Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач 27.04.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11884,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.05.2011 року ФОП [PERSON] була підписана заява про відкриття поточного рахунку. Згідно вказаною заяви [PERSON] приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг» які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування №Б/Н від 12.05.2011 року та взяла на себе зобов'язання виконувати вказаний договір. Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] у розмірі 4300 грн. 07.08.2015 року відповідачем було припинено господарську діяльність. Кредитні зобов'язання позичальником не виконувались належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 03.03.2017 року склала 11 884,30 грн.. Добровільно заборгованість відповідачкою не погашається, тому банк вимушений був звернутись до суду з дійсним позовом. У судове засідання 12.06.2017 року представник позивача не з'явився, але в матеріалах справи є її клопотання про розгляд справи за його відсутності та згодою з заочним розглядом справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином у встановленому порядку, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та просила застосувати до спірний правовідносин строк позовної давності. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 травня 2011 ФОП [PERSON] звернулась до ПАТ КБ "Приватбанк" із заявою про відкриття поточного рахунка та картки зі зразками підписів і відбитку печатки, оформленою на бланку типової форми ПАТ КБ "Приватбанк", у якій просила відкрити поточний рахунок у національній валюті. У заяві зазначено, що банк за наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнту на свій розсуд або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з даною анкетою (заявою) складають договір банківського обслуговування. Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] у розмірі 4300 грн.. Факт зарахування коштів на рахунок відповідачки підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти, користувалась ними. Зазначене також не спростовано відповідачем. Згідно з п. 3.2.1.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Техніко-економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо. Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Сторони погодились, що кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг. Ліміт овердрафту встановлюється банком на кожний операційний день. У випадку зниження банком ліміту в односторонньому порядку, передбаченому даними "Умовами та правилами надання банківських послуг", клієнт зобов'язується погасити різницю між фактичною заборгованістю і сумою нового ліміту не пізніше дня, вказаного у повідомленні банку про зміну ліміту, спрямованого клієнту у будь-якій з форм, передбачених "Умовами та правилами надання банківських послуг". В іншому випадку грошове зобов'язання вважається порушеним, а зазначена різниця між фактичною заборгованістю і новою сумою ліміту вважається простроченою з дня, зазначеного в повідомленні. У відповідності до п.3.2.1.1.8 Умов, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ інтеренет клієнт-банк, або у формі обміну у паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі «Угода»). За змістом п. 3.2.1.2.2 Умов клієнт зобов'язується використовувати кредит на цілі, визначені п. 3.2.1.1.1 даних Умов, сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п. п. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, повернути кредит у строки, встановлені п. п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.2.2.17, сплатити банку винагороду відповідно до пунктів 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, 3.2.1.4.11. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, господарська діяльність [PERSON] була припинена 07.08.2015 року. Предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконань за договором. Згідно розрахунку банку, заборгованість позичальника станом на 03.03.2017 року становить - 11 884,30 грн., з яких: - залишок заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 2315,33 грн., - загальний залишок заборгованості по відсотках - 5538,27 грн., - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 3632,54 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 398,16 грн. Розрахунок заборгованості зазначений в позові додано до матеріалів справи (а.с.25-26). Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку. За змістом ст. 526 ЦК Україні, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Статтею 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку щодо правової природи договору, укладеного між сторонами даного спору, а саме, що він є змішаним договором банківського рахунка та кредитного договору згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Су звертає увагу, що Умови та правили надання банківських послуг і Тарифів, пунктом 3.2.1.5.7 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Отже, судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 12.05.2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією ВСУ, висловленою у справі N 6-16цс15. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сторони погодили умови договору щодо збільшених строків позовної давності за даним кредитом. Постановою Верховного суду України від 19.03.2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Термін дії кредитної картки відповідача закінчився. Кінцевий термін надання банківських послуг є 12.05.2012 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.05.2011 року, наданого банком до позову, останній платіж з погашення заборгованості за тілом кредиту, процентами, пенею та комісією був здійснений позичальником 04.04.2012 року. З відповідним позовом позивач звернувся до суду 27.04.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності(через п'ять років). Позивачкою надано до суду письмову заяву про застосування у даних правовідносинах строків позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Отже, враховуючи положення ч.1 ст. 88 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат по сплаті судового збору. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed