 21.03.2013 року, зокрема п. 3.5 визначено, що місцем виконання договору є структурний підрозділ Банку у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України (за місцезнаходженням клієнта): відділення №333 ПАТ «Імексбанк» в м. Рівне. Саме там відповідачка постійно сплачувала належні платежі. Проте, починаючи з грудня 2014 року відділення було закрито. Відповідачка неодноразово з'являлась за адресою знаходження відділення, проте воно було постійно зачинено, і жодних оголошень про причини його закриття в доступному місці не зустрічала. Відтак відповідачка була позбавлена можливості сплатити проценти та здійснити планове погашення кредиту, оскільки чинний договір з Банком не передбачав іншої можливості виконання договору. Таким чином, зі сторони позивача мало місце порушення зобов'язання, що передбачене ст. 613 Цивільного кодексу України, а саме -прострочення кредитора, відповідно до якої Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. З цієї причини виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України). Крім того, ч. 4 цієї ж статті передбачено, що Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В даному випадку позивач не надав доказів встановлення неустойки в розмірі, яка зазначена у розрахунку. Так, надана в якості доказів копія договору приєднання не містить пунктів, на які посилається позивач. Відтак, заявлений ним позов є безпідставним та необгрунтованим. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ „ІМЕКСБАНК" та [PERSON] укладено договір приєднання №333/2013/1 від 26.03.2013 р. до договору кредитування автомобілів в системі АТ "ІМЕКСБАНК". Відповідно до п. 1.2.2. договору, надання кредиту здійснюється у гривні з метою, визначеною п. 1.2.3. цього Договору, а саме з метою придбання Позичальником автомобіля. Згідно з Додатком №1 до Договору кредиту від 21.03.2013 р. дата надання кредиту - 26.03.2013 року. Відповідно до умов Договору кредиту банк надав Позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених в Договорі кредиту, грошові кошти в сумі 142 480,00 гривень, зі сплатою 19,92% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 20.03.2018 року. Банк свої зобов'язання за вищевказаним Кредитним договором щодо надання кредиту виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою за особовим рахунком [NUMBER] за період з 26.03.2013 р. по 26.08.2016 р. З січня 2015 р. відповідачка ухиляється від повернення кредитних коштів та виконання договірних зобов'язань, що є підставою для звернення банку за захистом порушеного права до суду. Відповідно до розрахунку банку, станом на 26.08.2016 р. заборгованість [PERSON] за Договором приєднання №333/2013/1 від 26.03.2013 р. складає: ●заборгованість за кредитом - 107 858,50 грн.; ●заборгованість за відсотками - 36 167,44 грн.; ●заборгованість по пені та штрафах (26.08.15 р.- 23.08.16 р.) - 47 933,92 грн. Спірні відносини між Позивачем та Відповідачкою виникли з приводу неналежного виконання Відповідачкою умов кредитного договору в частині сплати кредиту та відсотків за користування ним, у зв'язку з чим вони підлягають регулюванню положеннями глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 1.2.6. Кредитного договору Позичальник зобов'язався сплачувати проценти за використання кредиту за фіксованою процентною ставкою 19,92% річних. Згідно з п. 1.2.8. Кредитного договору кредит погашається з "18" по "18" число кожного місяця. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно з "18" по "18" число місяця наступного за звітним. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору Позичальник підтверджує, що (1)він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів сукупних послуг, а також попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами відкриття та обслуговування поточного рахунку, позичкового рахунку, Тарифами банку, будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене законодавством України та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, (2)він отримав свій примірник цього договору та додатків до нього в дату його укладення, (3)він ознайомлений з договором кредитування автомобілів в системі АТ "ІМЕКСБАНК", який оприлюднений на інтернет-сторінці банку за електронною адресою, та які йому роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Однак, умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків Боржником не були виконані. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ані вищевказаним договором, ані законодавством підстав невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено. Також відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочки. Згідно з п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з зазначеними нормами ЦК України та умовами договору кредиту Банком на суму заборгованості по кредиту та суму прострочених відсотків Позичальнику була нарахована пеня у розмірі 1 (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення зобов'язання в сумі 12 412,31 грн. 14.07.2016 р. на адресу боржниці був направлений лист-вимога (вих. №4239 від 11.07.2016 р.) про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та виконання договірних зобов'язань за Договором приєднання № 333/2013/1 від 26.03.2013 р. Отже, відповідачка була обізнана з сумою заборгованості. Щодо неможливості виконати договір у зв'язку з закриттям філії банку в м. Рівне. Банком неодноразово було сповіщено [PERSON] про початок процедури тимчасової адміністрації та процедури ліквідації' в АТ "ІМЕКСБАНК" засобами поштового зв'язку; на сайтах НБУ, ФГВФО та АТ "ІМЕКСБАНК" розміщено нові реквізити, за якими необхідно сплачувати заборгованість за кредитним договором. Окрім того, [PERSON] на адресу банку було направлено листа щодо роз'яснень порядку подальшої сплати заборгованості, на який їй була надана відповідь працівником банку щодо можливості сплати заборгованості за кредитним договором в будь-якому відділенні будь-якого банку. Тобто, у відповідь на звернення [PERSON] банк зробив пояснення щодо можливості виконання свого зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 532 Цивільного кодексу України зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Правила визначення місця виконання зобов'язання, передбачені ст. 532 ЦК України, застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. Погашення заборгованості за кредитним договором могло бути здійснено позичальником через будь-яку банківську установу, відділення поштового зв'язку, як це передбачено пунктом 4.5. Публічного договору. Відповідно до п.п. 5.4.3. Публічного договору Позичальник має право погашати заборгованість будь-яким способом, визначеним у цьому договорі. Таким чином, твердження представника відповідачки та відповідачки щодо неможливості виконання зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з закриттям філії АТ "ІМЕКСБАНК" у м.Рівне є надуманим і такими, що не відповідає дійсності. Щодо повноважень представника позивача. Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №50 від 26.01.2015 р. «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних». На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 р. прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким в ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ІМЕКСБАНК» з 27.01.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК» [PERSON]. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 84 від 23.04.2015 р. строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК» та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015 р. включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 р. №105 розпочата процедура ліквідації АТ „ІМЕКСБАНК". Відповідно до вищевказаного рішення [PERSON] призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК». 19.10.2015 р. рішенням № 189 Виконавчої дирекції ФГВФО на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" змінено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" на [PERSON] 28.04.2016 р. рішенням № 638 Виконавчої дирекції ФГВФО процедуру ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" продовжено до 26.05.2018 року включно. 01,09.2016 р. рішенням №1697 Виконавчої дирекції ФГВФО змінено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" на [PERSON] У відповідності до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VІ (далі по тексту - Закон № 4452) уповноважена особа Фонду має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду; вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду. Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону № 4452 на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Статтею 38 Закону № 4452 встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збережений активів та документації банку та вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Отже, виходячи з вищевикладеного, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осбіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" мала право на подачу до суду позову. А тому доводи представника відповідача, викладені у своїх запереченнях на позов банку щодо відсутності належних повноважень, є безпідставними. В той же час суд вважає, що не підлягають задоволенню заявлені вимоги про стягнення штрафів. У відповідності до правової позиції, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно положень ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Зважаючи на правову позицію Верховного Суду України з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення умов договору слід відмовити. Представник відповідачки зазначає, що його довірителька не отримувала примірники договору кредитування та договору приєднання. Але таке твердження спростовується наявними матеріалами справи, поясненнями представника позивача, згідно яких відповідачка отримувала вищезазначені документи. Адже згідно з п. 2.1. Кредитного договору Позичальник підтверджує, що він отримав свій примірник цього договору та додатків до нього в дату його укладення; він ознайомлений з договором кредитування автомобілів в системі АТ "ІМЕКСБАНК", який оприлюднений на інтернет-сторінці банку за електронною адресою, та які йому роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, враховуючи положення ст.ст. 525, 526, 530, 1050, ч.1 ст. 1054 ЦК України суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved