Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 30 червня 2007 року зареєстровано, а 26 квітня 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполь Донецької області розірвано, шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають дочку - [PERSON], [INFO]. З вересня 2010 року сторони фактично припинили шлюбні відносини і з цього часу спільно не проживають. Неповнолітня дочка проживає з позивачем та її чоловіком - [PERSON], якого [PERSON] називає татом. Подружжя займаються вихованням та матеріальним утриманням дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, матеріальної допомоги на її утримання не надає, життям, здоров'ям, станом вихованням, фізичним та духовним розвитком дитини не цікавиться. З моменту припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач жодного разу не відвідав свою дочку. У 2011 році на підставі рішення суду з відповідача стягнуті аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини. Однак, [PERSON] рішення суду не виконував, та тільки після звернення [PERSON] до правоохоронних органів, в грудні 2012 року сплатив всього 100 гривень. Позивач з родиною хотіли поїхати на відпочинок за кордон. У зв'язку з цим звернулась до відповідача з проханням надати нотаріальний дозвіл на виїзд спільної дитини за межі України. На що відповідач висунув умову, що надасть дозвіл за умови виплати йому відповідної грошової суми. При таких обставинах та на підставах, визначених п.2 ч.1ст.164 Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги при наведених обставинах та просить їх задовольнити з указаних в позові підстав. Додатково пояснила суду, що відповідач після розірвання шлюбу не займався вихованням дочки, не спілкувався з нею та зовсім не бачився. Останнього разу він бачив доньку у 2011 році, коли приходив зі своєю матір'ю на день народження дитини. Інших випадків спроби батька спілкуватися з дитиною не було. Неповнолітня [PERSON] не пам'ятає свого батька та ніяких почуттів до нього не має. Дівчинка займається танцями, в подальшому має можливість виїзду в інші країни для участі у конкурсах, але тільки за умови дозволу батька на виїзд. Родина також не має можливості поїхати за кордон на відпочинок разом із донькою, оскільки відповідач не надав згоду на виїзд за кордон їх спільної дитини. За даний дозвіл просив відповідну суму. Тому, позивач вважає, що в інтересах дитини слід позбавити батьківських прав відповідача. Також зазначила, що не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON], який викликаний в суд через оголошення у пресі (04.02.2017 року - в газеті "Урядовий кур'єр" № 22) і відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник третьої особи: Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, в судове засідання не з'явився. Голова Центральної районної адміністрації надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування та висновок щодо розв'язання даного спору. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт ухиляння відповідачем від виконання батьківських обов'язків. Пояснила, що після розірвання шлюбу, відповідач не відвідував дитину. Особисто вона [PERSON] бачила приблизно у 2012-2013 році. А нещодавно він написав їй в соціальній мережі привітання, на яке вона не відповіла, що свідчить про те, що він живий і здоровий. Свідок [PERSON], який є батьком позивача та дідусем неповнолітньої [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що відповідач і в період сумісного проживання з [PERSON] не приділяв уваги вихованню доньки, яка йому тільки заважала плачем. Після розірвання шлюбу [PERSON] долею дитини не цікавився, не телефонував, не приїжджав, аліменти не сплачував. Свідок зазначив, що онука займається танцями, що в подальшому передбачає можливість поїхати за кордон для прийняття участі в різних конкурсах. Однак, із-за відмови батька надати нотаріально посвідчений дозвіл для виїзду дитини за кордон, це неможливо. Щоб надати зазначену згоду відповідач запросив 2000 доларів. Із документів судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], народженої [INFO] року в місті Маріуполь Донецької області (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14 січня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області). 26 квітня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30.06.2007 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Маріупольського міського управління юстиції м. Маріуполя, розірвано (копія рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26 квітня 2011 року (а.с. 9). Згідно копії рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 травня 2011 року, із [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку чи доходу (а.с.10). 24 лютого 2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області. Після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище - "[PERSON]". Згідно вище наведених свідоцтв про народження дитини, про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.06.2007 року та про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.02.2012 року, а також паспорта позивача серії [NUMBER] від 29.03.2012року, [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON] (а.с. 6-8). Із характеристики КЗ Маріупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 65 Маріупольської міської ради Донецької області від 28.04.2016 року встановлено, що [PERSON], 2007 року народження, яка є ученицею 3 В класу, навчається в зазначеній школі з 1 класу. Вона зарекомендувала себе з позитивної сторони. Поліну до школу приводить дідусь - [PERSON], а на батьківські збори приходить мати - [PERSON]. Батько дитини [PERSON] за три роки ніколи не приходив до школи, не брав участь у навчально-виховному процесі, не спілкувався з вчителем (а.с.12). Поважних причин для невиконання відповідачем обов'язків по вихованню неповнолітньої дочки, судом не встановлено. Таким чином, наведені докази свідчать про ухилення батька від виховання своєї доньки. Згідно висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Центральної районної адміністрації № 479-18235-47.1 від 27.02.2017 року, визнано за не доцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Такий висновок, виходячи з його змісту зроблений 08.02.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у зв'язку з відсутністю даних та інформації про батька дитини. Частиною 6 ст.19 Сімейного кодексу (СК) України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, так як він суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] вважає іншу особу батьком, який піклується про неї, матеріально забезпечує, а відповідач без поважних на те причин не проявляє інтересу до розвитку дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, таким чином ухиляється від батьківських обов'язків. Згідно ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі ж обов'язки на батьків покладені статтею 150 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 5 ст. 12 цього ж закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що суперечить її інтересам. З урахуванням викладеного, суд вважає, що захист прав неповнолітньої [PERSON], шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, є виправданим і таким, що відповідає інтересам дитини. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн. Крім того, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені (квитанцією відділення ПУМБ "РЦ в м. Маріуполь" від 31 січня 2017 року) судові витрати на виклик відповідача до суду через оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" в розмірі 840,00 гривень.

Outcome: approved