Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування жилою площею у будинку [ADDRESS] , стверджуючи, що відповідачка більше 10 років не користується будинком без поважних на те причин. У судовому засіданні позивачеві сторона вимоги підтримала. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на заповіт, укладений 3 червня 1964 року колишнім власником будинку - [PERSON] - і на її [PERSON] користь. Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Домоволодіння по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам у такому співвідношенні: [PERSON] -17\\100 частин на підставі договору дарування від 06.04.2011 року (державна реєстрація прав власності на нерухоме майно виконана 13.05.2011 року); [PERSON] - 38\\100 частин на підставі договору дарування від 15.05.2007 року (державна реєстрація права власності на нерухоме майно виконана 22.06.2007 року); [PERSON] - 2\\25 частини на підставі договору дарування від 11.08.2004 року (державна реєстрація права власності на нерухоме майно виконана 19.08.2004 року). Будинок має загальну площу 113,6 кв.м., в тому числі житлову - 58 кв.м. В будинку постійно проживають і мають реєстрацію за місцем проживання сім"я [PERSON] (4 особи), сім"я [PERSON] (2 особи) і сім"я [PERSON] (2 особи). [PERSON], яка не є членом їх родини, в будинку не проживає більше 10 років, але має реєстрацію і не бажає оформляти зняття з реєстраційного обліку. Позивачі стверджують, що наявність реєстрації у [PERSON], порушує їхнє право власності на будинок, тому вони звернулись до суду з цим позовом. На підтвердження своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі докази: договори дарування частин будинку з витягами з державного реєстру реєстрації права власності на нерухоме майно, довідку з місця проживання і реєстрації, рішення Київського райсуду м.Одеси від 14 червня 2010 року, ухваленого по справі за позовом [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] та інших про скасування свідоцтва про право власності та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, акт дільничного комітету ОСН від 31.05.2008 року та пояснення свідка [PERSON] Відповідачка, не визнаючи позов, надала такі пояснення: житловий будинок [ADDRESS] побудували її батьки [PERSON] і [PERSON] В 1964 батько уклав заповіт на користь дружини і трьох дочок: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Після смерті батька у 1970 році з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернулась тільки мати - [PERSON] і у 1974 році вона отримала свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя - 1\\2 частину домоволодіння [ADDRESS] і свідоцтво про право на спадщину - 1\\2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 14.06.2010 року їй - [PERSON] відмовлено у задоволені позову про визнання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя і визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідачка з зазначеним судовим рішенням не згодна, вона вважає, що строки позовної давності до правовідносин, що пов"язані з прийняттям спадщини, не існують, що вона в порядку спадкування має право на частину будинку по [ADDRESS] і хоча в будинку вона не проживає більше 2-х років (спільне проживання з сьогоднішніми власниками будинку є неможливим), на її - [PERSON]- думку вимоги позивачів не підлягають задоволенню. [PERSON] на підтвердження своїх доводів посилалась на заповіт [PERSON] від 3.06.1964 року і пояснення свідків (своїх дочок) [PERSON] і [PERSON] При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав: Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що "член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом", а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі наданих сторонами доказів суд встановив, що [PERSON] не є власником будинку [ADDRESS] (або його частини), не є членом сім"ї сьогоднішніх власників цього будинку, не проживає в будинку більше 10 років (відповідачка визнала в судовому засіданні, що в будинку вона не проживає більше 2-х років), що [PERSON] разом з чоловіком і дітьми постійно проживає у [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності. Суд погоджується з доводами позивачів, що наявність у [PERSON] реєстрації по житловому будинку [ADDRESS] порушує права та інтереси [PERSON], [PERSON] і [PERSON], як власників цього будинку, що усунення порушення права власності можливе в судовому порядку, тому суд визнає, що [PERSON] втратила право користування жилою площею у будинку [ADDRESS] у м.Одесі. Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку це судовий збір у сумі 243 грн 60 коп, відповідно до квитанції №210073487, сплачений позивачем [PERSON] Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу права користування жилою площею регулюються ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України.

Outcome: approved