Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 23.11.2011 рокуміж [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перемога" (далі за текстом позивачем) було укладено договір оренди земельної ділянки зі строком дії вказаного договору 5 років. Державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки було проведено 28.12.2012 року та того ж дня було здійснено передачу та приймання земельної ділянки, що підтверджується відповідним актом. Всупереч тому, що дія вищевказаного договору закінчується лише 28.12.2017 року відповідач [PERSON] уклав 10.01.2017 року новий договір оренди землі з відповідачем [PERSON] , який реєстровано 02.02.2017 року державним реєстратором КУ "Реєстраційна служба" Штомпель Оленою Іванівною, яка є третьою особою за даним позовом. Позивач вказує, що 03.05.2017 року ним на орендованій земельній ділянці здійснено посів кукурудзи гібриду «Оксітан», який [PERSON] в період з 16.05.2017 року по 22.05.2017 року було знищено та засіяно соєю. За таких обставин позивач вимагає від відповідача [PERSON] передання доходу від майна, виходячи з загальної кількості можливо зібраного врожаю або його вартості, в сумі 40 469 грн. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі від «10» січня 2017 року укладений між [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) та [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ), видалити з державного реєстру прав на нерухоме майно запис про інше речове право №189001130 від 02.02.2017 року щодо укладення договору оренди землі від «10» січня 2017 року між [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) та [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ); стягнути з [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога" (ідентифікаційний код юридичної особи 05423113) 40 469 (сорок тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 00 коп. доходу, отриманого від незаконного володіння земельною ділянкою орендованою Позивачем в 2017 році, за вирощену сою; стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати, які складаються з: судового збору, витрат Позивача на правову допомогу, витрати представника позивача пов`язані з явкою до суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 19.01.2018 року постановлено дану цивільну справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 01.03.2018 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 24.09.2018 року витребувано від третьої особи - державного реєстратора КУ "Реєстраційна служба" Штомпель Олени Іванівни реєстраційну справу реєстрації договору оренди землі укладеного 10.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] стосовно земельної ділянки площею 2, 8304 га. кадастровий номер [NUMBER] . У судовому засіданні представник позивача Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перемога" - адвокат Павелко Р.С. позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та прохали відмовити в їх задоволенні. У судове засідання третя особа - державний реєстратор КУ "Реєстраційна служба" Штомпель О.І. не з`явилася подала заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд заслухавши показання представника позивача, відповідачів, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази в цілому і кожен окремо, прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідачу [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину №2424, виданого 11.10.2011 року державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори на праві власності (державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданим «09» червня 2008 року) належить земельна ділянка площею 2,83 га. з кадастровим номером [NUMBER] , яка розташована на території Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 23.11.2011 року між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перемога" було укладено договір оренди земельної ділянки.(а.с.5,6) Строк дії вказаного договору оренди землі становив 5 (п`ять) років. В пункті 43 даного договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту підписання та державної реєстрації. Державну реєстрацію зазначеного вище договору оренди земельної ділянки було здійснено відділом Держгеокадастру у Хорольському районі, запис в державному реєстрі земель № 53248000400600 28.12.2012 року. В цей же день було здійснено передачу та приймання земельної ділянки, що підтверджується відповідним Актом про передачу та прийом земельної ділянки.(а.с.7) Частиною 2 ст. 792 Цивільного кодексу України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". В силу ст. 2 Закону України Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (в редакції, що діяла на час укладання спірного договору). Оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України Про оренду землі). Згідно зі ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Анологічну правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, де вказано, що за змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що строк дії спірного договору оренди земельної ділянки укладеного 23.11.2011 року між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Перемога" закінчився 28.12.2017 року. Всупереч тому, що дія вищевказаного договору закінчується лише 28.12.2017 року відповідач [PERSON] уклав 10.01.2017 року новий договір про оренду землі з відповідачем [PERSON] , який реєстровано 02.02.2017 року третьою особою по справі державним реєстратором КУ "Реєстраційна служба" Штомпель Оленою Іванівною. (а.с.74-76) Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Із змісту ст. 93 Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», вбачається, що передача в користування земельної ділянки в один і той же час може бути здійснена лише одному користувачу за одним правочином, тобто можливість передачі однієї земельної ділянки в користування відразу кільком користувачам одночасно вказаними нормативними актами не передбачена. В момент укладення договору оренди землі між відповідачами [PERSON] та [PERSON] - було допущено порушення вимог ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зіст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 10.01.2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід визнати недійсним, слід видалити з державного реєстру прав на нерухоме майно запис про інше речове право №189001130 від 02.02.2017 року щодо укладення договору оренди землі від «10» січня 2017 року між [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) та [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ). Суд прийшов до висновку,що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з [PERSON] на його користь 40 469 гривень 00 коп. доходу, отриманого від незаконного володіння земельною ділянкою орендованою позивачем в 2017 році, за вирощену сою, оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували це, оскільки акт обстеження земельної ділянки від 28.05.2017 року складений без участі представників Клепачівської сільської ради Хорольського району. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3200 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6 666, 66 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial