Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач 26.03.2020 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Золоте" на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 09.07.2014 року по 08.01.2020 року він знаходився у трудових відносинах з ДП «Первомайськвугілля» ВП «Шахта «Золоте». 8 січня 2020 року та був звільнений за ст. 38 КЗпП України. Під час перебування в трудових відносинах з відповідачем, останній заборгував йому заробітну плату з червня по грудень 2019 року в сумі - 12502,62 грн., лікарняні за грудень 2019 року в сумі - 5483,98 грн. та компенсацію за 28 днів невикористаної відпустки в сумі - 13603,34 грн. На момент звільнення відповідач повинен був сплатити належні йому кошти в розмірі - 31589.94 грн. Він неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами з вимогою провести розрахунок , але відповідач послався на те, що на підприємстві немає коштів. 23.03.2020 йому було перераховано - 7529.04 грн. і 369,22 грн.; 24.03.2020 - 1153,16 грн. Однак дані виплати були нараховані значно пізніше дати його звільнення. Згідно довідки, наданої відповідачем № 01-03/276 від 18.03.2020, середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 9347.90 гри. За таких обставин, середньоденна заробітна плата складає 445,14 гри. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 40 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 17805,60 грн. Дії роботодавця щодо невиплати заробітної плати у період його роботи на підприємстві та не проведення з позивачем належним чином розрахунків при звільненні, поставили його у скрутне матеріальне становище та унеможливили забезпечення нормального існування, чим було порушено його конституційне право на одержання винагороди за працю, а також норми статей 115 і 116 КЗпП України. 11.06.2020 у встановлений судом строк представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що з позовом не згоден та не визнає його з наступних підстав: як вказано в позові відносно невиплати заробітної плати, згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 13 від 24.09.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець повинен сплатити суму середнього заробітку, якщо він не доведе відсутності своєї вини. Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворогд, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. В 2016 році Державному підприємству «Первомайськвугілля» було видано Сертифікати Торгово-промислової Палати України №6293 від 10.05.2016р., №6294 від 10.05.2016р, якими засвідчується форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), період дії форс-мажорних обставин встановлено з 18 квітня2014р. та тривають станом на дату видачі сертифікатів 10 травня 2016р.При цьому дату закінчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не встановлено. Наявні сертифікати Торгово-промислової Палати України є доказом відсутності вини Підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати,оскільки ними підтверджено наявність форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили)на момент подачі позивачем позовної заяви. Практика судів та позиція Верховного Суду в частині підтвердження відсутності вини Підприємства в порушенні зобов`язання з виплати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку викладені у Постанові Верховного Суду України від 9вересня 2018р. справа №408/5985/17ц, постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016р №6-383 цс15, постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015р. №6-2159цс15. Згідно ст.10 Закону України «Про тимчасом заходи на період проведення антитерористичної операції» вказано, що сертифікат ТИПУ є єдиним належним, достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажор), як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань тих суб`єктів господарювання, які знаходяться і здійснюють свою діяльність на території проведення антитерористичної операції. ВП шахта «Золоте» ДП «Первомайськвугілля» (м.Золоте) знаходиться на такій території згідно Переліку населених пунктів, які розташовані на території проведення антитерористичної операції, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення " (із змінами). Провадження у справі відкрито 31.03.2020 суддею [PERSON], ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.06.2020. Розгляд справи не було завершено у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку рішенням ВРП від 25.08.2020. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 14.09.2020 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. Розгляд справи розпочато спочатку в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду на 25.01.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, у наданій суду заяві просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у наданій суду заяві просив розглянути справу без його участі, оскільки він з не може прибути на засідання у звязку з відсутністю фінансування на відрядження. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Золоте» з 09.07.2014 року по 08.01.2020 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4). З копії наказу ДП «Первомайськвугілля» ВП шахта «Золоте» №6к від 08.01.2020 «Про кадрові питання» вбачається, що [PERSON] таб.№1188, гірника з ремонту гірничих виробок дільниці ВТБ 08.01.2020р. наказано звільнити за ст.38 КЗпП України за власним бажанням на пенсію. Бухгалтерії провести повний розрахунок з [PERSON] , виплатити йому компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 09.07.2019р. по 08.01.2020р. Підстава: заява.(а.с.3) Згідно листа - відповіді ДП «Первомайськвугілля» ВП шахта «Золоте» №01-17/65 від 16.01.2020, на день звільнення 08.01.2020 року [PERSON] не виплачена заробітна плата в сумі 12502,62 грн. (червень 2019р.- 1153,16 грн.; жовтень 2019 р. - 369,22 грн.; листопад 2019 р. - 7529,04грн.; грудень 2019 р. - 3451,30 грн.) та лікарняні за грудень 2019 р. за рахунок ФСС України - 5483,98 грн. Заробітна плата з 01.01.2020 р. по 08.01.2020 р. складає 16898,56. Разом сума до виплати - 31589,94грн. У зв`язку з тяжким фінансовим становищем ДП «Первомайськвугілля», відокремленим підрозділом якого є ш.«Золоте», можливості провести з [PERSON] повний розрахунок у день звільнення не має. Виплати будуть проведені при надходженні коштів. (а.с.9) Згідно листа - відповіді ДП «Первомайськвугілля» ВП шахта «Золоте» №01-03/147 від 07.02.2020, на день звільнення 08.01.2020 року [PERSON] не виплачена заробітна плата в сумі 26106,06 грн. (червень 2019р.- 1153,16 грн.; жовтень 2019 р. - 369,22 грн.; листопад 2019 р. - 7529,04грн.; грудень 2019 р. - 3451,30 грн.; січень 2020р.- 13603,34грн.) та лікарняні за грудень 2019 р. за рахунок ФСС України - 5483,98 грн. 04.02.2020р. була частково перерахована заробітна плата по грудень 2019р. в сумі 552,00грн. 05.02.2020р. перераховані лікарняні за грудень 2019р. за рахунок ФСС України в сумі 5483,98грн. Станом на 06.02.2020р. залишилася невиплаченою заробітна плата в сумі 25554,06грн. У зв`язку з тяжким фінансовим становищем ДП «Первомайськвугілля», відокремленим підрозділом якого є ш.«Золоте», можливості провести з [PERSON] повний розрахунок у день звільнення не має. Виплати будуть проведені при надходженні коштів. (а.с.11) Згідно листа - відповіді ДП «Первомайськвугілля» ВП шахта «Золоте» №01-17/271 від 17.03.2020, на день звільнення 08.01.2020 року [PERSON] не виплачена заробітна плата в сумі 26106,06 грн. (червень 2019р.- 1153,16 грн.; жовтень 2019 р. - 369,22 грн.; листопад 2019 р. - 7529,04грн.; грудень 2019 р. - 3451,30 грн.; січень 2020р.- 13603,34грн.) та допомога з тимчасової непрацездатності за грудень 2019 р. за рахунок ФСС України - 5483,98 грн. Разом сума до виплати складала 31590,04грн. Станом на 16.03.2020 року виплачено заробітну плату за: грудень 2019 р. - 1623,31 грн., (пл. дор. №32 від 30.01.2020 р.; №42 від 10.02.2020 р.; № 63 від 02.03.2020 р.); січень 2020 р. - 13603,34 грн., (пл. дор. № 81 від 02.03.2020 р.); допомогу з тимчасової непрацездатності за грудень 2019 р. за рахунок ФСС України - 5483,98 грн. (пл. дор. № 52 від 05.02.2020 р.) Залишок не виплаченої заробітної плати складає 10879,41 грн.: червень 2019 р. - 1153,16 грн.; жовтень 2019 р. - 369,22 грн.; листопад 2019 р. - 7529,04 грн.; грудень 2019 р. - 1827,99 грн., яка буде виплачена при надходженні коштів (а.с.13). Відповідно до довідки ДП «Первомайськвугілля» ВП шахта «Золоте» №01-03/276 від 18.03.2020, середній заробіток за 1 календарний день складає 445,14 грн. (а.с.14) Відповідно до копії виписки по карковому рахунку на [PERSON] , 23.03.2020 було проведено безготівкове зарахування на рахунок заплати зарахування заборгованості по з/п за жовтень 2019р. у сумі 369,22 грн. Відповідно до копії виписки по карковому рахунку на [PERSON] , 23.03.2020 було проведено безготівкове зарахування на рахунок заплати зарахування заборгованості по з/п за листопада 2019р. у сумі 7529,04грн.(а.с.16) Відповідно до копії виписки по карковому рахунку на [PERSON] , 19.06.2020 було проведено безготівкове зарахування на рахунок заплати зарахування заборгованості по з/п за грудень 2019р. у сумі 1827,99грн. (а.с.46). Отже, з позивачем проведено остаточний розрахунок 19.06.2020. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 09.01.2020 року по 19.06.2020 року, а саме 111 робочих дні (січень 2020 - 17 роб./днів, лютий 2020 -20 роб./днів, березень 2020 -21роб./днів, квітень 2020-21роб./днів, травень 2020 -19 роб./днів, червень 2020 -13 роб./днів). Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданої довідки про розмір середнього заробітку за 2020 рік, розмір середньоденного заробітку складає 445 грн. 14 коп. Отже розмір компенсації складає 49 410 грн. 54 коп. (445,14 гривень середньоденного заробітку х 111 робочих днів затримки розрахунку). Разом з тим, суд вважає очевидно неспівмірними заявлені до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, суд бере до уваги таке. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у цивільній справі №761/9584/15-ц. Великою Палатою Верховного Суду також наведено критерії, які суд має врахувати, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Судом враховується, що розмір затриманої суми складає 31 590,04грн. Період затримки розрахунку складає 111 робочих дні та обумовлено фінансовим становищем відповідача. Розмір заявленої до відшкодування суми 49 410,54 грн. перевищує розмір суми, яка затримана до виплати. Отже, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 31 590,04грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial