Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника , мотивуючи тим, що Відповідач більше восьми років не цікавиться неповнолітніми дітьми, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не займається їхнім вихованням та розвитком. Позивачем подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення в засобах масової інвормації. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На виконання вищезазначеної статті судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, проте, відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 59-60,65). Третьою особою: Службою у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву Позивача, про розгляд справи у її відсутності, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 22.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №1027. Від шлюбу у сторін народився син -[PERSON], [INFO] ( а.с.17). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишено на вихованні з батьком [PERSON]. ( а.с.12). [INFO] [PERSON] помер, про що відділом ДРАЦС Івано-Франківського МУЮ зроблено актовий запис №330 ( а.с.18). Як випливає зі змісту позовної заяви, Відповідач декілька років тому виїхала за межі України, свідомо самоусунулася від виконання батьківського обов"язку по вихованню сина, не виявляє бажання побачитися із сином, піклуватися про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Після багаторазових спроб зв"язатися з Відповідачкою, [PERSON] вдалося повідомити Відповідача про смерть свого батька [PERSON], однак [PERSON] не виявила наміру приїхати до України, забрати сина до себе чи вчинити будь-які інші дії для виконання свого материнського обов"язку. Позивач в позовній заяві зазначила, що після смерті свого брата [PERSON], його син, а її племінник - [PERSON], [INFO] проживає разом з нею в [ADDRESS]. 09.03.2016 року Позивачем повідомлено Службу у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, що [PERSON] у зв"язку з смертю батька [PERSON] Та ухиленням від виконання свого батьківського обов"язку Відповідачки, проживає з позивачем - [PERSON]. ( а.с.24). Оскільки, всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки зі сторони Відповідача, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Представником служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надано суду висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO], в якому з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). З інформації про результати психологічного обстеження дитини, проведеного практичним психологом навчального закладу ЗШ №18 від 26.04.2016 року №268 відомо наступне. Дитина має тісні емоційні стосунки з тіткою, дядьком та дідом, хлопчик не відкидає матір, має намір спілкуватися з нею. Згідно з випискою з медичної амбулаторної карточки дитини від 27.04.2016 року догляд за хлопцем здійснює тітка [PERSON] Зі слів тітки [PERSON] Відомо, що мама дитини довгий час перебуває за кордоном, участі у вихованні сина не бере, після смерті батька дитина проживає з [PERSON], за період проживання дитини у тітки мати передзвонила до сина один раз, у сім"ї, в якій проживає дитина створені належні умови для проживання, налагоджені доброзичливі та дружні стосунки, створено сприятливий мікроклімат для повноцінного розвитку [PERSON] За час перебування дитини на обліку у службі у справах дітей Відповідач жодного разу не з"явилась та не зателефонувала. Відповідно до інформації ЗШ №18 від 26.04.2016 року №264, за період навчання [PERSON] з 5-го до 8-го класу (2012-2016р.) мати хлопчика навчанням сина особливо не цікавилася. А тому, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], [INFO]. Докази, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини, в матеріалах справи відсутні. З врахуванням того, що Відповідач проявляє байдужість до дитини, не бере участі у його вихованні, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO] є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Стосовно позовних вимог про призначення [PERSON] піклувальником неповнолітнього, [PERSON], [INFO], Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст.ст. 243, 244 Сімейного кодексу України опіка встановлюється над дітьми сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Порядок встановлення опіки та піклування передбачений ст.ст.55-61 ЦК України. У витягу з рішення Виконавчого комітетут Івано-Франківської міської ради від 23.06.2016 року №416 зазначено, що після отримання рішення суду, яке б вступило в законну силу, про позбавлення матері батьківських прав, зверненні дитини та можливості інших родичів бути потенційними піклувальниками в подальшому, може розглядатися питання щодо призначення піклування над дитиною при наданні необхідних документів виконавчому комітету Івано-Франківської ради чи суду. З вищесказаного випливає, що позовні вимоги [PERSON] про призначення її піклувальником неповнолітнього, [PERSON], [INFO] є передчасними. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 180-182, 184, 164, 243-244 СК України, ст.ст. 55-61 ЦК України,

Outcome: partial