Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовної заяви позивачами зазначено, що вони є власниками будинку за адресою: [ADDRESS] (спільна часткова власність) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2014 № 1605, виданого приватним нотаріусом Зміївського районного центрального нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. Раніше, вказана нерухомість перебувала у власності їхнього батька [PERSON] , який помер [INFO] . До набуття позивачами права власності на вказаний будинок 11.10.2011 було зареєстровано місце проживання у ньому [PERSON] , яка наразі є колишньою дружиною позивача - [PERSON] . [PERSON] фактично більше ніж рік у належному позивачам будинку не проживає. Зважаючи на реєстрацію місця проживання відповідача у належному позивачам будинку, вони мають значні складнощі в оформленні субсидії, у розпорядженні майном, вимушені сплачувати за неї вартість комунальних послуг. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.11.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду на 02.12.2020. 30.11.2020 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у позові. У спірному житлі вона зареєстрована разом з малолітніми дітьми. Однак у позовній заяві відсутні відомості щодо подальшого збереження за дітьми права користування цим житлом. Позивачами не надано доказів щодо неповажності причин її відсутності у спірному житлі. Водночас вказала, що [PERSON] вигнав її з будинку, що змусило її звертатися до відділку поліції. Вважала, що її реєстрація у будинку не впливає на отримання позивачами субсидії. Доказів відмови у призначенні субсидії позивачами не надано. Власного житла вона не має. Залишаючи за малолітніми дітьми право користування жилим приміщенням - власністю позивачів і визнаючи її, як матір малолітніх дітей, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - матимуть місце порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, крім виняткових обставин. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків (а. с. 25-29). 02.12.2020 судовий розгляд відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 30.12.2020 від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він стверджував, що не виганяв [PERSON] з будинку. На цей час відповідач разом з дітьми від шлюбу проживає у будинку, який належить її матері. Крім того, відповідач у розмові з матір`ю позивачів [PERSON] самостійно висловила бажання знятись з реєстрації та зняти з реєстрації дітей, щоб зареєструватись за адресою: [ADDRESS] , проте, за умови, якщо [PERSON] відмовиться від дітей. Відповідач самостійно обрала своє місце проживання, що відрізняється від місця реєстрації. Що стосується поважності причин її відсутності вважав, що відповідач повинна надати докази поважності таких причин у разі їх наявності. Що стосується місця проживання дітей, послався на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2016 (справа 621/2143/16-ц) про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яким було встановлено обставини, які не підлягають доказуванню у даній справі, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зокрема такі, що діти від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] , за згодою сторін проживають з батьком. На цей час у них відсутній спір як щодо місця проживання дітей, так і щодо місця їх реєстрації, тому вважав безпідставними твердження відповідача про порушення Декларації з прав дитини (а. с. 36-37). 11.01.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому просила розглянути справу за її відсутності та наполягала на відмові у позові (а. с. 40-43). 19.01.2021 судовий розгляд відкладено у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 16.04.2021 за клопотанням представника позивачів - адвоката Орел В. В. відкладено судовий розгляд. 14.05.2021 відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи довідку зі Зміївського відділу поліції "Про результати розгляду звернення [PERSON] ", лист ВП №8784, довідку з Зміївського відділу поліції "Про результати розгляду звернення [PERSON] ", лист ВП № 7393, рішення у справі постановити з урахуванням вказаних документів, справу розглядати за її відсутності (а. с. 60-62). 20.05.2021допитанні свідки [PERSON] , [PERSON] , які показали, що відповідач зібрала свої речі та вночі виїхала з будинку, поліцію викликала [PERSON] 20.05.2021 за клопотанням представника позивачів - адвоката Орел В. В. відкладено судовий розгляд. 22.06.2021 допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які показали, що вони були присутні коли відповідач вивозила речі. [PERSON] просив [PERSON] не їхати та залишитися в будинку, сварок між ними не було. 22.06.2021, 12.08.2021 за клопотанням представника позивачів - адвоката Орел В. В. відкладено судовий розгляд. 13.09.2021 під час судового розгляду позивач [PERSON] , представник позивачів - адвокат Орел В. В. підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у заяві. Наполягали на тому, що відповідач [PERSON] припинила бути членом сім`ї позивачів, без поважних причин не проживає у спірному будинку понад строки, протягом яких за нею могло зберігатися житлове приміщення, не здійснює витрат на оплату комунальних послуг. Будь-яких угод між позивачами та відповідачем щодо збереження за останньою права користування житловим приміщенням не укладалося. Просили задовольнити позов у повному обсязі. Крім того, на спростування доводів відповідача щодо випадків домашнього насильства у відношенні неї з боку позивача, надали довідку ВП № 2 Чугуївського районного управління поліції про те, що [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувався. А також довідку з сайту Судової влади України про відсутність судових справ у відношенні [PERSON] (а. с. 99-104). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, нових заяв не подавала. Вислухавши пояснення позивача та представника позивачів, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у виді будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, від 21.11.2014, № 1605, виданого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В., про що внесене відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 10). Даними будинкової книги для прописки громадян, довідки Зміївської міської ради № 1236/02-19 від 30.10.2020 підтверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а. с. 6, 15) З акта обстеження, складеного 28.08.2020 депутатом Зміївської міської ради Пархоменко С. С., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, в будинку зареєстрована [PERSON] , яка в будинку [ADDRESS] не проживає з 18.08.2019 і по цей час, особистих речей та речей, які б належали [PERSON] немає (а. с. 11). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.12.2016 (справа № 621/2143/16-ц) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 19 листопада 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 161. У рішенні зазначено, що за спільною згодою сторін місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] визначено разом з батьком [PERSON] (а. с. 38) З довідок Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області "Про результати розгляду звернення та заяви [PERSON] (ІТС "ІП НПУ № 5194 від 23.06.2019 та № 7061 від 17.08.2019) вбачається, що [PERSON] повідомляла оператора "102" про сварки з [PERSON] , які в свою чергу були припинені (а. с. 63-66). З довідки ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 05.08.2021 з інформації Судової влади України щодо стадії розгляду судових справ, змінених після 28.05.2015, та звітів про автоматичний розподіл, доступних з 01.09.2015 вбачається, що [PERSON] згідно даних ІТС інформаційного порталу Національної поліції до адміністративної відповідальності не притягувався, у тому числі, за вчинення домашнього насильства (а. с. 100, 101-104). Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Позивачами надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована в належному їм житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, за цей час не виявляла наміру вселитися у будинок, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власниками житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] , [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач та представник позивача у судовому засіданні відмовилися від відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених ними по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивачів відповідно до ст. 141 ЦПК України не стягується.

Outcome: approved