Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Васильківський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив: 1) визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради № 886-35-V від 16.03.10 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки; 2) визнати недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS], та скасувати його державну реєстрацію; 3) витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Головного управління Держземагентства у Київській області та постійне користування Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]; 4) визнати відсутнім право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER]. Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що Державному підприємству "Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України" (далі - ДП "ДСВ ІФРГ НАН України") 20.05.02 видано державний акт на право постійного користування землею [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102. Прокурор зазначає, що Глевахівською селищною радою здійснювалось розпорядження землями ДП "ДСВ ІФРГ НАН України". Зокрема, спірним рішенням Глевахівської селищної ради передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. На підставі вищевказаного рішення селищної ради [PERSON] видано державний акт [NUMBER] на земельну з кадастровим номером [NUMBER]. Прокурор зазначає, що спірне рішення Глевахівської селищної ради є незаконним, оскільки згідно інформації Управління Держземагентства у Васильківському районі земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER]має перетин із земельними ділянками ДП "ДСВ ІФРГ НАН України". Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]. Прокурор вказує, що Глевахівська селищна рада прийнявши спірне рішення, діяла в порушення ст.ст. 84, 149 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу». У зв'язку з чим вищевказане рішення Глевахівської селищної ради є незаконним та підлягає скасуванню. Окрім того, правомірність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, яка на даний час належать [PERSON], безпосередньо залежить від законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий державний акт видавався. Зважаючи на те, що відповідач отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, який зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому відновити становище, яке існувало до порушення, можливо здійснити в порядку ст.ст. 16, 21, 387, 388, 393, 396 Цивільного кодексу України, ст. 152, 153, 155 Земельного кодексу України лише шляхом визнання недійсним такого державного акту на право власності на земельну ділянку, скасуванням його державної реєстрації та витребуванням земельної ділянки у державну власність. Прокурор посилається не те, що звернення з вказаним позовом до суду викликано необхідністю захисту інтересів держави, в особі Головного управління Держзмагентства у Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», адже грубо порушено право державної власності на землі сільськогосподарського призначення, які відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України знаходяться під особливою охороною держави та які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також з метою захисту прав на землю постійного землекористувача, оскільки спірна ділянка протиправно вибула із державної власності. В судовому засіданні прокурор позов підтримав, просив його задовольнити. Представники позивачів в судове засідання не з'явилися. Відповідачі, повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з зазначеним, зі згоди прокурора суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши присутніх в судовому засідання учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" 20.05.2002 видано державний акт на право постійного користування землею [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102. Рішенням господарського суду Київської області від 21.04.2010 року задоволено подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення цього суду від 30-31.12.2008 року за нововиявленими обставинами, скасовано рішення господарського суду Київської області від 30-31.12.2008 року та прийнято нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі. Постановою від 23.06.2011 року Вищим господарським судом України розглянуто касаційну скаргу селищної ради та винесено постанову у справі № 18/595-08/17/4, якою касаційну скаргу Глевахівської селищної ради залишено без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.07.2010 року залишено без змін. Рішенням Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 16.03.2010 року №886-35-V (спірне рішення) передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] [PERSON] на підставі спірного рішення Глевахівської селищної ради, видано державний акт [NUMBER] на земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером [NUMBER]. Згідно листа Управляння Держземагентства у Васильківському районі від 05.01.2015 року № 10-1009-0.2-2/г-15 останнім повідомлено Васильківську міжрайонну прокуратуру про те, що земельні ділянки із кадастровими номерами, які зазначені в додатку до цього листа, мають перетин із земельними ділянками ДП "ДСВ ІФРГ НАН України", згідно обмінних файлів. Серед вказаних земельних ділянок є земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER]. Листом Головного Управління Держземагенства у Київській області на адресу Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області надано графічне зображення (викопіювання) із зазначенням місць взаємного розташування земельної ділянки ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" та земельної ділянки наданої [PERSON], з яких вбачається, що земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] має перетин із земельною ділянкою наданої ДП "ДСВ ІФРГ НАН України". Листом НАН України від 24.02.2015 року № 16/72-40 повідомило Заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області, що земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] розташована на землях ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" і згоди на їх вилучення зі складу земель ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" не надавала. Згідно ч. 1 ст. 24 ЗК України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Положеннями ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, що діяла на час видачі державного акту ДП "ДСВ ІФРГ НАН України") передбачено, що право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу", вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно з ч. 9 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки - рілля державної власності, що перебувають у постійному користуванні можуть вилучатися лише Кабінетом Міністрів України. До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 150 ЗК України, землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів відносяться до особливо цінних земель. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених ч. 2 ст. 150 ЗК України. Згідно з ч. 2 ст. 150 ЗК України, земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України. Отже, у позивача є право постійного користування земельними ділянками на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області загальною площею 971,21 га. Виходячи із змісту рішень господарських судів, земельну ділянку площею 387,19 га залишено в постійному користуванні ДП "ДСВ ІФРГ НАН України", і на даний час підстава для проведення вилучення 387,19 га земель з постійного користування ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" зникла. А відтак, після скасування рішення Господарського суду Київської області від 30-31.12.2008 року за нововиявленими обставинами передача згаданих земель у власність фізичним особам порушує поновлені права позивача і ці права мають бути поновлені. Враховуючи вищевикладене, Глевахівська селищна рада прийнявши спірне рішення, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]), діяла в порушення ст.ст. 84, 116, 149 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу». У зв'язку з чим спірне рішення Глевахівської селищної ради є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, правомірність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, яка на даний час належать [PERSON], безпосередньо залежить від законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий державний акт видавався. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.06.14 у справі № 6-67цс14, від 06.02.13 у справі № 6-169цс12, від 19.06.13 у справі № 6-57цс13. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності до ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Особа, яка має речове право на чуже майно, відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Окрім того, відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст. 153 Земельного кодексу України передбачено, що способами захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно зі ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Правова позиція щодо визнання у судовому порядку недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки висловлена у постанові Верхового суду України від 22.10.12 у справі № 18/186-09/8. Так, суд зазначив, що у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Разом з тим, положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, а ч. 2 цієї статті визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. Оскільки спосіб захисту, який обраний прокурором (яким заявлено вимогу про визнання відсутнім права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER]) не передбачено законодавством, то в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Вимога прокурора про витребування на користь на користь Головного управління Держземагентства у Київській області та ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" у [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] підлягає задоволенню частково, оскільки вказана земельна належить на праві постійного користування ДП "ДСВ ІФРГ НАН України", і перебуває у володінні саме ДП "ДСВ ІФРГ НАН України". При цьому витребування спірної земельної ділянки на користь Головного управління Держземагентства у Київській області є необґрунтованим, оскільки спірна земельна ділянка у користуванні останнього не перебуває і задоволення позову в цій частині призведе до необхідності передачі однієї і тієї ж самої ділянки одночасно двом різних суб'єктам,.

Outcome: partial