Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована відповідач, донька бувшого власника. Понад два роки відповідач не проживає в квартирі. Оскільки відповідач не проживає в квартирі понад один рік, не несе витрат по її утриманню, у звязку з чим підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить слухати справу за відсутності представника, проти позову заперечень не має, зняття відповідача з реєстарції місця проживання буде проведено на підставі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини на відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2014 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки Хмельницької житлово-експлуатаційної контори № 5 від 23.07.2015р. № 2759 зазначено, що у вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] Згідно акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 16.06.2015р. складеного Хмельницькою житлово-експлуатаціною конторою № 5, зазначено, що відповідач [PERSON], в квартирі [ADDRESS] не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є бувшим власником квартири [ADDRESS], а відповідачка є його донькою, і у вказаній квартині не проживає понад два роки. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право [PERSON] на користування квартирою на умовах найму житлового приміщення належало їй у відповідності до ст. 61-64 ЖК України. [PERSON] стала власником спірної квартири з листопада 2014 року і з цього часу їй належить право реалізації складових частин права власності, визначених ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже право члена сім"ї власника квартири користуватись житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім"ї власника квартиру на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім"ї на користування цією квартирою, оскільки є похідним від прав самого власника. Законом не передбачено перехід прав і обов"язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім"ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім"ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям із реєстрації місця проживання, і положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення, яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник майна має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України). Оскільки відповідач понад один рік не проживає в [INFO], позов про визнання її такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved