Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], 2007року народження. Обгрунтовує вимоги таким. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2005р по 15.05.2007р. Після розірвання шлюбу між подружжям, народилася дитина. Батько дитини, [PERSON] , дитину не визнавав своєю дочкою. З самого народження дитини, відповідач з дочкою не бачився, не спілкувався з дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Жодних контактів з матір"ю дитини , [PERSON] не підтримував, всі стосунки між батьками було припинено. Дитина проживала з матір"ю , свого батька ніколи не бачила. 14.01.2012року матір дитини, [PERSON] , зареєструвала шлюб із [PERSON], змінила прізвище на "[PERSON]", утворивши сім"ю , в якій разом із мамою, проживала і [PERSON]. 13 червня 2012року відповідач склав заяву в присутності нотаріуса, в якій відмовився від батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] [INFO] мати дитини померла. Після смерті матері і по теперішній час, [PERSON] проживає в його сім"ї, за адресою [ADDRESS]. Відвідує санаторну школу інтернат № 13. Після того, як [PERSON] почала проживати в його сім"ї , батько жодного разу не бачив дитину, і не цікавився справами дитини, матеріальної допомоги не надавав. Вважає, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків, що є підставою для його позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні позивач збільшив розмір позовних вимог, надавши заяву про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів. Пояснив, що він є дідусем [PERSON]. Дитина проживає в його сім"ї після смерті матері. Батько ніколи не визнавав дитину, оскільки вона народилася після розірвання шлюбу. Відповідач не виконує свої батьківські обов"язки. Взагалі ніколи не спілкувався з дитиною, не приймав участі в її утриманні. Не зустрічався з нею жодного разу. В 2012році він письмово через нотаріальну заяву відмовився від виконання своїх батьківських обов"язків. Просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. До суду надана судова повістка з позначкою виконавчого органу про неможливість вручити повістку відповідачу через його відсутність за місцем реєстрації - [ADDRESS]. Інше місце проживання відповідача суду не відоме. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.06.2005року по 15 .05.2007року (а.с.6-7). Судом встановлено, що [PERSON] в січні 2012року уклала шлюб з [PERSON], у зв"язку з чим змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено, що відповідач є батьком, а [PERSON] є матір"ю , малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.10.2007року (а.с.5). Судом встановлено, що мати малолітньої [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 січня 2017року (а.с.12). Судом встановлено, що після смерті матері [PERSON] фактично проживає в сім"ї свого дідуся [PERSON] , позивача у справі, за адресою [ADDRESS] , зареєстрована за адресою [ADDRESS], Власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.16 -18). Відповідач зареєстрований за адресою [INFO] проживає. Місце його знаходження невідоме. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 1 Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 2ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку , має бути висловлена при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. У виконання вказаної норми закону судом надана можливість малолітній [PERSON] висловити свою думку при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав її батька. Дитина пояснила, що в неї є батько [PERSON], іншого батька вона не знає і ніколи не бачила. Виходячи з пояснень дитини, вбачається, що сімейного зв"язку між дитиною та її батьком [PERSON] не існувало взагалі, оскільки вона не знає іншого батька, крім її вітчима. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що батько дитини [PERSON] з самого народження дитини не проживав з нею і не приймав ніякої участі в житті дитини. Відповідач, як стверджує позивач, не визнав дитину своєю з самого її народження, що і зумовило таку його поведінку. Однак, судом встановлено, що [PERSON] не оспорив батьківство у встановленому законом порядку. До теперішнього часу він записаний в актовому запису про народження дитини, як її батько. Але фактично відповідач ніколи не спілкувався з дитиною, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Більш того, в червні 2012року, відповідач усвідомлюючи свої дії, звертається з нотаріальною заявою до компетентних органів про відмову від батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] (а.с.9). Аморальність відмови від дитини очевидна, незалежно від того, якою обставиною вона зумовлена. Виходячи з оцінки доказів, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків. Він має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. Згідно висновку органу опіки та піклування № 16-0838-01 від 12.04.2017року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. (а.с. 46-47) Представник органу опіки та піклування Мельніченко Т.В. підтримала в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з інтересів дитини, і того факту, що батько свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, суд вважає, що є підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач не приймає участі в утримуванні дитини, суд вважає, є підстави для стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави пілягають стягненню судові витрати в розмірі 640грн.

Outcome: approved