Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року. Від сумісного проживання в період шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними почалися в січні 2005 року та були розірвані наприкінці вересня 2016 року, внаслідок різних поглядів на подальше спільне сімейне життя. Збереження та подальше існування шлюбних відносин з відповідачем, вважає неможливим, оскільки на теперішній час, вони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують нормальних шлюбних відносин, у них відсутнє будь-яке спілкування, встрачено почуття взаємоповаги та любові, тобто вони не реалізують належні їм права та обов'язки подружжя. Спору щодо розподілу майна, придбаного ними за час шлюбу, на сьогоднішній день не має. Просить суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, заздалегідь надавши суду заяву, у якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглядати справу у її відсутність та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. В заяві зазначив про визнання позову, але надав суду письмові пояснення, відповідно до яких вказує, що фактичні шлюбні відносини з позивачкою у них почалися з 12 липня 2006 року, а розірвані 01 жовтня 2016 року. На протязі 10 повних років їх спільного сімейного життя він завжди поводив себе однаково, не зловживав і не зловживає спиртними напоями, постійно працює, веде розмірений спосіб життя. На роботі його поважають, прислуховуються до його думки, радяться з ним. Він ніколи не підіймав руку ні на свою дружину, ні на дитину. З літа 2016 року саме позивачка пачала періодично погіршувати відносини, навіть донька почала відчувати на собі її агресивний стан. Він жодних підстав для такої її поведінки ніколи не давав. Відповідачка зникала інколи з вечора з дому, а інколи взагалі не приходила вночі додому. Позивачка в грубій формі виражалася не тільки в його адресу, але й на адресу його батьків, а 01.10.2016 зібрала речі, і виїхала з дитиною в невідомому напрямку. Відповідач втратив всі фізичні та духовні зв'язки з позивачкою і в нього втрачена довіра до неї. Збереження сім'ї не можливе і суперечить їх інтересам. Вивчивши матеріали цієї цивільної справи, та враховуючи визнання позову відповідачем у відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 12 серпня 2006 року, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис № 623, що підтверджується копією свідоцтва. Від сумісного проживання в період шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, не аргументує можливості збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з "Шульга" на "Проніна". З матеріалів справи вбачається, що позивачка не просила суд після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне «Шульга». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність після розірвання шлюбу залишення позивачці прізвища "Проніна". На підставі наведеного, повно та всебічно з'ясовувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.

Outcome: approved