Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

До Івано-Франківського міського суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування квартирою. В позові вказано, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач одноособово користується квартирою не надає позивачці ключі від неї, перешкоджає в користуванні квартирою. Позивач просив суд зобов`язати відповідача надати ключі від спірної квартири та виділити у користування позивача одну кімнату-вітальню, а підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його з підстав, вказаних в позові. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили позов та просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача надав суду пояснення про те, що представник позивача не має повноважень на представництво, що він в інших справах також бере участь, не маючи повноважень і з цього приводу між ними існує конфлікт, що він має намір звертатись до дисциплінарного органу адвокатури для притягнення представника позивача до відповідальності. Крім цього представник позивача надав суду пояснення про те, що повноваження представника позивача не визнані Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області і, що суд прийняв до спільного розгляду зустрічний позов відповідача щодо оспорювання договору дарування між сторонами. Також представник відповідача надав пояснення про те, що відповідачка не проживає в спірній квартирі 15 років і тут раптово виявила бажання отримати ключі від спірної квартири і жити в ній. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26/06/2001 р. позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Будь-якого іншого письмового доказу в цьому спорі сторони суди не надали. Відповідно до договору №28/05/ф від 28/05/2014 р. адвокат [PERSON] та [PERSON] уклали договір про представництво позивачки в судах. Оригінал договору надано суду. Таким чином неодноразові заяви представника відповідача про відсутність повноважень у представника позивача спрямовані на затягування судового розгляду та є шиканою, формою зловживання процесуальними правами. Однак суд не є засобом для сторін для зловживання ними правами та не толерує відповідних дій. Відповідно до п. 2 ст. 57 ЦПК України фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи встановлюються також на підставі пояснень представників сторін. Так представник позивачки надав суду пояснення про те, що відповідач не надає позивачці ключі від вхідних дверей квартири, в якій у неї є 1/2 в праві власності та не пропускає в спірну квартиру. В судовому засіданні позивачем було надано суду пояснення про те, що [PERSON] здійснює догляд за відповідачем, за що відповідач має намір передати або залишити їй свої права на спірну квартиру. Свідок [PERSON] надала суду пояснення про те, що позивачка хитрістю увійшла в належну їй на праві спільної часткової власності квартиру, оскільки відкрити вхідні двері просив син відповідача, і про наявність позивачки за дверима відповідач не знав, а після відкриття дверей в квартиру увійшла позивачка, та вимагала надати їй ключі від квартири, але відповідач відмовив в цьому під приводом того, що у нього немає копій, а розмовляти про надання можливості їх зробити він буде тільки у разі, якщо вона прийде іншим разом і не буде влаштовувати спорів. При цьому відповідачка обвинувачувала свідка в тому, що вона є співжителькою відповідача і зацікавлена в отриманні квартири. В свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції. Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до п. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07. Отже позбавлення відповідачки її прав на спірну квартиру є незаконним та неприпустимим. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України зазначено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Однак відповідно до п. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому необхідно зазначити, що суд не є інструментом сторін для зловживання правами і не сприяє цьому. Тому незважаючи на неодноразові клопотання відповідача і його представника зупинити провадження в справі і про усунення представника позивача від участі в судовому розгляді судовий розгляд здійснено задля досягнення завдань цивільного судочинства, що вказані в ст. 1 ЦПК України. Разом з цим суд відзначає, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак представник позивача не надав суду жодного доказу щодо можливості вирішення прохання про встановлення порядку користування квартирою та виділення позивачці в користування кімнати-вітальні. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так представник позивача не надав суду жодного доказу того, що спірна квартира складається з декількох кімнат щодо яких може бути встановлено порядок користування. Ним не надано суду доказів щодо площі вказаних кімнат для встановлення надання в користування сторонам однакової площі, відповідно до рівності їх часток в праві на квартиру. Представником позивача не надано суду жодної схеми квартири, по якій можна було б встановити порядок користування нею. Позивач та представник не надали суду доказів щодо загальної і житлової площі квартири; не обґрунтували що у разі надання в користування позивачці кімнати-вітальні їй не буде надано кімнату більшої площі, ніж ту, яку отримає відповідач; чи після передання позивачці вітальні не буде порушено право відповідача на 1/2 частку в праві власності на квартиру. Однак вказана інформація відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є відкритою, а представник позивача повідомив про себе, що він є адвокатом і на нього поширюються гарантії за ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Клопотання представника позивача про витребування доказів були необґрунтованими, суду не було доведено, що відповідно до п. 1 ст. 133 ЦПК України подання потрібних доказів є неможливим або у позивача, яка є співвласником спірної квартири чи її адвоката були складнощі в поданні цих доказів. Відповідно до п. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п. 2 ст. 11 ЦПК України вказано, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому відповідач та його представник обґрунтовано заперечували проти збирання доказів замість позивача та його представника, оскільки це б порушило принцип змагальності. За вказаних обставин позивачем та його представником не доведено правових підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Коробов проти України" (Заява № 39598/03) від 21 липня 2011 року Європейський суд є послідовним в тому, що доказування повинно бути здійснено зацікавленою особою поза розумним сумнівом. Натомість вказаний позов в частині втановлення порядку користування квартирою засновано виключно на припущеннях позивача. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: partial