Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], в якому просить з врахуванням уточнених позовних вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 58903 грн. 46 коп., з яких 56250 грн. 00 коп. сума заборгованості за кредитом; 2017 грн. 41 коп. сума заборгованості за відсотками, 595 грн. 45 коп. пеня, 37 грн. 50 коп. сума простроченого тіла, 3 грн. 10 коп. сума прострочених відсотків звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №21, яка знаходиться Київська область, м. Обухів, мікрорайон Петровський, 20, шляхом визнання права власності за позивачем, та стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 21.10.2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 300\~000 грн. 00 коп. з розрахунку 17,9 % річних за користування кредитом на строк до 21.10.2016 року. Згідно укладеного договору, відповідач взяв на себе зобовязання погасити зазначений кредит, та відсотки за користування кредитом у встановлені строки. Банк діючи у відповідності до вимог ст.ст. 526,1054 ЦК України виконав свої зобовязання видавши [PERSON] кредит в сумі 300\~000 грн. 00 коп. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра банк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідачі [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки від 21.10.2011 року, передали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 21, яка знаходиться Київська область, м. Обухів, мікрорайон Петровський, 20. Позичальником умови кредитного договору належним чином не виконуються, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмових вимог про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Тому позивач просить у звязку з не виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі, та зазначив що не може надати оцінку майна що є предметом іпотеки в зв»язку з відсутністю коштів на її проведення та намаганням сторін укласти мирову угоду, також він зазначив, що остання проплата третьою особою кредитної заборгованості в сумі 9500 грн. позивачем у розрахунку та позовних вимогах не врахована, оскільки розрахунок робився станом на 15.02.2016 року. Відповідачі в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог з підстав, що оплата кредитного договору здійснюється вчасно та в повному обсязі, та будь-яка кредитна заборгованість відсутня, та просили відмовити в їх задоволенні. Третя особа заперечив щодо задоволення позовних вимог та зазначив, що на день розгляду справи в нього відсутня будь-яка кредитна заборгованість, оскільки відповідно до листів позивача які він йому надав на його вимогу, та в яких постійно зазначаються різні суми ним повністю погашена кредитна заборгованість і на даний час він платить згідно графіку, оскільки строк дії договору до 21.10.2016 року і остання здійснена ним проплата позивачем не врахована у розрахунку. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. 21.10.2011 року між ПАТ «Астра Банк» та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір № 150103030601016, згідно з умовами якого банк надав третій особі кредитні кошти у розмірі 300\~000 грн. з розрахунку 17,9 % річних за користування кредитом на строк 21.10.2011 року по 21.10.2016 року. 21.10.2011 року з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Астра банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки б/н, згідно з умовами якого відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 21, яка знаходиться Київська область, м. Обухів, мікрорайон Петровський, 20. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра банк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Астра банк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, що зареєстрований за № 1539 від 02.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25.08.2015 року на адресу відповідачів [PERSON]. [PERSON] та третьої особи [PERSON], ПАТ "Дельта Банк" направив досудову вимогу про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Даним листом боржників попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання даної вимоги у визначений термін. Судом встановлено, що станом на 15.02.2016 року кредитна заборгованість третьої особи перед позивачем складає 58903 грн. 46 коп., з яких 56250 грн. 00 коп. сума заборгованості за кредитом; 2017 грн. 41 коп. сума заборгованості за відсотками, 595 грн. 45 коп. пеня, 37 грн. 50 коп. сума простроченого тіла, 3 грн. 10 коп. сума прострочених відсотків., а на день постановлення судового рішення з врахуванням сплачених третьою особою 16.02.2016 року 9500 грн. 00 коп., кредитна заборгованість складає 49403 грн. 46 коп.. Відповідно до п.1.3 іпотечного договору від 21.10.2011 року вартість іпотечного майна - квартири № 21, яка знаходиться Київська область, м. Обухів, мікрорайон Петровський, 20, становила 503230 грн.00 коп., нової оцінки вартості іпотечного майна станом на час розгляду справи позивачем не надано. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. У відповідності до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті\~\~33\~\~та статті\~\~39 Закону України "Про іпотеку"\~\~передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до\~ст. 37 ЗУ "Про іпотеку"\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону. Згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Позивачем ні в первісній ні в уточненій позовній заяві в прохальній частині позовної заяви взагалі не зазначається щодо встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки, що суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Вказана правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року ( справа № 6-61цс15), у постанові від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15) та у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15). Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В ході розгляду справи судом на виконання вимог ст.10 ЦПК України роз'яснено представнику позивача його право надати суду докази про вартість предмета іпотеки, відповідно до вказаної вище правової позиції Верховного Суду України, однак, як вбачається з пояснень представника позивача, останній наполягав на задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем без зазначення початкової ціни предмету іпотеки у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього. Крім того, відповідно до положення ч. 3 ст. 39 Закону № 898-ІV суд має право відмовити в задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсяг його прав. Верховним Судом України в узагальненні було роз'яснено, що зазначене положення Закону є оціночним, у зв'язку із чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. Аналогічна позиція міститься в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5, де зазначено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). З урахування вищезазначеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити. При цьому суд враховує те, що третя особа має заборгованість, сума якої не співмірна із вартістю предмету іпотеки зазначеної в іпотечному договорі. Квартира придбавалася не за кредитні кошти. Третя особа добросовісно намагаються зменшити суму заборгованості, проводячи виплати на її погашення, у зв'язку з чим заборгованість значно зменшилась, а тому допущене боржником порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. При цьому, суд враховує намагання боржника за кредитним договором погасити борг та відсотки та враховує залишок заборгованості, який є значно меншим ніж вартість іпотечного майна, а також судом враховуються загальні засади цивільного законодавства - як справедливість, добросовісність і розумність. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку чим відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed