Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач 29.05.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Юг», та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 30.03.2016 року( а.с. 139-140), просив визнати правовідносини за іпотечним договором, укладеним 25.12.2007 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» та посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Юрченко І.П. за реєстровим №Д-352, такими, що припинились. В обґрунтування позовних вимог відзначив, що 20 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі за текстом -ВАТ «ВіЕйБі Банк») та ТОВ «Альянс-Юг» укладено кредитний договір № 44/07ю, відповідно до якого ТОВ «Альянс-Юг» отримало від ВАТ «ВіЕйБі Банк» кредитні кошти в розмірі 250 000,0 доларів США з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2009 року, зі сплатою 13,2 % річних. Також, 25.12.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та позивачем укладено іпотечний договір, яким забезпечено зобов'язання за кредитним договором № 44/07ю від 20.12.2007 року, а саме, обов'язок повернути кредитні кошти в сумі 250 00,0 доларів США в строк до 19 грудня 2009 року; сплатити за користування кредитними коштами 13,2% річних, починаючи з грудня 2007 року. Предметом договору іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS]. У подальшому, 19 червня 2008 року сторонами кредитного договору була укладена додаткова угода № 01 до кредитного договору № 44/07ю від 20 грудня 2007 року, якою збільшено процентну ставку за кредитним договором до 16 % річних. Додатковою угодою № 2 від 20 листопада 2008 року до кредитного договору № 44/07ю від 20 грудня 2007 року, процентну ставку за кредитним договором збільшено до 17,5 %. Проте, позивач як майновий поручитель згоди на зміну процентної ставки до рівня 16%, а потім 17,5% річних не надавав, додаткових договорів або угод до договору не укладав. Умовами Іпотечного договору, який забезпечує виконання зобов'язання за кредитним договором № 44/07ю від 20 грудня 2007 року, не передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, також договором не передбачено умови щодо домовленості сторін (банку і поручителя), якою поручитель дає згоду на зміну основного зобов'язання. Позивач, з посиланнями на ст.ст. 559, 575, 593 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), ст.ст. 11, 17, 19 Закону України "Про іпотеку" як підстави звернення до суду, подав 29.05.2015 року подав відповідний позов. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 02.07.2014 року (а.с.98) уточнені позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - Ключинський К.Л.(діє на підставі довіреності від 05.08.2016 року) в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був сповіщений належним чином, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у минулих судових засіданнях, проведених у режимі відео конференції, обставини, викладені у письмових запереченнях від 15.07.2015 року (а.с.43-48), підтримав. Вважає, що позов є необґрунтованим та таким, у задоволенні якого слід відмовити. просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Представник ТОВ «Альянс-Юг» у в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані докази, прийшов до наступних висновку. Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк»та ТОВ «Альянс-Юг»укладено кредитний договір №44/07ю (надалі за текстом - кредитний договір), відповідно до якого ТОВ «Альянс-Юг» отримало від ВАТ «ВіЕйБі Банк» кредитні кошти в розмірі 250 000,0 доларів США з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2009 року, зі сплатою 13,2 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 44/07ю від 20 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 25 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., зареєстрований в реєстрі за № Д-352 (надалі за текстом -договір іпотеки). Відповідно до п. 1.1 цього договору [PERSON] з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, що випливає з кредитного договору, цим передає в іпотеку, а ВАТ «ВіЕйБі Банк» приймає в іпотеку предмет іпотеки. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с12). Згідно вказаного договору іпотеки забезпечено зобов'язання за кредитним договором № 44/07ю від 20.12.2007 року, а саме, обов'язок повернути кредитні кошти в сумі 250 000,0 доларів США в строк до 19 грудня 2009 року; сплатити за користування кредитними коштами 13,2% річних, починаючи з грудня 2007 року. У подальшому, 19 червня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Альянс-Юг»була укладена додаткова угода № 01 до кредитного договору № 44/07ю від 20 грудня 2007 року, відповідно до п. 1.1.2. якої збільшено процентну ставку за користування кредитом до 16 % річних (а.с.10). 20 листопада 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк»та ТОВ «Альянс-Юг» була укладена додаткова угода №02 до кредитного договору № 44/07ю від 20 грудня 2007 року, відповідно до п. 1 якої збільшено процентну ставку за користування кредитом до 17,5 % річних (а.с.11). ТОВ "Альянс-Юг" взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконувало. Рішенням господарського суду Одеської області від 1 лютого 2001 року на користь ВАТ "ВіЕйБі Банк" із ТОВ "Альянс-Юг" стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № 44/07ю у розмірі 151 839 доларів 47 центів США та інфляційні збитки в розмірі 15 256 грн. 01 коп. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 9 листопада 2009 року розпочато процедуру банкрутства ТОВ "Альянс-Юг". Постановою Господарського суду Одеської області від 1 грудня 2009 року ТОВ "Альянс-Юг" визнано банкрутом. ВССУ в ухвалі суду від 01.06.2011 року (справа 6-5236св10) відзначив, що хоч рішенням господарського суду з ТОВ "Альянс-Юг" на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, однак вказане рішення неможливо виконати, а відтак і зобов'язання ТОВ "Альянс-Юг" за кредитним договором не виконано та підлягає до виконання майновим поручителем (а.с.199-203). Крім того судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06.07.2010р. позов ПАТ «ВіЕБіБанк» до [PERSON] та ТОВ «Альянс ЮГ» про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором задоволений. Проте рішенням апеляційного суду Одеської області від 27. 10.2010р. рішення 1-ї інстанції було скасовано, та в позові відмовлено. Ухвалою ВССУ від 01.06.2011р. рішення апеляційного суду Одеської області від 27.10.2010р. скасовано, а рішення Малиновського районного суду м.Одеси залишено в силі (а.с.179-183). Крім того [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «ВіЕйБіБанк», третя особа- орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради , ТОВ «Альян-ЮГ» про визнання договору іпотеки недійсним, за яким рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.04.2014р. в позові було відмовлено, та яке залишено без змін Ухвалою ВССУ від 10.0.2014р. (а.с.175-178). Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Для належного виконання зобов'язань, статтею 546 ЦК України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). При цьому, статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Водночас, за змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України "Про іпотеку", заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому, застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). У зв'язку з цим, в статті 1 Закону України "Про іпотеку" також визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи -боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. За змістом статті 11 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. Права та обов'язки сторін договору іпотеки визначаються законом і договором. Загальні права та обов'язки сторін передбачаються статтями 586, 587 ЦК, статтями 8, 9, 10 Закону № 898-ІV. Відповідно до ст. 19 Закону № 898-ІV зміни та доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Стосуватись вони можуть продовження терміну виконання основного зобов'язання, заміни предмета іпотеки або змін у предметі іпотеки тощо. Частиною другою ст. 19 Закону № 898-ІV встановлено, що будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобов'язанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою. У разі коригування графіка виконання основного зобов'язання у зв'язку з його частковим достроковим погашенням анулювання заставної і видача нової заставної не є обов'язковими. Це положення не узгоджується з іншими положеннями цього Закону. По-перше, ч. 5 ст. 3 Закону № 898-ІV встановлюється похідний характер іпотеки від основного зобов'язання, а отже, передбачається першочергове встановлення основного зобов'язання, тобто повинне бути й першочергове внесення змін саме до основного зобов'язання. По-друге, збільшення основного зобов'язання або процентів за ним у розумінні Закону № 898-ІV має наслідком виникнення нового основного зобов'язання, якщо в договорі, яким визначається це зобов'язання, не встановлені критерії такого збільшення. Зазначене вбачається з аналізу норм ч. 4 ст. 3 та ч. 2 ст. 7 цього Закону, відповідно до яких іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню в грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. При цьому навіть окреме застереження в іпотечному договорі щодо згоди на майбутні зміни обсягів зобов'язання, за відсутності зазначених вище критеріїв, не усуває невизначеності обсягів майбутньої відповідальності іпотекодавця та не є вимогою, яка може виникнути в майбутньому, виконання якої забезпечується іпотекою, оскільки порядок та інші необхідні умови такої вимоги на майбутнє повинні бути конкретизовані на момент укладення договору іпотеки. Предметом спору у даній справі є вимоги [PERSON] про припинення правовідносин за іпотечним договором, укладеним 25.12.2007 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк», з посиланням на ст. 559 ЦК України і те, що зміни до Кредитного договору про збільшення розміру відсотків за користування кредитом, а значить - і обсягу відповідальності Позивача, як Іпотекодавця, було здійснено без належного повідомлення і згоди на те останнього, що є підставою для припинення зобов'язань за Іпотечним договором. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізація предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Підстави припинення іпотеки наведені у ст. 17 Закону № 898-ІV. Відповідно до цієї норми права іпотека припиняється у разі: - припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), у разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; - з інших підстав, передбачених цим Законом. Вказані положення найшли відображення у спірному договорі, так, згідно до іпотечного договору (ст..6 договору), іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Іпотека припиняється у разі: 6.2.1. припиненням дії Кредитного договору; 6.2.2. реалізація предмета іпотеки відповідно до норм чинного законодавства та цього іпотечного договору; 6.2.3. набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; 6.2.4. визнання цього договору недійсним; 6.2.5. знищення (втрата) предмета іпотеки (якщо іпотекодавець не відновив його), - в порядку, передбаченому п.4.3 цього Договору. Згідно п.9.3 умов договору іпотеки від 25.12.2007 року, договір діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно із частиною п'ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Ураховуючи, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), то у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним (такий правовий висновок, викладений ВСУ за розглядом справи N 6-216цс14). При цьому, суд враховує, що норми ст. 559 ЦК щодо припинення поруки не поширюються на відносини майнової поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфу 6 (статті 572-593) гл. 49 ЦК України та спеціальним законом. У постанові Верховного Суду України у справі від 17.09.2014 № 6-109цс14 висловлено правову позицію про те, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави/іпотеки. Підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки й порядок внесення змін і доповнень до іпотечного договору регулюється статтями 17, 18, 19 Закону № 898-ІV. Такий висновок зроблений суддями Судової палати у господарських справах Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 3-44гс12. Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України визначає припинення правовідношення як один із способів захисту цивільних прав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Отже, з аналізу чинного законодавства вбачається, що збільшення процентної ставки за кредитним договором не є підставою для визнання правовідносин за договором іпотеки припиненими. З матеріалів справи, суд вбачає, що зобов'язання за кредитним договором № 44/07ю від 20.12.2007 року, у забезпечення якого було укладено спірний договір іпотеки, не виконані, кошти надані у кредит банку не повернуті. На спростування даних обставин позивачем не надано суду належних та допустимих доказів. Тобто, правовідносини за кредитним договором № 44/07ю від 20.12.2007 року між сторонами не припинені. При цьому, суд враховує, що за додатковими угодами від 19 червня 2008 року та від 20.11.2008 року до кредитного договору № 44/07ю від 20 грудня 2007 року відсоткова ставка за користування кредитними коштами була збільшена двічі, першого разу до 16% річних (а.с.10); другого - до 17,5 % річних (а.с.11). на час звернення до суду плата за користування кредитними коштами складає 17, 5%. Проте, з пояснень позивача встановлено, що у порушення вимог чинного законодавства та умов Іпотечного договору внесення змін до кредитного договору № 44/07ю від 20.12.2007 року відбулось за відсутності на це згоди позивача як іпотекодавця, та без належної державної реєстрації цих змін, у зв'язку з чим суд вбачає, що [PERSON] відповідає за зобов'язання, які виникли з кредитного договору саме у межах, передбачених відповідним договором іпотеки на момент його укладення. При цьому, підстав для визнання правовідносини за іпотечним договором, укладеним 25.12.2007 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» та посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Юрченко І.П. за реєстровим №Д-352, такими, що припинились, судом не встановлено. У зв'язку з чим, з урахуванням вищевикладеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Щодо клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд враховує наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що у задоволенні вимог позивача було відмовлено за його необґрунтованості, підстав для застосування строків позовної давності, заявлених представником банку, суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed