Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач у березні 2015 року звернувся до суду із позовом, в якому посилався на те, що 31 січня 2014 року за участю автомобілів [PERSON] Спрінтер, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована [PERSON] «УТСК» та автомобіля [PERSON] Віто, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені зазначені автотранспортні засоби. Винуватцем цієї ДТП у судовому порядку був визнаний водій автомобіля [PERSON] Спрінтер, д/н [NUMBER] [PERSON] Розмір грошових коштів, необхідних для відновлення автомобіля становить 38 936,4 грн., проте страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 7274,2 грн. Відповідно до висновку експертного дослідження розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок вказаної ДТП, становить 18 957,44 грн. У звязку із чим позивач просив стягнути на свою користь із [PERSON] «УТСК» в рахунок відшкодування матеріальних збитків 11683,24 грн., 600 грн. в рахунок повернення витрат на проведення експертизи, пеню у сумі 2222,28 грн., суму 3-х% річних у розмірі 223,74 грн., інфляційні збитки у розмірі 2456,38 грн., на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.; а із [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 19978,96 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а також просив стягнути із відповідачів витрати по сплаті судового збору. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто із товариства на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 10 683 (десять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 24 коп.; витрати на проведення експертизи у сумі 600 (шістсот) грн., а разом 11 283 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн.. 24 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 (одну тисячу) грн. Стягнуто із товариства та [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243,6 грн. 60 коп. із кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову про стягнення із товариства пені, трьох відсотків річних та збитків по інфляції, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, та просить задовольнити позов у цій частині. В апеляційній скарзі товариство ставить питання про зміну рішення суду та зменшення стягнутої із товариства грошової суми, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити із огляду на таке. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що 31 січня 2014 року за участю автомобілів [PERSON] Српінтер, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [PERSON] Віто, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені зазначені автотранспортні засоби. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [PERSON] Спрінтер, д/н [NUMBER] застрахована [PERSON] «УТСК» на підставі полісу № АС/8549756 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 54), сума франшизи становить 1 000 грн., ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна майну становить 50 000 грн. Із висновку № 1767/1 експертного дослідження від 17 лютого 2014 року вбачається, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП становить 18 957,44 грн. (а. с. 15-32, 77-94). За проведення даного дослідження позивачем було сплачено 650 грн. (а. с. 33, 76А). Судом встановлено, що [PERSON] «УТСК» виплачено позивачу страхове відшкодування, загальний розмір якого становить 7274,2 грн. (а. с. 34, 95). Відповідно до розписки [PERSON] останній отримав від [PERSON] 13 вересня 2014 року суму франшизи у розмірі 1 000 грн. (а. с. 75). До вказаних правовідносин суд застосував норми ст. 22, ч. 1 ст. 614, ч. 1 ст. 979, ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188, 1 ст. 1192 ЦК України, ст. 6, 9, 12, п. 22.1 ст. 22, ст.25,29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів». При ухваленні рішення суд посилався також на вимоги ст. 10, 11, 57, 58, 60, 212 ЦПК України. Врахувавши досліджені докази щодо вимог позивача до відповідача [PERSON] «УТСК», та висновок автотоварознавчого дослідження, яким вартість матеріальної шкоди власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля визначена у сумі 18957,44 грн., взявши до уваги суму вже виплаченого позивачу страхового відшкодування у розмірі 7274,2 грн. та розмір франшизи, суд вважав за можливе частково задовольнити позов в цій частині та стягнути із товариства на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 10 683,24 грн., а також документально підтверджені витрати розміру шкоди у сумі 600 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат та 3-х відсотків річних суд вважав за необхідне відмовити із врахуванням розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», пунктом 4 якої визначено, що положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Вирішуючи позовні вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальних збитків у сумі 19 978,96 грн., що становить різницю між розміром вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 38 936,4 грн. (а.с.45) та розміром заподіяної шкоди, що була визначена автотоварознавчим дослідженням, суд вважав за необхідне відмовити в цій частині, оскільки позивачем не було надано суду доказів проведення такого ремонту та доказів сплати зазначеної суми. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до яких шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходив із того, що внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення належного йому транспортного засобу, таким чином суд вважав можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши із відповідача [PERSON], як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і взявши до уваги результат вирішення справи, суд вважав за необхідне стягнути на користь держави з відповідачів по 243,6 грн. судового збору із кожного. Але із висновками суду першої інстанції в частині розміру стягнутих грошових сум із товариства, а також в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та збитків по інфляції погодитись не можна, оскільки вони не враховують всіх обставин у справі, а також вимог законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 36.2. цього Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Статтею 36.5 цього Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстави застосування положення ст.625 ЦК України до договорів страхування не суперечать вимогам чинного законодавства, в тому числі і ст.992 ЦК України. Відповідно до розяснення п.4 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК України). В судовому засіданні не знайшло підтвердження те, що позивач провів ремонт автомобіля, а тому страхове відшкодування, стягнуте судом першої інстанції у розмірі 11283,24 гривень, необхідно зменшити на суму ПДВ -3\~159,57 гривень, що становитиме суму 7\~523,67 грн., відповідно до зазначених вище норм законодавства та на підставі ст. 309 ЦПК України. Що стосується вимог про стягнення із страхової компанії суми пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції, то вони підлягають задоволенню, із врахуванням вимог ст. 625,992 ЦК України, ст. 36.5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" із врахуванням меж позовних вимог, та із моменту закінчення строку виплати до часу звернення до суду. Облікова ставка НБУ за цей період становила: із 17.07.2014 12.5000 % Постанова НБУ від 15.07.2014 р. N 417 із 13.11.2014 14.0000 % Постанова НБУ від 12.11.2014 р. N 719 із 06.02.2015 19.5000 % Постанова НБУ від 04.02.2015 р. N 81 (але позивач просив застосувати 19%) із 04.03.2015 30.0000 % Постанова НБУ від 02.03.2015 р. N 154 Розмір пені за період із 29.07.2014 року по 18.03.2015 року буде складати 1431,13 гривень (551,39 + 490,58 + 203,65 + 185,5): період нарахування Розмір боргу (грн.)Ставка пені % (подвійна)Період прострочення (дні)Сума боргу грн.. 29.07. по 12.11.2014 7523,6712,5107551,39 13.11.14 по 05.02.157523,671485490,58 06.02.15 по 03.03.157523,671926203,65 04.03.15 по 18.03.157523,673015185,5 Значення індексу інфляції за період із 29.07.2014 року по 18.03.2015 року буде складати121,025%: липень -\~100,4%, Серпень\~-100,8%,\~Вересень -\~102,9%,\~Жовтень -\~102,4%, Листопад\~-\~101,9%,\~Грудень -\~103,0%,\~Січень-103,1%,\~Лютий-105,3%. \~ Отже втрати позивача від інфляції складають 1581,85 гривень (7523,67 грн. х 121,025% : 100% -7523,67 грн.). Три проценти річних за період із 29.07.2014 року по 18.03.2015 року ( це 233 дні прострочення) буде складати 144,08 грн. (7523,67 грн. х 3% : 365 днів х 233 дні). Отже, відповідно до ст. 308, 309 ЦПК Українирішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову [PERSON] до товариства про стягнення пені, трьох відсотків річних та збитків по інфляції необхідно скасувати, та позов в цій частині задовольнити частково. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене, а тому його необхідно залишити без змін.

Outcome: partial