Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом по якому просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо видачі 26.12.2005 року Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 9433418 - щодо будинку [ADDRESS], в якому зазначено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/10 частина будинку [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.1966 року позивач та [PERSON] придбали 1/5 частку домоволодіння, розташованого по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], належну їй частку домоволодіння успадкував [PERSON] В Свідоцтві про право на спадщину за законом від 12.01.2006 року зазначено, що [PERSON] успадкував 1/10 частку домоволодіння. Позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.01.1966 року нею та [PERSON] було виділено у власність різні об'єми придбаної площі, таким чином вважає, що відповідачем, шляхом видачі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно із зазначенням того, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/10 частка будинку [ADDRESS] порушено її права, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ньому. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. Надав до суду письмові заперечення проти позову. Інші учасники процесу до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні обставини. 27.01.1966 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку господарчих споруд в рівних долях кожна, в [ADDRESS], копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с. 6-7). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2006 року, виданим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] отримав у спадок 1/10 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] ( а.с. 8). Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що в договорі купівлі-продажу від 27.01.1966 року зазначено, що [PERSON] та [PERSON] виділено у власність різні об'єми придбаної площі. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Суд критично ставиться до тверджень представника позивача, що у договорі зазначено « різні частки», оскільки дані твердження спростовуються оглянутою в судовому засіданні копією договору від 27.01.1966 року, посвідченого нотаріусом 3 Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], так як в договорі зазначено, що громадянин [PERSON]. продав, а громадянки [PERSON] та [PERSON] купили одну п'яту частину житлового будинку та господарчих споруд в рівних частках кожна, що знаходиться в [ADDRESS]. Таким чином, майно належало їм на праві спільної часткової власності, а твердження позивача, про те, що комунальне підприємство неправомірно змінило форму власності нерухомого майна зі спільної сумісної на спільну часткову не відповідає дійсності. Також суд звертає увагу на те, що твердження позивача та її представника з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] у власність виділені різні частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], є помилковими, оскільки в договорі купівлі-продажу від 27.01.1966 року, посвідченому нотаріусом ІІІ Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] вказано, що приміщення надається в користування покупця [PERSON] стровик надається із літ. "А" 1-1- передня кухня, 1-3 - житлова кімната площа 15,67 кв.м., 1-4 -житлова кімната площею 10,19 кв.м та 2/10 частини сараю під літ. " Б"; в користування покупця [PERSON] надається 5-1 - передня, 5-2 - кухня, 5-3 житлова кімната 15, 62 кв.м. та 2/10 частини сараю, зазначеного на плані під літ. " Б". З наведеного вище, суд вважає позов безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги необґрунтованими, тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed