Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до Новоархангельського районного суду із позовом про стягнення заборгованості, зазначивши в позові, що 24 грудня 2015 року між [PERSON] (первісний кредитор), далі - позивач та ТОВ "Дор-Строй" (код ЄДРПОУ 33708292) (новий кредитор), далі - відповідач, укладено Договір про відступлення права вимоги ( далі-Договір ) № 05/12-ПВ. Первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги та інші права, що належать первісному кредитору в момент укладення цього Договору і стає кредитором по відношенню до ПАТ "Укрінбанк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Вознесенський Узвіз,10а), (Боржник) далі -Третя особа ПАТ "УКРІНБАНК", зобов`язаннях, що виходять з: заяви-договору (далі- основний договір) про розміщення банківського вкладу №10-1354597 від 08.06.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати в боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 2000 000 (два мільйона) гривень, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору (далі - основний договір) про розміщення банківського вкладу №10-1352553 від 29.05.2015 року (далі - основний договір) укладено між Первісним кредитором ПАТ "Укрінбанк". За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) євро, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2402229 від 02.12.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1402800 від 04.12.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №14-21253 від 22.09.2014 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 20 500 (двадцять тисяч п`ятсот) євро, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1338576 від 30.03.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) гривень, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу № 10-2338696 від 30.03.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора ) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором. Відповідно до додаткової угоди до Договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2015 року сторони домовилися, що відступлення за Договором є платним. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору ціну відступлення за Договором в розмірі 2 750 000 (два мільйона сімсот пятдесят тисяч) грн, 41 500 (сорок одна тисяча п`ятсот) євро, 400 000 (чотириста тисяч) доларів США. Ціна відступлення сплачується новим кредитором з відстроченням платежу - до 31 грудня 2018 року. Таким чином право вимоги настало 01.01.2019 року Відповідач, укладенням Договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2015 року з позивачем, використавши право на користування та розпорядження відступленими коштами з банківських вкладів останнього, виконав свої грошові зобов`язання перед третьою особою ПАТ "УКРІНКОМБАНК", які виникли з кредитного Договору від 09.04.2012 року за умовами якого, відповідно до положень та умов Кредитного договору банка надає позичальнику кредит на умовах мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 060 278,02 євро або еквівалент у гривні за курсом Національного банку України на дату видачі кредитних коштів на термін по 20.12.2017 року включно. Свої грошові зобов`язання відповідач до цього часу не виконав, не сплатив ціну відступлення. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з ТОВ "Дор-Строй" на його користь заборгованість за Договором про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ від 24.12.2015 року у розмірі 2 750 000 (два мільйона сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 41 500 (сорок одна тисяча п`ятсот) євро, 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, а також витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача, позов підтримала та просила задовольнити вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що в матеріалах є всі необхідні дані, що вказують на неналежне виконання відповідачем у справі своїх зобов`язань, а саме договір про відступлення права вимоги, додаткова вимога. Крім того, позивач звертався до відповідача з вимогою про досудове врегулювання спору, в якій позивач просив добровільно повернути кошти, згідно додаткової угоди до Договору, однак досудова вимога відповідачем проігнорована та не виконана. Позивач просив його вимоги задовольнити, вказав, що основною його вимогою до відповідача є повернення боргу за договором. Представник третьої особи ПАТ "УКРІНБАНК" в судовому засіданні пояснив, що підтримує позицію позивача та просив ухвалити законне та обгрунтоване рішення на підставі матеріалів справи. Відповідач - ТОВ "Дор-Строй" в судове засідання не з`явився, повідомлений в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, проте зворотнє поштове повідомлення до суду повернулося з відміткою "за закінченням терміну зберігання". До суду від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом неповажною. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" в судове засідання не з`явився, повідомлений в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Заслухавши учасників провадження, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є договірні правовідносини між сторонами, які регулюються нормами глав 47,48, 52,53, 72,73 ЦК України. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Положеннями вказаної статті також визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. У судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 2015 року між [PERSON] (первісний кредитор) та ТОВ "Дор-Строй" (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ (а.с.4-5). Як вбачається з матеріалів справи, між цими ж особами було укладено додаткову угоду до Договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2015 року, відповідно до якої сторони домовилися, що відступлення за Договором є платним. Новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну відступлення за Договором в розмірі 2 750 000 (два мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн, 41 500 (сорок одна тисяча п`ятсот) євро, 400 000 (чотириста тисяч) доларів США. Ціна відступлення сплачується новим кредитором з відстроченням платежу - до 31 грудня 2018 року (а.с.6). Тобто, Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитним договором та Договором забезпечення та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. 21.02.2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про досудове врегулювання спору, в якій позивач просив добровільно повернути кошти, згідно додаткової угоди до Договору про відступлення права від 24 грудня 2015 року (а.с.7-8). В матеріалах справи містяться заяви позивача до ПАТ "УКРІНБАНК" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" про надання інформації щодо списання коштів з банку на рахунок Нового кредитора, який є відповідачем у справі. ( а.с. 12-13). Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 року, рішення господарського суду м. Києва від 06.06.2016 року №910/5260/16, яким було відмовлено ТОВ "Дор-Строй" у позовних вимогах до публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" про визнання зобов`язання припиненим, де третьою особою був позивач в даній справі - [PERSON] , залишено без змін. (а.с.14-19.) Таким чином, правовідносини між ТОВ "Дор-Строй" та ПАТ "Український Інноваційний Банк" не припинилися і діють до цього часу. В матеріалах справи міститься Договір про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ, за яким Новий кредитор - відповідач у справі набув прави вимоги та інші права, які належать Первісному кредитору - позивачу у справі, і при цьому стає кредитором до ПАТ "УКРІНБАНК", який є третьою особою у справі. Вказаний договір укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками сторін. Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За приписами ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За умовами статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно приписів ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з ст.4 Закону фінансовими вважаються послуги факторингу. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись різними способами, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. За приписами ст.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги). Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 року ( справа № 909/968/16) та в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року ( справа № 465/64/11). Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06.02.2014 року „Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. У Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. Так, з аналізу статей 512-518ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ч. 5 ст. 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Договір про відступлення права вимоги від 24 гудня 2015 року № 05/12-ПВ року містить ознаки факторингу, оскільки до нового кредитора переходить не лише право вимоги щодо сплати суми заборгованості, а також право вимоги нарахованих відсотків по договору. Договір від 24 грудня 2015 року, на який посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, направлений на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Тобто наявність надання фактором послуги. Така послуга надається за плату, розмір якої визначається договором. При цьому грошова вимога, яка передається клієнтом фактору, не може бути платою за надану останнім фінансову послугу. Тож, якщо за договором за певну винагороду передається право вимоги грошового боргу, то такий договір є договором факторингу, за яким фактором може бути лише банк або фінансова установа, а також фізична особа-підприємець, що має право відповідно до закону здійснювати факторингові операції. Зміст даного правочину свідчить про те, що він є за своєю суттю договором факторингу, оскільки він передбачає надання фінансових послуг банками. Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини, які виникли між сторонами за даним позовом, є результатом надання фінансової послуги з факторингу, а не оплатним договором відступлення прав вимоги (цесія). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а тому обставини, викладені в позовній заяві, судом не приймаються. Відповідно до приписів, викладених в ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів, які обґрунтовують підстави та предмет позову, з яким він звернувся до суду. Суд враховує при цьому, що обов`язок доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання прав та інтересів позивача покладається безпосередньо на позивача. З огляду на викладене, суд не може вважати доведеними обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, а отже, в задоволенні позову має бути відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, встановлених ст. 141 ЦПК України. За загальним правилом, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Позивач при подачі до суду позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, за таких обставин, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed