Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк " Приватбанк " через засоби поштового звязку 18.02.2015 року звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" та відповідачем укладено договір № ІFN0АN51675152 від 07.08.2008 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 14752,35 дол. США на купівлю автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.08.2015 року. Банк свої зобов'язання за вказаним кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти у розмірі 14752,35 дол.США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором, відповідач [PERSON] надав у заставу автомобіль DAEWOO, модель: Nехіа, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легк. автомобіль, № кузова/шасі: ХWB3D3UD8A000496, реєстраційний номер: АТ0592АР, що належить йому на праві власності. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором не виконав, тому станом на 27.01.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3756,21 дол.США, що по курсу НБУ становить 59686,20 грн. З урахуванням викладеного, просить суд: в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель: Nехіа, д.н.з. [NUMBER], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт); звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного майна, з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом, з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, з наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття предмета застави з обліку в органах ДАІ України; та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання засідання не зявився, направив суду заяви, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить справу розглянути в його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, зазначивши, що його довіритель [PERSON] на сьогоднішній день практично погасив заборгованість, яка нарахована банком, про що представив суду оригінали квитанцій про погашення кредитної заборгованості, залишилося непогашеним по кредитному договору тільки 2185 грн.38 коп., що вже не є співмірним із вартістю заставного майна, а тому просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 07.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" і [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № ІFN0АN51675152, згідно умов якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає відповідачу кредитні кошти у розмірі 14752,35 дол.США на придбання автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 06.08.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором, відповідач [PERSON] надав у заставу автомобіль DAEWOO, модель: Nехіа, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легк. автомобіль, № кузова/шасі: ХWB3D3UD8A000496, реєстраційний номер: АТ0592АР, що належить йому на праві власності. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, тому станом на 27.01.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3756,21 дол.США, з яких: - 3482,06 дол.США - заборгованість за кредитом; - 55,72 дол.США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 9,78 дол.США - заборгованість за комісією за користування кредитом; - 14,80 дол.США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; - 15,73 дол.США - штраф (фіксована складова); - 178,12 дол.США - штраф (процентна складова). Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, регулюється нормами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» N 1255-IV від 18 листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004р., який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями цього закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до положень ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне право позивача прописане й в розділі 13 кредитно-заставного договору від 07.08.2008 року, яким передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в ч.1 ст. 590 ЦК України. Згідно ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. З матеріалів справи вбачається, що позивач 23.12.2014 року звернувся до відповідача з відповідною вимогою погашення заборгованості, попередивши його про звернення стягнення на предмет застави (а.с. 11). Відповідач вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконав, а тому останній набув право звернути стягнення на предмет застави. Однак, за час розгляду даного позову судом сторона відповідача наголошувала на те, що ним здійснюється погашення по кредитному договору, в звязку з чим сума заборгованості є меншою, ніж та, яка заявлена в розрахунку заборгованості, наданої банком до позовної заяви. Із наявного в матеріалах справи копії повідомлення банку від 23.12.2014 року на імя відповідача вбачається, що прострочена заборгованість складає загалом 1032,49 дол.США, а в позовній заяві та долученому до неї розрахунку на січень місяць 2015 року (тобто місячний термін між розрахунками) зазначено заборгованість вже 3756,21 дол.США. В звязку з цим ухвалою Надвірнянського районного суду від 14.04.2015 року участь представника позивача в судове засідання визнана обовязковою, оскільки суду необхідно було встановити факти та обставини по справі, які можуть бути відомі лише позивачу. При цьому, представник позивача надалі в судові засідання не зявлявся, направляв заяви про слухання справи в їх відсутність, а також не надав докази в обґрунтування своїх вимог та не спростував тих обставин, на які посилався представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України і окрім того, суд створив всі умови для змагального процесу. Представником відповідача надані суду виписки з карткових рахунків (а.с.84-86), з яких вбачається, що з карток [PERSON] за період з 15.10.2014 р. по 16.10.2015 р. банком здійснювалось автоматичне погашення простроченої заборгованості. При цьому, з наданих виписок вбачається, що з карток відповідача було автоматично погашено прострочену заборгованість на суму 27597,43 грн. Також представник відповідача надав суду платіжні квитанції - оригінали, із яких вбачається, що місячні платежі в рахунок погашення кредиту ним вносилися в більшому розмірі ніж це було передбачено кредитним договором, а останній платіж внесено 11.11.2015 року у розмірі 50 дол. США, тобто заборгованість по тілу кредиту і відсоткам за користування кредитними коштами сплачена в сумі 57500,82 грн. Жодних заперечень з приводу даного розрахунку позивачем суду не надано. Оскільки позивачем не було виконано вимоги суду по забезпеченню свого представника в судове засідання та по наданню відомостей на обґрунтування заборгованості за кредитним договором, тобто належними та допустими доказами не доведено, що у відповідача [PERSON] існує заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» і дана заборгованість складає саме суму 3756,21 дол.США, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на заставне майно - автомобіль, суд вважає, що в даному конкретному випадку правові підстави для задоволення позову відсутні. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені судом докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ІFN0АN51675152 від 07.08.2008 року. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 536, 550, 553, 554, 589, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed