Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8-13924, укладеним між сторонами 28.11.2017 року, відповідно до якого відповідач отримала суму грошових коштів у розмірі 1000 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 2% від суми кредиту щоденно на 14 календарних днів, з кінцевим строком повернення кредиту до 12.12.2017 року. За період сплати кредиту, 09.12.2017 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду, за умовами якої до пункту 1.2 кредитного договору внесені зміни, згідно яких строк повернення кредиту продовжився до 23.12.2017 року. Вимоги позивач мотивує тим, що відповідач зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, на відправлені листи про вирішення ситуації досудовим шляхом не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, в добровільному порядку не здійснює платежі щодо погашення заборгованості, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від повернення грошових коштів за кредитом. У зв'язку з тим, що станом на 11.10.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 10040 грн., позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8-13924 від 28.11.2017 року на загальну суму 10040 грн. та судові витрати у розмірі 2062 грн. Позовні вимоги представник позивача Чорій Н.В., яка діє в інтересах ТОВ «Інтеркеш Україна» підтримує в повному обсязі. Відповідач відзив на позовну заяву (у відповідності до ст. 178 ЦПК України) не подав, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua, відповідачу роз'яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до ст.279 ЦПК України), без участі сторін, за наявності доказів у справі, наявними у справі матеріалами та доходить наступного висновку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Із доданих до позовної заяви доказів встановлено, що 28 листопада 2017 року між ТОВ "Інтеркеш Україна" та відповідачем [PERSON] ([NUMBER]) укладено кредитний договір № 8-13924, відповідно до якого відповідач отримала суму грошових коштів у розмірі 1000 грн. на 14 календарних днів, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами. В кредитному договорі вказано, що [PERSON] ознайомлена і згідна з предметом договору, умовами надання кредиту, умовами забезпечення кредиту, умовами погашення кредиту і сплати відсотків та порядком задоволення вимог застааводержателя із заставленого майна, відповідальністю сторін, договір власноручно підписала (а.с. 11). Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. кредитного договору - кредит повертається шляхом внесення готівки в касу, відсотків за користування кредитом до 12 грудня 2017 року. 09 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду, за умовами якої до пункту 1.2. кредитного договору внесені зміни, згідно яких строк повернення кредиту продовжився до 23 грудня 2017 року. Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору, сторони дійшли згоди про те, що кредитний договір № 8-13924 від 28.11.2017 року є оплатним. За користування сумою кредиту, позичальник сплачує відсотки за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 2 % за календарний день, що становить 730 % річних за весь строк користування грошовими коштами. Відповідно до п.6.3. Кредитного договору - у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за даним договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків, та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % за календарний день від суми виданих грошових коштів. Згідно наданого ТОВ "Інтеркеш Україна" розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 11 жовтня 2017 року - становить 10040 грн., а саме: 1000 грн. - борг по тілу кредиту; 6120 грн. - нараховані відсотки; 2920 грн. - нарахована пеня (довідка розрахунок заборгованості за кредитним договором, а.с. 17-20). Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), до ст. 612 ч. 1 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, до ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань, до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, за ч. 2 ст. 1050 ЦК України - якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати належних відсотків, за ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054 ЦК України - за користування кредитом відповідач зобов'язаний сплатити проценти у порядку та в розмірі встановленим кредитним договором. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-1206цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року): "Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Отже, є доведеним факт укладання між ТОВ "Інтеркеш Україна" та [PERSON] кредитного договору, встановлено, що відповідач, взявши на себе за кредитним договором зобов'язання та, у встановлені терміни, добровільно їх не виконала і грошові кошти позичальнику не повернула, а тому суд вважає підставним та обрутованим, що у позивача виникло право вимоги до відповідача у стягненні заборгованості в зазначеному розмірі 10040 грн. (десять тисяч сорок гривень 00 коп.). Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат, суд доходить висновку, що їх слід задовольнити у відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України - судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені та перевірені докази в судовому засіданні, беручи до уваги, що відповідач зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконує, ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, на досудові вимоги про добровільне погашення заборгованості не реагує (а.с. 15-16), суд доходить висовку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» слід задовольнити. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved