Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про захист честі гідності та ділової репутації. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 29 липня 2014 року, сільський голова с. Богдан, [PERSON] опублікував не веб-сайті www.zakarpattya.net.ua, статтю "Богдан, школа і каптьорка", а 30 липня 2014 року, на веб-сайті www.rinews.com.ua, статтю "Державний контроль - запорука якості освіти". Оприлюднивши дані статті в інтернет мережі, [PERSON] звернувся до редакції районної народної газети "Зоря Рахівщини" із замовленням на друк оголошення про публікації з метою залучення до ознайомлення зі статтями широкого кола читачів. Оголошення було надруковано в №60-61 газети "Зоря Рахівщини" від 09 серпня 2014 року. Обидві вказані статті попри різні назви мають тотожний зміст, є недостовірними та такими, в яких автор умисно, з метою помсти колективу, який він очолював нетривалий час, з серпня 2005 року по травень 2006 року, однак через свої моральні та ділові якості не здобув поваги та авторитету в колективі, відкрито зводить наклеп, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, як педагога. В публікаціях автор - [PERSON] зазначає, що результатами ЗНО по Закарпатській області за 2013 рік школа посіла 257 місце, серед 303 шкіл області. Низький рейтинг школи [PERSON] обґрунтовує тим, що педагогічний колектив не приділяє належної уваги організації навчального процесу, а натомість надмірно захопився розв'язанням іншої проблеми - усунення від посади директора Богданської [PERSON] ступенів, [PERSON]. Так, в школі дійсно склалася атмосфера нетерпимості, причиною виникнення якої являється зневажливе ставлення [PERSON]І, як до педагогів школи, так і до технічних працівників. Він являється членом профспілки школи, яка налічує 90 осіб. Профспілка дійсно вживає заходів для усунення [PERSON] від посади директора школи, яка за своїми моральними та діловими якостями не спроможна очолювати колектив, який виконує надзвичайно важливе завдання - навчання та виховання дітей та молоді. Однак, заходи яких колектив вживає для усунення [PERSON] від посади директора школи є законними, зводяться до звернень до управління освіти, районної державної адміністрації, вищих інстанцій. Все це здійснюється поза навчальним та виховним процесом без негативного на них впливу. Він являється педагогом з 42 річним стажем. Виховав велику кількість учнів, є членом педагогічного колективу та членом профспілки. Цей згуртований колектив, та його особисто, автор принизливо та зневажливо називає "сходняком", "каптьоркою", "деструктивною, терористичною та антипедагогічною по своїй поведінці групою вчителів", "ситуативним вискочкою", "популістом", "демагогом", "заколотником" та лицеміром, а також прирівнює з відомим терористом [PERSON] на прізвисько "Стрелок", звинувачує у вживанні алкоголю під час навчального процесу, зазначає, що під час його перебування на посаді директора школи, педагогічний колектив кожної перерви вживав алкогольні напої та схиляв [PERSON] до вживання алкоголю, а приміщення, в якому відбуваються засідання профспілки, називає "баром". Позивач вважає, ці терміни наклепом та неправдою, які принижують людську гідність колективу та його особисто, як педагога та члена профспілкової організації, так як [PERSON] спрямовує образливі епітети виключно проти членів профспілки. Крім образи честі та гідності, дії [PERSON] підривають його ділову репутацію. Зі слів автора випливає, що він являється одним з винуватців дезорганізації навчального процесу і, відповідно, зниженню рівня знань та рейтингу школи. Все це негативно впливає на імідж позивача, як педагога, підриває довіру учнів до нього, що перешкоджає нормальному перебігу навчально-виховного процесу. Бажаючи досягнути більш ефективного результату в дискредитації позивача та педагогічного колективу школи, [PERSON] розмістив у газеті "Зоря Рахівщини" оголошення про публікацію статей в Інтернет мережі, прагнучи залучити до ознайомлення зі статтями широкого кола читачів. Так як серед читачів є особи, які не являються учнями та працівниками школи, які обізнані з суспільними та робочими процесами, що відбуваються в школі, у них може скластися враження про те, що колектив школи займається виключно чварами, не виконуючи покладені на нього обов'язки. У зв'язку із наведеним просить зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме, визнати відомості, що були опубліковані у зазначених вище статтях, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію. зобов'язати [PERSON] опублікувати офіційне вибачення перед позивачем на веб-сайтах www.zakarpattya.net.ua, www.rinews.com.ua, з оголошенням публікації вибачення в газеті "Зоря Рахівщини", а також стягнути з відповідача в користь позивача 5000 гривень моральної шкоди та 243,60 гривень судових витрат. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року до участі у даній справі в якості співвідповідачів залучено інтернет-видання "Закарпаття Онлайн", що знаходиться на веб-ресурсі www.zakarpattya.net.ua та "РІО", що знаходиться на веб-ресурсі www.rinews.com.ua. В свою чергу [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги мотивує тим, що він є публічною особою, як голова села та, як людина причетна до освіти і науки, оскільки, працюючи на посаді вчителя., отримав вищу кваліфікаційну категорію та звання старшого вчителя, також захистив кандидатську дисертацію та отримав наукову ступінь кандидата історичних наук, у своїй статті, спробував проаналізувати ситуацію у школі і знайти причину такого низького рівня знань у випускників Богданської ЗОШ. Зазначив, що [PERSON] поширює стосовно нього неправдиву інформацію, висловлюється про нього у грубій брутальній формі, чим підриває його авторитет як людини, як голови села та як педагога за фахом. Цим самим завдає йому душевного болю, знижує його самооцінку. [PERSON] навіть у своїй позовній заяві до нього про захист честі, гідності та ділової репутації допустився до образ та наклепу на його адресу, а саме, що він буцімто через свої моральні і ділові якості не здобув поваги та авторитету в колективі школи, коли його очолював. Автор позову заявляє відверту неправду про те, що його мотивом написання публікації є ідея помсти колективу, відкрите проведення наклепу. [PERSON] розповсюджує інформацію про те, що він особисто створив таку ситуацію, яка призвела до конфліктів серед колективу Богданської ЗОШ, у той час, коли він, як звичайний громадянин, вчитель і посадова особа органу місцевого самоврядування, намагається знайти причину, чому випускники школи, яка фінансується з державного бюджету, мають вкрай низький рівень базових знань, що є офіційно підтвердженим фактом на основі результатів ЗНО. Тому, просить суд зобов'язати [PERSON] принести йому публічні вибачення за поширення неправдивої інформації на черговому засіданні Богданської сільської ради. Стягнути з [PERSON] на його користь 243,60 гривень судових витрат. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, та наполягали на задоволенні первісних позовних вимог. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON], то останній жодних доказів щодо поширення [PERSON] стосовно нього неправдивої інформації не надав. Сам [PERSON] не заперечує, що піддав критиці діяльність [PERSON] як публічної особи, керівника органу місцевого самоврядування, коли той обіймав посаду сільського голови села Богдан, на його думку, бездарне керівництво, слабу господарську діяльність, неналежне виконання своїх службових обов'язків. Тому вважає зустрічний позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, вважають, що відповідачем не було поширено будь-якої офіційної інформації щодо позивача, в опублікованих статтях лише викладено особисті оціночні судження [PERSON], критику та оцінку дій вчителів, тому позов [PERSON] вважають безпідставним та просять відмовити у його задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Свідок [PERSON], показала суду, що з 2006 року вона працювала директором Богданської ЗОШ школи. [PERSON] у своїх статтях, не принижував чиюсь честь та гідність, а лише висловив свою думку щодо ситуації, яка на той час склалася в колективі школи. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], показали суду, що вони є вчителями Богданської ЗОШ. Публікації [PERSON] ганьблять честь та гідність вчителів. Також він обзиває їх образливими словами, зневажаючи їх як педагогів, тому в школі склалися ненормальні стосунки в педагогічному колективі. Окрім того, через статті, опубліковані [PERSON] погіршилося ставлення учнів та батьків до вчителів. Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Конституція України закріплює інститут прав та свобод людини і громадянина, якому належить центральне місце. В Основному Законі майже третину норм становлять права, свободи та обов'язки людини і громадянина. Саме з цим пов'язано передбачення особистих немайнових відносин й у сфері цивільно-правового регулювання. Цивільним кодексом України передбачено закріплення особистих немайнових прав фізичних осіб, визначено їх сутність, предмет, зміст, гарантії та засоби захисту. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Одночасно, основний Закон України проголошує, що саме праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь або ділову репутацію. З положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Також, згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч.2 ст. 47-1 ЗУ "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлення, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З позовної заяви та показів учасників процесу, в судовому засіданні, встановлено, що 29.07.2014 року сільський голова с. Богдан - [PERSON] опублікував статтю "Богдан, школа каптьорка", а 30.07.2014 року статтю "Державний контроль - запорука якості освіти" на веб-сайтах, що залучені до участі у даній справі в якості співвідповідачів. Оприлюднивши дані статті в Інтернет мережі, [PERSON] звернувся до редакції районної газети "Зоря Рахівщини" із замовленням про друк публікації, оголошення було надруковано в № 60-61 газети "Зоря Рахівщини" від 09.08.2014 року. В публікаціях [PERSON] зазначив - низький рейтинг школи, яка за 2013 рік посіла 257 місце серед 303 шкіл області і пов'язує це з тим, що педагогічний колектив не приділяє належної уваги навчальному процесу., захопившись усуненням від посади директора школи [PERSON] Він являючись педагогом з 42 річним стажем роботи, вважає що [PERSON] у своїх публікаціях образив колектив, в якому він працює, а також його особисто, назвавши колектив педагогів "сходняком", "каптьоркою", "деструктивною, терористичною та антипедагогічною по своїй поведінці групою вчителів", "ситуативним вискочкою", "популістом", "демагогом", "заколотником", "лицеміром", порівнявши із відомим терористом [PERSON] на прізвисько "Стрелок", звинувативши у алкоголізмі під час навчального процесу. Всі ці терміни вважає образливими для колективу та його особисто, які принижують його і підриваючи ділову репутацію. Натомість, з досліджених судом письмових джерел розміщених на веб-сайтах у статтях "Державний контроль - запорука якості освіти", "Богдан, школа і каптьорка", досліджених судом не містять офіційної образи позивача, а є особистими припущеннями [PERSON] і на думку суду не містять елементи образи та не містять недостовірну інформацію, яку нібито він поширив. В свою чергу [PERSON] в зустрічній позовній заяві, зазначив, що [PERSON] поширює стосовно нього неправдиву інформацію, висловлюється про нього у грубій брутальній формі, чим підриває його авторитет як людини, як голови села та як педагога за фахом. Цим самим завдає йому душевного болю, знижує його самооцінку. [PERSON] навіть у своїй позовній заяві до нього про захист честі, гідності та ділової репутації допустився до образ та наклепу на його адресу, а саме, що він буцімто через свої моральні і ділові якості не здобув поваги та авторитету в колективі школи коли його очолював. Дослідивши зміст первинних та зустрічних позовних вимог, суд приходить до висновку, що зміст поширеної інформації [PERSON] та [PERSON] дає підстави зробити висновок, що ними поширено інформацію, яка за своїм змістом є висловленням власних суджень і не можуть бути відображенням фактів, які начебто мали місце у житті [PERSON] та [PERSON] Також, однією з позовних вимог по первинному та основною позовною вимогою зустрічної позовної заяви [PERSON] являється зобов'язання офіційного та публічного вибачення. Статтею 297 ЦК України, передбачено право фізичної особи звернутися до суду з позовом про захист честі та гідності. Способи захисту гідності, честі та ділової репутації передбачені ст.ст. 16, 277 ЦК України, але такого способу як зобов'язання принести вибачення, вказаними нормами не передбачено. Поряд з цим, у п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику" у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" та главою 3 ЦК України не передбачено такий спосіб судового захисту, як зобов'язання відповідача в тій чи іншій формі вибачитися. Думку щодо неможливості застосувати такий спосіб захисту честі та гідності, як зобов'язання принести вибачення, висловив і Європейський суд у справах людини в рішенні від 05.05.2011 року по справі за позовом редакції газети "Праве дело" (рос.) та Штекель проти України. Отже такий спосіб захисту, як вибачення, не передбачений національним законодавством, а зобов'язання вибачитися може суперечити конституційній гарантії свободи вираження. Тому суд вважає, що принесення вибачень, як спосіб захисту не є такою, що ґрунтується на законі. Окрім того, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 гривень, тому вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В даному випадку [PERSON] не довів того, що він внаслідок дій [PERSON] поніс моральну шкоду, тому у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Таким чином, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] до [PERSON] про захист честі і гідності та ділової репутації, а також у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації слід відмовити за недоведеністю. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід залишити за сторонами. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed