Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою та останнім членом якого був [PERSON] . Вказує, що після смерті батька - спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , вона (позивачка) прийняла спадщину у відповідності до вимог ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, вступивши в управління та володіння його спадковим майном, що підтверджується довідкою №426, виданою Маломокрянською сільською радою Мостиського району Львівської області від 09.11.2020р. Стверджує, що після смерті [PERSON] вона (позивачка), з метою оформлення своїх спадкових справ звернулась до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено про необхідність встановлення факту родинних відносин між нею та померлим [PERSON] для належного оформлення спадкових прав. З огляду на наведене, просить суд встановити факт родинних відносин, зокрема, що спадкодавець [PERSON] , уродженець с.Макунів Мостиського району Львівської області, який помер [INFO] є її (позивачки) батьком, а також просить визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого її інтереси представлятиме представник - адвокат Голубінка Л.В. Так, представник позивачки - адвокат Голубінка Л.В. в судовому засіданні зазначила, що підтримує позовні вимоги своєї довірительки, просить розглядати справу за наявними матеріалами, допитати свідків та без участі позивача. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи №436/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.05.2021р. №64718797, згідно якої після смерті спадкодавця [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу №436/2020, місце заведення, - приватний нотаріус Яксманицький Р.С.; а також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] , 1970 року будівництва, відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою та єдиним членом якого, як вважає суд, був [PERSON] , що підтверджується виписками із погосподарських книг (за 1988-1991р.р.) по с.Макунів та довідкою №274/02-18 від 01.03.2021р., наданими Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської області. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в цілому мав саме [PERSON] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило, в тому числі право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належав спадкодавцю [PERSON] як останньому члену колгоспного двору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області №426 від 09.11.2020року, - після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дочка [PERSON] (позивачка), яка здійснює догляд за спірним житловим будинком, обробляє земельну ділянку та оплачує комунальні платежі. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що вона вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини. Крім того, як вбачається із копій сторінок спадкової справи №436/2020, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дочка [PERSON] (позивачка), як спадкоємиця першої черги спадкування за законом, звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Отже, як вбачається із матеріалів справи, єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину є дочка спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (позивачка). Позивачкою [PERSON] надано суду ряд письмових доказів, якими підтверджується факт їхніх родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] . Так, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , поданого позивачкою [PERSON] , вбачається, що вона народилася [INFO] в с.Макунів Судововишнянського району Дрогобицької області, а її батьком у графі «батько» зазначений « [PERSON] », а її матір`ю у графі «мати» зазначена « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , поданого позивачкою [PERSON] , слідує, що вона після укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 17.10.1991р. вбачається, що [PERSON] (батько позивачки [PERSON] ) помер [INFO] , місце смерті с.Макунів Мостиський район Львівська область. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області №426 від 09.11.2020року, - після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дочка [PERSON] (позивачка). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що померлий [PERSON] проживав у с.Макунів Мостиського району Львівської області та дійсно є батьком позивачки [PERSON] . Отже, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також матеріалами справи підтверджено та суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] ,- є батьком позивачки [PERSON] , [INFO] . Встановлення зазначеного факту родинних відносин має юридичне значення, так як дає позивачці підстави для реалізації своїх права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що: [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Макунів Мостиського району Львівської області, який помер [INFO] ,- є батьком [PERSON] , [INFO] . Отже, позивачка [PERSON] , як спадкоємиця першої черги спадкування за законом, у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину та протягом встановленого законом шестимісячного строку, не заявила про відмову від даної спадщини. Судом не здобуто доказів, що є інші спадкоємці, які у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі спірне будинковолодіння успадкувала саме дочка спадкодавця - позивачка [PERSON] . При цьому, приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкового майна - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] та розбіжністю в документах, що підтверджують факт родинних відносин. Нотаріус роз`яснив позивачці можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначеніст.19Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Таким чином, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №436/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.05.2021р. №64718797, згідно якої після смерті спадкодавця [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу №436/2020, місце заведення, - приватний нотаріус Яксманицький Р.С.; листом-повідомленням від приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. від 18.03.2021р. №229/02-14 про відмову позивачці у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; виписками із погосподарських книг (за 1988-1991р.р.) по с.Макунів та довідкою №274/02-18 від 01.03.2021р., наданими Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської області; копією технічного паспорту на спірний житловий будинок; копіями сторінок паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу позивачки; іншими матеріалами справи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved