Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

В позовній заяві позивач вказує, що 29.08.2007 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та відповідачкою було укладено Кредитний договір №001-07078-290807, згідно з умовами якого позивач відкриває відповідачці картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті «Класичний», що міститься в Додатку №1 до Договору та умовах, викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного договору. Банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому, сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не укладається. Кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором та вчинення інших операцій, передбачених договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 10.10.2013 року у відповідачки виникла заборгованість в сумі 11759,01 грн., з яких: - 11595,60 грн. - прострочене тіло кредиту; - 163,41 грн. - заборгованість по відсоткам. Позивач просить суд стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але у позовній заяві просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, просить суд застосувати до даних правовідносин позовну давність. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 29.08.2007 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та відповідачкою було укладено Кредитний договір №001-07078-290807, копія якого є у справі, згідно з умовами якого, позивач відкриває відповідачці картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті «Класичний», що міститься в Додатку №1 до Договору та умовах, викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного договору, відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому, сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не укладається. Відповідно до п.1.4 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Відповідно до п.1.5 договору, кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором та вчинення інших операцій, передбачених договором. Відповідно до п.4.2 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 10.10.2013 року у відповідачки виникла заборгованість в сумі 11759,01 грн., з яких: - 11595,60 грн. - прострочене тіло кредиту; - 163,41 грн. - заборгованість по відсоткам. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, який є у справі. Таким чином, відповідачка порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка в судовому засіданні не надала належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень в частині відсутності її заборгованості перед позивачем. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до боржника вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання визначеного у договорі строку погашення зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому, сама по собі умова договору про його дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. За умовами вищевказаного договору, він діє до виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником. Це не можна вважати встановленим строком дії договору. Отже, строк дії зазначеного кредитного договору, а отже і кінцевий термін повернення кредиту, відповідає строку дії картки, який складав 12 місяців, а значить закінчився - 29.08.2008 року, а тому, саме з цього часу почався перебіг строку давності за зазначеним договором. Як вбачається із розрахунку, який додано до позову, останній раз відповідачка зняла готівку - 17.10.2008 року, а останній платіж здійснила у період з 01.12.2009 року по 31.12.2009 року. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, здійснивши зазначений платіж, відповідачка визнала свій борг перед позивачем, а тому, перебіг позовної давності було перервано. За платіжний період, який визначено як: 04.01.2010 року -29.01.2010 рік, відповідачка не вносила плату за користування кредитними коштами, як не вносила і в подальшому, а отже, саме з цього часу знов почався перебіг строку давності. Відповідно до положень ст.ст.256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідні роз'яснення надані й Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.31 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Позивач звернувся до суду з даним позовом - 10.12.2013 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності, ним не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, та не зазначено поважних причин пропуску строків позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення відсотків), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За вказаних обставин та враховуючи, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, суд приходить до висновку про наявність підстав для її застосування. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню також не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed