Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-17 00:00:00

08.11.2016 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", через свого уповноваженого представника, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач звернулася до ПАТ "КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 26.01.2011 року, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 05.09.2012 року відповідачу переоформлено картку на престижну кредитну картку «Gold», згідно якої відповідач отримав кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та тарифами банку, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.\~Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого ліміту. Натомість відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти за погашення заборгованості, у звязку з чим станом на 25.10.2016 року сума заборгованості становить 43093,69 грн. У зв'язку з цим представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь банку вказану суму заборгованості та понесені судові витрати в розмірі 1378 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, при цьому зазначив, що для здійснення операцій по зняттю з карткового рахунку грошових коштів, необхідно підтверджуючий пароль, який надсилається за допомогою смс-повідомлення лише на номер телефону власника картки. Таким чином банк виключає можливість здійснення таких операції іншою особою, окрім самого власника кредитної картки, а отже сума заборгованості підлягає стягненню саме з відповідача [PERSON], оскільки не встановлено будь-яких шахрайських дій з боку третіх осіб щодо коштів, які перебували на картковому рахунку відповідача та були списані внаслідок проведеної транзакції з відому та в інтересах відповідача. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки грошові кошти [PERSON] з карткового рахунку 15.08.2015 року в розмірі 14874 грн. 66 коп. не знімала. Одразу ж після зняття з її карткового рахунку коштів, вона повідомила працівників банку про їх списання без її відому та звернулась із заявою до Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Однак, незважаючи на своєчасне повідомлення банку відповідної інформації, позивач продовжив дію договору та нараховував відповідні відсотки за користування кредитом, пеню та штрафні санкції згідно умов договору, а в подальшому звернувся до суду з даним позовом. З цього приводу, відповідач та її представник зазначали, що оскільки гроші були зняті шахрайським шляхом, то [PERSON] ніякої відповідальності за договором перед банком не повинна нести. В судовому засіданні також допитаний в якості свідка син відповідача [PERSON], який повідомив обставини, за яких відбулось списання коштів з карткового рахунку, і які дії вчиняла його мати [PERSON] 15.08.2015 року при здійсненні операцій по картковому рахунку. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2011 року відповідач, з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н на отримання кредитної картки "Універсальна", а з 05.09.2012 року їй випущено та передано престижну картку «Gold» з кредитним лімітом на суму 15000 гривень з процентною ставкою по кредитному ліміту 2,5 % на місяць (30 % річних) (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.01.2011 заборгованість [PERSON] перед банком станом на 25.10.2016 року становить 43093,69 грн. (а.с. 6-8). З розрахунку вбачається, що 15.08.2015 року проведено зняття коштів з карткового рахунку [PERSON] в розмірі 14977, 68 грн. Позивач вважає, що при проведенні даної ризикової операції щодо придбання товарів через інтернет [PERSON] надала третій особі повноцінну інформацію щодо її номеру картки, паролю та іншу інформацію, яка була використана для проведення транзакції та подальшого списання коштів. При цьому відповідачу було відомо, що передача цієї інформації стороннім особам заборонена. Тому позивач вважав, що відповідальність за зняття коштів лежить на відповідачу, і вона повинна нести відповідальність, передбачену укладеним договором, на загальних умовах. В той же час, [PERSON] в судовому засіданні під час надання пояснень, і її син [PERSON], під час опиту в якості свідка, зазначили, що при проведенні операцій в терміналі 15.08.2015 року відповідач не повідомляла жодної повної інформації по картці що стосувалась повного номеру картки, паролю та VIN коду. Вони перебували там з метою отримання підтвердження про надходження коштів на картковий рахунок за продаж меблів відповідача. Яким чином, з карткового рахунку були списані кошти, без указаної інформації їй не відомо. Неодноразово з цього приводу, просила позивача надати докази, які б свідчили про обізнаність третьої особи з цією інформацією саме з її вини, однак таких доказів в суді також не надано. Вони підтвердили намір здійснити продаж власного дивану через інтернет, однак зазначили, що не встигли виконати всіх необхідних для цього дій з карткою, оскільки кошти були списані з карткового рахунку відповідача третьою особою шахрайським шляхом невідомим їм способом за допомогою платіжного терміналу самообслуговування. Факт звернення [PERSON] 15.08.2015 року до банку та в подальшому до правоохоронних органів по факту списання з карткового рахунку коштів в сумі 14977,68 грн. підтверджується відповідними доказами: заявами, адресованими ПАТ «ПриватБанк» від 19.08.2015 року, від 01.12.2015 року; довідкою Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 04.09.2015 року; витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.05.2015 року, згідно якого вбачається, що заява [PERSON] по факту заволодіння шахрайським шляхом грошових коштів, приєднана до раніше заведеного кримінального провадження по аналогічним випадкам (а.с. 88-94, 128-130). Згідно поданої Бориспільським ВП ГУ НП в Київській області інформації, кримінальне провадження, в рамках якого розслідується заява [PERSON] за ч.1 ст. 190 КК України, не завершено, досудове розслідування триває, однак підозра нікому не вручалась (а.с. 130). Згідно ж копії Витягу з кримінального провадження №12015110100000994, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2015 року, невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, шляхом обману, повідомила [PERSON] про необхідність вчинення відповідних дій в терміналі самообслуговування, внаслідок чого з її рахунку зникли 14874 грн. 00 коп. та поповнено рахунок мобільного телефону (067)1044646, всього на суму 14977 грн. 68 коп. На вимогу суду, у звязку із задоволенням клопотання відповідача, позивачем не надано доказів, які б достеменно підтверджували розповсюдження [PERSON] третій особі конфіденційних даних, як власника карткового рахунку, які б давали можливість вільного доступу іншим особам до кредитного ліміту, виділеного банком відповідачу. При цьому також позивачем не надано суду доказів проведення відповідної перевірки службою безпеки банку за наслідками звернення [PERSON] по факту шахрайських дій, а також записів телефонних розмов на гарячій лінії банку безпосередньо після вчинення сумнівних операцій та виявлення зникнення коштів з рахунку 15.08.2015року. З цього приводу, суд критично оцінює докази позивача та приймає до уваги докази подані стороною відповідача, оскільки, на думку суду, останні підтверджують позицію [PERSON] та свідчать про вчинення третьою особою дій, які призвели до списання коштів, що ставляться банком в провину відповідачу. Щодо наявності правових підстав для розвязання даного спору то слід зазначити наступне. Статтею 525 ЦК України\~\~\~\~встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК\~\~ України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобовязання, ЦК України покладає на неї обовязок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитні кошти за договором овердрафту на картковий рахунок іншої особи з карткового рахунку [PERSON] були списані кредитодавцем, під час проведення операції зі зняття спірних грошових коштів, за відсутності доказів зчитування магнітної смуги та введення ПІН-коду, а також оголошення третім особам конфіденційної інформації, розголошення та повідомлення якої заборонено за умов та угоди з банком. З цього приводу, суд вважає, що відповідач не повинен нести відповідальність та повертати кредит й сплачувати всі необхідні платежі, оскільки в його діях відсутня відповідна вина. В той же час, відповідно до п п. 1, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 1 статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Згідно із п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 5 грудня 2014 року, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до п. 7.2 Правил користування платіжними картками (далі - Правила), які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, при видачі карти банк за замовчуванням блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном. Згідно із п. 7.3 Правил, у випадку, якщо клієнт бажає отримати можливість оплати товарів/послуг через мережу Інтернет, йому необхідно подати заявку на розблокування карткового рахунку або оформити до свого карткового рахунку додаткову Інтернет карту. Відповідно до п. 1.1.2.1.13 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, (далі - Умови) клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні. Пунктом 1.1.2.1.13.1 Умов клієнт зобов'язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення Карти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками третіх осіб). Вирішуючи спір, суд виходить також з того, що після отримання повідомлення про проведення транзакцій переказу грошових коштів 15.08.2015 року на загальну суму 14977, 68 грн., споживач ([PERSON]П.) того ж дня повідомив банк за указаним телефоном про свою незгоду із цими транзакціями та вимогою провести перевірку. Також, ч. 1\~ст.1166 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна юридичній особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За таких обставин суд приходить до переконання, що представник позивача не довів у судовому\~\~засіданні ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що\~шкода заподіяна майну позивача неправомірними діями відповідача, що між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина [PERSON] у настанні шкідливих наслідків у виді списання коштів з її карткового рахунку. Судом не встановлено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню ідентифікуючих даних по її картковому рахунку, які дають змогу ініціювати платіжні операції і давали б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції. Крім того, позивачем суду не надано належних доказів тому, що [PERSON] надала третім особам повний доступ до інформації про картковий рахунок та таким чином забезпечила можливість зняття відповідних коштів з карткового рахунку останньої. При цьому, суд звертає увагу на те, що запитувані судом докази з цього приводу позивачем до суду не надано, не зважаючи на те, що в судовому засіданні представник банку зобовязався їх надати. З огляду на вказане підстави для задоволення позову ПАТ «ПриватБанк» відсутні.

Outcome: dismissed