Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У вересня 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ "ОТП Факторинг Україна", в якому просив визнати недійсними кредитний договір №2008200655 від 25.02.2014 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що на момент укладення кредитного договору [PERSON] не було належним чином ознайомлено з умовами кредитування та не отримано письмового підтвердження останньої про ознайомлення з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту. Також зазначає, що позивач не мала часу детально ознайомитись з кредитним договором, оскільки їй не було надано такої можливості. Крім того, посилається на несправедливість положень договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема плати за управління кредитом і вважає, що це є підставою для визнання таких положень недійсними. В судове позивач не з"явилася, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 25.02.2015 року між ПАТ "ОТП Банк" і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2008200655, за яким позивач отримала кредитні кошти в сумі 25040,00 грн. на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення коштів до 25.02.2017 року та зі сплатою 9,99% річних. Сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Листом від 12.11.2015 року вих. №1250024507 [PERSON] повідомлено, що в результаті неналежного виконання нею умов кредитного договору на підставі договору доручення АТ "ОТП Банк" передало повноваження зі стягнення існуючої заборгованості до ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Згідно зі ст.ст.\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.\~628, ст.\~629 ЦК України\~зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Як вбачається зі змісту спірного договору кредиту в ньому передбачено всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог чинного на час його підписання цивільного законодавства. Таким чином, укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання відповідно до викладених в ньому умов, а відтак, з власної ініціативи, з власної волі та на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних з невиконанням боржником своїх обовязків щодо погашення кредитної заборгованості. Не можуть бути врахованими також доводи позивача відносно того, що під час укладення договору позивачу в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не було повідомлено про сукупну вартість кредиту та про всі ризики, повязані з його отриманням. Оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема положеннями спірного кредитного договору, підписаного позивачем. Зазначаючи про несправедливість окремих положень кредитного договору, позивач не наводить конкретних пунктів та не зазначає в чому ця несправедливість полягала. Крім того, відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо правочин міг бути вчинений і без включення до нього недійсної частини. Питання про недійсність окремих умов кредитного договору позивачем не поставлено та не зазначено, чи міг договір бути укладеним без оспорюваних пунктів. Згідно із ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3 та 5\~ст. 203 ЦК України\~визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому\~Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, суд вважає, що кредитний договір відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів»,\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Тому підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог ст.ст.\~203,\~215 ЦК України\~не вбачається.

Outcome: dismissed