Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

01 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») про захист прав споживачів. На обґрунтуванням позову, позивач послався на те, що\~ права позичальника, як споживача, порушені, а умови Угоди про надання кредиту від 21 червня 2019 року про встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 1,50 % від суми кредиту є незаконним. Так, між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» 21 червня 2019 було укладено споживчий кредитний договір №501156021 (далі - Договір-1). Згідно із зазначеним Договором-1 АТ "Альфа-Банк" надає [PERSON] споживчий кредит в сумі 52250,00 грн під 33 відсотки річних строком на 36 місяців до 21 червня 2022 року. Реальна річна процентна ставка становить 76,62 відсотка. Відповідно до умов Договору-1 під час користування кредитом відповідач надає споживачу додаткові та супутні послуги, обов`язкові для укладення договору. Зокрема, до таких послуг входять послуги з розрахунково-касового обслуговування. Розмір платежу за послугу становить 783 грн 75 коп. Загальна сума платежів за розрахунково-касове обслуговування становить 28215 грн 00 коп. Вважає положення Договору-1 та додатку №1 до Договору-1 про нарахування щомісячної плати за додаткові та супутні послуги відповідача за обслуговування кредиту несправедливим, в зв`язку з чим просить суд визнати недійсним положення Договору-1 про встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 783 грн 75 коп. щомісячно, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа-банк» та визнати недійсним додаток №1 до Договору-1, яким затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в частині встановлення суми платежу за розрахунковий період з урахуванням щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 783,75 грн із застосуванням\~ наслідків недійсності правочину. Нарахування щомісячної плати за додаткові та супутні послуги відповідача за обслуговування кредиту є незаконним, та не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ (далі - Закон №1023-ХІІ). 02 грудня 2020 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 02 грудня 2020 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця знаходження. (а.с.27) Крім того, ухвалу про відкриття провадження від 02 грудня 2020 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головному управлінню Держпродспоживслужби в м. Києві з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця знаходження. (а.с.26) 25 січня 2021 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві надав пояснення з правовим обґрунтуванням, в яких просив позовні вимоги задовольнити. (а.с.29-36) 18 лютого 2021 року представник відповідача не погоджуючись з позовними вимогами позивача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи позивача є безпідставними та вважає, що позивачем фактично не вірно обрано спосіб захисту порушених на його думку прав, що є достатньою підставою для відмови в позові навіть у випадку якщо б обставини на які він посилається мали б місце бути у даних правовідносинах. В обґрунтування зазначив, що між сторонами було укладено змішаний договір, що містить у собі ознаки угоди про надання особистого кредиту, про розрахунково - касове обслуговування, в тому числі про розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості на підставі Договору про комплексне банківське обслуговування, а за надання вказаних послуг встановлюється комісійна винагорода (пункт 1 Акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту та Оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту №501156021 від 21.06.2019 ). Угода про надання особистого кредиту, яка укладена між сторонами шляхом отримання оферти та надання акцепту, містить умови, які передбачені ст.11 Закону №1023-ХІІ (в редакції чинній на день укладання договору), ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-ІІІ, так і умови, які погоджені сторонами правочину, зокрема: графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. Як вбачається із Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», позивач в повній мірі отримав інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (Анкети Заяви). Анкета-заява позивачем була підписана, а тому позивач був в повній мірі ознайомлений з умовами договору. Що стосується доводів позивача про неправомірність нарахування комісійної винагороди за розрахунково - касове обслуговування, то такі доводи вважає безпідставними зважаючи на наступне. Згідно із п. 1 Угоди про надання особистого кредиту передбачено сплату комісії розрахунково-касове обслуговування, зокрема за переказ коштів за допомогою програмно- технічного комплексу самообслуговування, за приймання готівкових коштів від клієнтів подальшим зарахуванням на рахунки в банку, обслуговування кредитної заборгованості, тощо. Згідно із Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту, встановлено щомісячну плату за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,50 відсотка щомісячно, що відповідає положенням п. 1 основного Договору (Оферти та Акцепту). Згідно із ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-ІІІ (далі - Закон №2121-ІІІ) банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк, крім надання фінансових послуг, має право здійснювати також діяльність щодо надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських та інших фінансових послуг. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надання послуги. Згідно із ст. 53 Закону №2121-ІІІ, банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку. Окрім того банк діє на підставі Закону №2121-ІІІ, відповідно до якого банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Кредитор має право встановлювати щомісячну комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування кредиту не тільки передбачену чинним законодавством, а й з метою уникнення недобросовісної конкуренції законодавцем прямо встановленні вимоги щодо мінімального розміру такої комісії. Як вбачається із змісту Анкети-Заяви, позивач підписав заяву на відкриття поточних рахунків в АТ «Альфа-Банк», з метою реалізації умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Також, представник відповідача зазначає, що взагалі є не доведеними доводи позивача, що останній виконує свої обов`язки відповідно до графіку погашення заборгованості і сплачує вчасно кошти за кредитом, оскільки останній платіж було здійснено 31.08.2020. (а.с.45-47) Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 21 червня 2019 року [PERSON] направлено до АТ «Альфа-Банк» оферту на укладання угоди про надання кредиту №501156021, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та запропоновано умови споживчого кредиту: кредит готівкою - 52250,00 грн; процентна ставка 33,00 відсотки, тип ставки фіксована, строк кредиту - 36 місяців. Згідно із п. 1 оферти [PERSON] запропонував банку під час користування кредитом надати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких пропонував встановити комісійну винагороду, а саме: за обслуговування кредиту 1,50 відсотки від суми кредиту, зазначеної в оферті. Дата повернення кредиту 21 червня 2022 року. (а.с.15) 21 червня 2019 року АТ "Альфа-Банк" акцептував оферту шляхом укладення та підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501156021, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах, запропонованих [PERSON] (а.с. 16) 21 червня 2019 року сторонами було укладено та підписано паспорт споживчого кредиту, який містить в собі інформацію стосовно умов кредитування, а саме: тип кредиту споживчий кредит, сума кредиту - 52250,00 грн; строк кредитування 36 місяців; процентна ставка 33,00 відсотки річних, фіксована; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору: розмір платежу 783,75 грн, база розрахунку - пакет послуг за РКО; загальні витрати за кредитом 59188,31 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 111188,31грн; реальна річна процентна ставка 76,62 відсотки; порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення графік платежів: до 21 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 3083,57 грн, загальна кількість платежів 36; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань: процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання 33,00 відсотки, штрафи за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів 200 грн, 5 і більше днів 400 грн. (а.с.21) В додатку №1 до угоди про надання кредиту № 501156021 Графіку платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості супутніх послуг передбачено комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,50 відсотка від суми кредиту щомісячно у розмірі 783 грн 75 коп., дата щомісячного платежу до 21 числа кожного місяця, у розмірі мінімального щомісячного платежу 3088 грн 57 коп. (а.с.20) Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII (далі Закон №1734-VIIІ) (у редакції на час укладення оспорюваного договору) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (ч.2 ст.8 Закону №1734-VIIІ, у редакції, чинній на час укладання кредитного договору). Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону №1734-VIIІ,\~ у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Статтями 2, 47 Закону №2121-III, передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Згідно із п. 8 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49, банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил. Відповідно до частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону №1023-XII, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Позивач у позові визначив спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним в частині встановлення суми платежу за розрахунковий період з урахуванням щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 783,75 грн з підстав, передбачених статтями 11,18 Закону №1023-ХІІ. Таким чином, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Однак, позивачем не надано суду жодного належного доказу, який би підтверджував та доводив обставини ненадання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорена ним частина договору є несправедливою. Судом достовірно встановлено з матеріалів справи та підтверджено самим позивачем, що саме він звернувся до АТ "Альфа-Банк" з офертою щодо укладання договору споживчого кредиту. Відповідач надав акцепт щодо оферти на тих умовах, що були запропоновані самим позивачем. Умова договору, яку позивач вважає несправедливою та просить визнати недійсною, була запропонована ним особисто в оферті. Таким чином, суд відхиляє доводи позивача щодо того, що документи були складені так, що він, як пересічний споживач, не розумів в повній мірі їх змісту. Крім того, позивач, як позичальник, був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, Додатком №1 до Кредитного договору (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), якими чітко визначена сума щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, що підтверджується його підписами, а, отже, він погодився на такі умови кредитного договору. До того ж позивач, як позичальник, мав можливість протягом 14 днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від даного договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів (ст. 15 Закону №1734-VII), однак, жодних дій щодо відмови від договору не вчинив, що в чергове свідчить про те, що він погодився з усіма істотними умовами договору. Комісія за обслуговування кредиту у вигляді розрахунково-касового обслуговування, включена до сукупної вартості кредиту, зміна якої не передбачена умовами договору та додатками до нього, а, отже, не суперечить вимогам законодавства. Натомість, несправедливими умовами за положеннями Закону №1023-ХІІ вважається можливість зміни плати за обслуговування кредиту. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №467/555/19. Таким чином, встановивши, що позивач запропонував, а в подальшому погодився із усіма істотними умовами договору, зокрема, щодо оплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, яка є незмінною, і була відображена як в оферті, акцепті, так і у паспорті споживчого кредиту, а також додатку №1 до оспорюваного кредитного договору, які також підписані позивачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. А отже у задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] , слід відмовити.

Outcome: dismissed