Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

20 листопада 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути в солідарному порядку заборгованість у розмірі 456 739,49 грн. за кредитним договором № 28.3\\134-КМК-07 від 06 грудня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ "Кредитпромбанк" , права вимоги за зобовёяханнями придбав позивач згідно договору від 26.06.2013 року. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив про її задоволення. Представник відповідачів [PERSON] в минулому судовому засіданні вимоги позову не визнав з тих підстав, що заборгованість в такому самому розмірі та за цим самим кредитним договором вже була стягнута за рішенням суду в 2011 році і рішення суду звернуто до примусового виконання. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, із матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2007 року між ВАТ "Кредитпромбанк", назва якого змінена на ПАТ "Кредитпромбанк" і [PERSON] був укладений кредитний договір № 28.3\\134-КМК-07 , за яким банк надав останній на споживчі цілі кредит на суму 50 000 доларів США строком до 10 грудня 2010 року з розрахунку 16.5 % річних. За умовами договору позивач зобов'язаний погашати суму кредиту щомісячно відповідно до встановленого сторонами графіку. З метою забезпечення виконання кредитного договору між сторонами був укладений договір іпотеки та договори застави транспортного засобу та рухомого майна. Також 06.12.2007 року між банком та [PERSON] в забезпечення зобов*язань за цим кредитним договором був укладений договір поруки № 28.3\\134-ПМК\\1-07 та договір поруки № 28.3\\134-ПМК\\2-07 з [PERSON] 26 червня 2013 року між продавцем ПАТ «Кредитпромбанк» та покупцем ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги - всіх прав вимоги продавця у якості кредитора до позичальників за кредитним договорами , а також всі права вимоги до осіб, які надали забезпечення за Договорами забезпечення - в тому числі за зазначеним кредитним договором з [PERSON] від 06.12.2007 року. Як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2014 року на адресу відповідачів позивачем надсилалися вимоги про погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32006 доларів США та 3262.13 доларів США заборгованості за відсотками, що в еквіваленті складає загальну суму 456 739,9 грн. З наданої позивачем довідки про заборгованість вбачається, що зазначена заборгованість рахується за відповідачами станом на 09.07.2013 року і по теперішній час. Разом з тим, як вбачається з рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2007 року по справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором , з відповідачів на користь банку стягнуто прострочену заборгованість за кредитним договором № 28.3.\\134\\-КМК-07 від 06.12.2007 року та договорами поруки від 06.12.2007 року № 28.3\\134-ПМК\\1-07 та № 28.3\\134-ПМК\\2-07 в загальному розмірі еквівалентно заборгованості за тілом кредиту 32006 доларів США та 3262.13 доларів США заборгованості за відсотками, а також пеня у розмірі 28143,86 грн. З матеріалів даної цивільної справи № 2-369\\2011 р. вбачається, що представником позивача своєчасно отримані виконавчі листи і звернуті до примусового виконання .Постановою державного виконавця від 27 березня 2014 року стягувачу ПАТ «Кредитпромбанк» повернуто виконавчий лист за зазначеним рішенням суду за п.3 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - стягувач відмовився залишити за собою нереалізоване під час примусового виконання рішення майно. Відповідно до вимог ст.ст. 512 - 516 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. За положеннями ст. 517-518 цього Кодексу, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.З аналізу наведених правових норм вбачається, що при відступленні права вимоги у зобов*язанні відбувається заміна сторони кредитора, який в повному обсязі набуває тих самих прав та обов*язків щодо боржника в межах, які мав первісний кредитор, але суть та обсяг самих зобов'язальних відносин не змінюється , тобто між боржником та новим кредитором не виникають нові зобов'язальні правовідносини. За такого , оскільки кредитором в зазначеному зобов'язанні вже реалізоване право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості і є рішення суду, яке набуло законної сили на час укладення договору про відступлення права вимоги, про задоволення вимог первісного кредитора в тому самому обсязі, в якому заявлені ці позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», правові підстави для повторного стягнення заборгованості на користь позивача відсутні. Крім того, ст. 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 512-518, 548, 554, 610, 611, 1054-1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає за необгрунтованістю. Згідно зі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст.. 88 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed