Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до [PERSON], з названим позовом, в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.08.2012 року в розмірі 49 812 грн. 67 коп. та відшкодувати сплачені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідно до укладеного між сторонами 01.08.2012 року Договору №б/н, [PERSON] отримав кредит в розмірі 4 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Вказує, що відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.01.2017 року виникла заборгованість в сумі 49 812 грн. 67 коп., яка складається з наступного: - 4 668 грн. 30 коп. - заборгованість за кредитом; - 39 145 грн. 75 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3 150 грн. 40 коп. - заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 2 348 грн. 22 коп. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, в письмовому клопотанні просив справу розглядати у їх відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, з підстав зазначених в позові, не заперечуючи проти заочного розгляд справи. В письмових поясненнях від 30 березня 2017 р. представник позивача САФІР Ф.О. детально описані нормативно-правові акти, що стосуються строків особливого періоду в Україні та часу звільнення від обов'язку сплачувати проценти за користування кредитом та штрафні санкції за невиконання зобов'язань та вказано, що ними буде зроблено перерахунок заборгованості щодо списання відсотків та неустойки за період проходження військової служби [PERSON] та надану уточнену позовну заяву. Крім того, в поясненнях наводиться їх позиція щодо неможливості застосування спеціальної позовної давності до спірних правовідносин, так як перебіг позовної давності розпочався з 30 червня 2016 р. та не закінчився на час подачі позову до суду 21 лютого 2017 р.. В подальшому, до початку розгляду справи по суті, на адресу суду надійшла уточнена позовна заява від 21.06.2017 р., в якому ставиться питання про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором б/н від 01.08.2012 р., станом на 31.05.2017 р., в сумі 15 908 грн. 63 коп., в т.ч.: - 4 668 грн. 30 коп. заборгованості за кредитом; - 11 240 грн. 33 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом. В судових засіданнях [PERSON] остаточно визнав уточнений позов частково, а саме на станом на кінець липня 2014 р. в сумі 5 884 грн. 95 коп., оскільки будучи мобілізованим до лав ЗСУ він подавав до Ріпкинського відділення ПриватБанку докази на підтвердження його права на звільнення від обов'язку сплачувати проценти за користування кредитом та штрафні санкції за невиконання зобов'язань. Проте, остаточно його прохання не було задоволено, тому вважає, що не повинен сплачувати проценти нараховані після звернення до банківської установи. При цьому, в судовому засіданні від 10.03.2017 р. подав заяву про застосування спеціальної позовної давності, в якій просив відмовити в позові щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафних санкцій за невиконання зобов'язань, задовольнивши позовні вимоги щодо стягнення основного зобов'язання. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.08.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно із вказаною анкетою-заявою [PERSON] своїм підписом підтвердив, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ними та банком договір про надання банківських послуг; ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (картрахунок [NUMBER]), 28.09.2016 р. старт карткового рахунку, встановлено кредитний ліміт в сумі 300 грн. та збільшено кредитний ліміт до 4 900 грн., тобто [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (06.16). Таким чином, позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (далі по тексту - Правила), клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 1.1.5.1. Правил передбачено, що сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх обов'язків згідно законодавства України і умовам публічного договору, Договору. Пунктом 1.1.5.20. Правил встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн по кредитним картам, відкритими у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. По закінченню строку дії відповідна карта подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), за зверненням клієнта в банк, згідно з діючими тарифами (п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.12 Правил). Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.7.6. Правил позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.08.2012 року, який доданий до уточненої позовної заяви вбачається, що станом на 31.05.2017 р. [PERSON] має заборгованість за кредитом в 15 908 грн. 63 коп., в т.ч.: - 4 668 грн. 30 коп. заборгованості за кредитом; - 11 240 грн. 33 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом. При цьому, 5 квітня 2017 року Банком було списано 34 390 грн. 64 коп. процентів за користування кредитом та списано 3 250 грн. 40 коп. пені та комісії. Вказане в сукупності з поясненнями представниками позивача від 30.03.2017 р. та з урахуванням уточненої позовної заяви, з урахуванням п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей", з урахуванням витягів з наказів Військового комісара Ріпкинського РВК від 31.07.2014 р. № 43 "Про призов військовозобов'язаних за частковою мобілізацією" та Командувача сухопутних військ Збройних сил України від 15 липня 2015 р. № 577 свідчить про те, що списання 34 390 грн. 64 коп. процентів за користування кредитом та 3 250 грн. 40 коп. пені та комісії відбулось саме через проходження служби [PERSON] в ЗСУ під час часткової мобілізації. Щодо заперечень відповідача про необхідність його звільнення від обов'язку сплачувати проценти з кінця липня 2014 року, то суд враховує, що ст. 14 ЦК України передбачає, що Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Законодавець звільнив військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістів та військовозобов'язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду від нарахувань штрафних санкцій, пені за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом (п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Повністю від кредитних зобов'язань на підставі п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказаних осіб не звільняє. Тому, звернення [PERSON] до банківських установ з приводу повного звільнення від виконання обов'язку по сплаті процентів з кінця липня 2014 р. не має для справи правового значення. Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин заяви відповідача про застосування спеціальної позовної давності, суд виходить з наступного. В заяві про застосування спеціальної позовної давності позивач просив відмовити в позові щодо вимог про стягнення процентів та штрафних санкцій, хоча на вимоги про стягнення процентів поширюється загальна позовна давність у три роки, тому суд вважає за можливе вважати, що позивач просив застосувати до вимог про стягнення процентів загальну позовну давність. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Європейський суд з прав людини в своїй практиці зазначав, що: - «право на суд» та право на доступ до суду не є абсолютним воно може підлягати легітимним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом «строки давності» (п.п. 51-52 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»); - «строки давності» полягають в законному праві правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»); - «строки давності» слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (п. 137 рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України»). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014, № 6-134цс14 від 01.10.2014, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Звернення позивача щодо повернення кредиту у повному обсязі, з урахуванням строку дії картки до 30 червня 2016 р. мало місце в межах строку позовної давності, а тому заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 668 грн. 30 коп. підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами, то вони підлягають стягненню в межах строку позовної давності, тобто за період з 21.02.2014 р. по 21.02.2017 р., та виходячи з наданого банком розрахунку їх сума становить 11 194 грн. 45 коп.. Враховуючи наведене в сукупності, суд знаходить, що позов слід задовольнити частково та з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути заборгованість за договором б/н від 01.08.2012 року, станом на 31 травня 2017 р., а саме: - 4 668 грн. 30 коп. заборгованості за кредитом; - 11 194 грн. 45 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом. З [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути судовий збір в сумі 1 595 грн. 36 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial