Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач 19.12..2014 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про розірвання договору банківського рахунку №290009416 від 29.08.2013р. , про стягнення грошових коштів у розмірі 6 655,23 дол. США, по курсу НБУ на день виплати, про стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.,та судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що 29.08.2013 року між ним та ПАТ «ІМЕКСБАНК» був укладений Договір банківського рахунку № 290009416 про відкриття поточного рахунку [NUMBER] в доларах США та здійснення розрахунково-касового обслуговування цього рахунку, В жовтні 2014р. позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити з цього рахунку кошти, але які не були йому виплачені в повному обсязі, а він був змушений впродовж з жовтня 2014р. по 08.12.2014р. щоденно ходити в банк та отримувати незначні кошти, спочатку по 100 дол.. а потім по 15 долл США. 08.12.2014рю він подав заяву про переведення залишку коштів в поточного рахунку на поточний рахунок відкритий в АТ «УкрСиббанк», на яку позивач не отримав відповідь. Ця вимога залишилась без задоволення. таким чином залишок коштів на цьому рахунку складає 6 655,23 долл. США що підтверджується випискою з рахунку. 18.12.2014р. позивач подав до банку заяву про розірвання договору та виплату йому готівкою залишку коштів. яка залишилась без задоволення. В судове засідання 25.03.2015 року з'явився позивач, який повністю підтримав позовні вимоги з викладених в позові підстав та просив стягнути залишок коштів по курсу НБУ на момент винесення рішення суду. При цьому також пояснив, що у нього на утриманні є троє дітей і він та його дружина [PERSON] були вимушені кожен день ходити до банку щоб отримувати зовсім незначну суму коштів, які банк був зобов'язаний видати в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України) , поважних причин щодо своєї неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, про поважність причин неявки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою позивача, його представника, відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України. . Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. З позову вбачається, що 29.08.2013 року між [PERSON] (надалі позивач, вкладник) та ПАТ «ІМЕКСБАНК» (надалі відповідач, боржник) був укладений Договір банківського рахунку № 290009416 про відкриття поточного рахунку [NUMBER] в доларах США та здійснення розрахунково-касового обслуговування цього рахунку (а.с.5-6). Згідно п. 2.1.2. договору банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно п.2.3.6. банк зобов'язується за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, якщо такий документ надійшов протягом операційного часу Банку Документи, які надійшли до Банку після операційного часу виконуються банком не пізніше наступного операційного дня. Згідно п. 6.3. Договору вказаний договір розривається за заявою клієнта у будь-який час. Пунктом 6.5. також передбачено,що залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові готівкою або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Даний договір відповідає правовідносинам, які регулюються ст.ст.. 626, 638, ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що згідно виписки з особистого рахунку позивача станом на 17.12..2014 року залишок коштів на рахунку становить 6 655,23 дол. США (а.с.8). До банку також зверталась дружина позивача [PERSON] з вимогою про повернення вкладу, про свідчить його заява до банку з відміткою банка про отримання від 10.10.2014р, від 09.12.2014р., проте відповідь не була надана позивачу.(а.с.9,10). 18.12.2014р. позивач звернувся до ПАТ «ІМЕКСБАНК» з заявою про розірвання вказаного договору та видачу залишку коштів з рахунку (а.с.11), яка отримана банком. Як встановлено судом , ПАТ «ІМЕКСБАНК» кошти позивачу не видав та будь-яку відповідь на вказану заяву не надав. У зв'язку з вищенаведеним позивач вважає, що відповідач порушив його право неповерненням в повній мірі належним йому коштів. Суд погоджується з тим, що відповідач порушив право позивача, не виплативши позивачу залишок коштів з його рахунку виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Судом встановлено так як ця інформація э загально відомою і доступною, що Постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» було віднесено ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року № 16 було розпочато процедуру виведення ПАТ «ІМЕКСБАНК» з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року. та призначено Северина Юрія Петровича. уповноваженою особою . Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч.5 ст. 36 вказаного вище закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно п.6 ч.5 ст. 36 вказаного вище закону - обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; З огляду на викладене, судом встановлено, що на підставі Договору банківського рахунку, укладеного 29.08. 2013 року між позивачем та відповідачем у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Як вбачається з матеріалів справи наявні докази про те, що позивач має право на отримання коштів за договором банківського рахунку. На момент розгляду справи відповідачем позивачу зазначені кошти не повернуті і останній не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідних сум з рахунку , у зв'язку з чим суд вбачає порушення прав позивача щодо вільного розпорядження своїми коштами на даному рахунку, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині розірвання вказаного договору та стягненню коштів підлягають задоволенню згідно ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" . Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено те, що вкладник не має права вимагати від Банку тих коштів, що знаходяться на його рахунку. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст.192, 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, грошові кошти- є річчю (майном). Відповідно до ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. У той самий час частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст. 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. Також це відповідає ст..6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Також згідно ч.9 ст.111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. Крім того, у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.( Постанова, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 02.07.2014, № 6-79цс14, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах). З урахуванням зазначеного суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума еквівалентна 6 655,23 дол США яка згідно курсу НБУ станом на 26.03.2015р. становить 154 985,96 грн. Окрім цього позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 30 000 грн. посилаючись на те, що через ситуацію, яка склалася, він переніс стрес, зазнав душевних страждань, був порушений його повсякденний розклад життя, так як він витрачав час на вирішення цього питання у зв'язку з чим зазнав моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У зв'язку з тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження моральних страждань та розміру шкоди, суд вважає що у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати, , при цьому в матеріалах справах наявна квитанція про сплатну ним судового збору у розмірі 1050 грн. та на 300 грн., які також підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. В частині стягнення боргу в доларах США слід відмовити. Також згідно ст..88 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 199,86 грн.(1549,86 грн.-1350 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial