Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В січні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказував на те, що між ним та відповідачкою 29.11.2013 р. був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав [PERSON] грошові кошти в борг в розмірі 240 000 грн. 00 коп. на строк до 10.12.2013 р. В забезпечення виконання відповідачкою вимог за договором позики між нею та позивачем був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належну їй на праві власності [ADDRESS]. Однак у встановлений в договорі строк відповідачка свої зобов`язання не виконала, грошові кошти позивачу не повернула. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 240 000 грн. та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, здійснити погашення заборгованості за договором позики № 1017 від 29.11.2013 р. у розмірі 240 000 грн. В подальшому позивач [PERSON] позовні вимоги збільшив та просив суд: звернути стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за договором позики № 1017 від 29.11.2013 р. в сумі 240 000 грн., шляхом визнання за ним права власності на вищезазначену квартиру; визнати за ним право власності на [ADDRESS]. Третя особа з боку відповідача [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, згідно якого просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 29.11.2013 р. № 1018, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений ПН Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] При цьому посилався на те, що він є попереднім власником [ADDRESS], та вважає, що зазначений договір іпотеки укладений з порушенням вимог діючого законодавства, а саме його зміст не відповідає вимогам ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. Зустрічний позов не визнав. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності. Позов не визнає, зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Треті особи приватний нотаріус [PERSON] та представник ТОВ «Кредекс Фінанс» у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представників, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва від 06.08.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на праві власності належить [ADDRESS]. (на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки), яке придбане [PERSON] з прилюдних торгів та раніше належало [PERSON] 29.11.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1017. Відповідно до п. 1 вказаного договору позикодавець ([PERSON]) передає позичальникові ([PERSON]) грошові кошти у сумі 240 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно п. 5 Договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк до 10 грудня 2013 року. Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вищезазначеним Договором позики 29.11.2013 р. між нею та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1019. Згідно п. 1.3 Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS]. Квартира в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 58,8 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 06.08.2013 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 852. Згідно із положеннями статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Проте всупереч вимог договору позики та діючого законодавства відповідачка [PERSON] свої зобов`язання перед [PERSON] у встановлений строк не виконала, грошові кошти (позику) до теперішнього часу не повернула, що стверджують представники сторін у судовому засіданні. Згідно ст. 7 ЗУ "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі. Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п.3.1.4. Іпотечного договору від 29.11.2013 року, укладеному між сторонами по справі, іпотеко держатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем та/або боржником зобов'язань за цим договором та за Договором позики звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього Договору… Згідно п.5.1. Іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або в позасудовому порядку приймає Предмет іпотеки у свою власність, згідно з Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. 11.12.2013 року на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу-претензію із попередженням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання зобов'язання, відповідно до п.5.2 умов Іпотечного договору. Згідно п.5.4. Іпотечного договору від 29.11.2013 року звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно діючого законодавства України на момент звернення стягнення. Суду не надано доказів щодо нотаріального посвідчення договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, або виконавчого напису нотаріуса. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» п.п.38,39 «У випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.» Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 29.11.2013 р. № 1018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого ПН Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], суд вважає, що вони не підлягають задоволенню через наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 18 ЗУ "Про іпотеку" іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер; посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Ленінським районним судом м. Миколаєва 18.11.2013 р. було постановлено Рішення по справі № 2/489/2786/2013 за позовом [PERSON] до ПАТ "Кредит Банк (Україна)", ТОВ "Кредекс Фінанс" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якого визнано виконавчий напис від 26.07.2011 р., за реєстр. № 2010, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме [ADDRESS], яка належала [PERSON], таким, що не підлягаю виконанню. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час власником спірної квартири є відповідачка по справі - [PERSON]А, яка має право розпорядження нею на власний розсуд. Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 21.11.2013 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення та вселення було задоволено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що Іпотечний договір укладено сторонами із порушеннями вимог чинного законодавства та у разі задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] права [PERSON] буде порушено. Ухвалою суду від 24.02.2014 року позов [PERSON] забезпечено шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно. Оскільки, відповідно до частини шостої статті 154 ЦПК України заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють, у даному випадку, до набрання рішенням суду законної сили, відповідно накладений ухвалою суду арешт на нерухоме майно підлягає скасуванню після набрання рішенням суду законної сили. На підставі ст. ст. 207, 1222, 1233, 1257 ЦК України,

Outcome: approved