Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування м.Черкаси, про звільнення житлового приміщення та виселення. В обґрунтування своїх вимог вказували, що [PERSON] працював плотником - бетонником у колишньому ЕМУ «Промбуд» ВБМО «Черкасбуд» і від підприємства у 1992 році отримав ордер на заселення у квартиру за адресою [ADDRESS]. У 2002 році дана квартира була приватизована на всіх членів сім "і, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В даній квартирі вони проживали до 1998 року, оскільки в подльшому переїхали проживати в [INFO]. У 1998 році [PERSON], який є троюрідним братом [PERSON], звернувся з проханням про тимчасове проживання у спірній квартирі та за домовленістю з остіннм вселивсая у вкзаане помешкання У 2004 році відповідач був зареєстрований у цій же квартирі. А близько 10-11 років тому назад, без згоди позивачів, відповідач вселив у квартиру свою жінку з її дитиною, згодом у них народилася спільна дитина. На даний час відповідач та члени його сім"ї проживають у спірній квартирі. [PERSON] має намір переїхати зі своєю сім 'сю на постійне місце проживання у м. Черкаси, оскільки у неї немає іншого особистого житла. На неодноразові вимоги звільнити квартиру за адресою [ADDRESS], відповдач відмовляється та продовжує користуватися чужим нерухомим майном. Просять суд виселити відповідача та членів його сім"ї з належної їм квартири за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка діє і як представник позивачів [PERSON], [PERSON], представник [PERSON], позивач [PERSON] заявлений позов підтримали та просили його задовольнити, виселивши відповідача та членів його сім"ї із спірної квартири, яка належить їй на праві власності, оскільки вказане житло їм необхідне для власних потреб. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні, пояснивши, що відповідач дійсно проживає у спірній квартирі, проте, вважає вимогу про виселення незаконною, оскільки позивачами обраний невірний спосіб захисту. Просила застосувати позовну давність до спірних правовідносин, оскільки з 2007 року - моменту, коли, як стверджують позивачі, відповідач відмовився вислелятися із спірної квартири, сплинуло 10 років. Представник третьої особи - органу оіпки та піклування м.Черкаси пкладалася на розсуд суду, в подальшому в судове засідапння не з"явилася. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 23.01.2002, яке видане за наказом № 1/64 від 28.11.2001. Даний факт також підтверджується довідкою комунального підприємства «Черкастке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» №54660 від 06.10.2015. [PERSON] та [PERSON] проживаютьта проживають за адресою: [INFO], що підтверджується актом опитування сусідів від 27.01.2014, завіреним головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Хімселище», та довідкою № 3406 від 09.06.2016, виданою КП «Соснівська СУБ». Провадження по даній справі зупинялося до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі № 712/9970/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності в межах якої [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. В обгрунтування заявлених позовів вказували що, [PERSON] надала позику [PERSON] в сумі 16\~000 грн. до 17.04.2004, даний факт підтверджується договором позики грошей від 17.04.2003 року посвідченим приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу [PERSON], проте у дійсності між сторонами був укладений договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS]. А [PERSON] мотивував свій позов тим, що з 1998 року проживає, з 2004 року зареєстрований у спірній квартирі, тобто відкрито користується вказаним житловим приміщенням, тому набув на нього права власності за набувальною давністю. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.01.2017 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. В мотивувальній частині рішення суду вказано, що суду не надано доказів того, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії спрямовані на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Під час розгляду справи судом не було встановлено, що договір позики було укладено з метою приховання іншого правочину, доказів цьому та належних обґрунтувань надано не було і тому підстав для визнання цього договору удаваним немає. В задоволенні позову [PERSON], суд відмовив оскільки [PERSON] був вселений та зареєстрований з 2004 року зі згоди власників у спірну квартиру, в якій проживає тривалий час, крім того, протягом періоду його проживання спірна квартира була зареєстрована на праві власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою КП ЧООБТІ від 06.10.2015р., отже відсутні підстави для висновку про те, що при заволодінні чужим майном [PERSON] не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, тому відсутні підстави для задоволенні позовних вимог про визнання на спірну квартиру права власності за [PERSON] з одночасним припиненням на неї права власності відповідачів. Відповідно до ст. 98 ЖК УРСР тимчасові мешканці наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ст. 99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Аналізуючи спірні правовідносини, норми житлового законодавства, на які посилаються позивачі, як підставу своїх позовних вимог щодо звільнення житлового приміщення та виселення відповідача і членів його сім"ї, суд вважає, що даний позов не підлягає до задоволення з визначених позивачами підстав, оскільки норми статей 98 і 99 ЖК УРСР не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Згадані норми закону відносяться до Глави 2 Кодексу та регулють правовідносини, які виникають в сфері користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а спірна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS], належить позивачам на праві власності, а тому не є об"єктом державного чи громадського житлового фонду. До спірних відносин слід застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють суспільні відносини у сфері права власності.

Outcome: dismissed