Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до Великогорбашівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на майновий пай в розмірі 74919 грн 44 коп та право на земельну частку (пай) площею 1,11 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна-Черняхів-1» в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) та на право на майновий пай Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна-Черняхів-1» (надалі - КСП «Україна-Чрняхів-1»). Для оформлення спадкових прав позивач звернулась до приватного нотаріуса Черняхівського районного нотаріального округу Драч Н.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, отримала відмову через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Зазначає, що її мати [PERSON] за життя була включена до списку пайовиків КСП «Україна-Черняхів-1», які мають право на майновий пай та право на земельну частку пай. Водночас за життя вона не отримала Сертифікати на майновий пай та на земельну частку (пай). Згідно інформації наданої засобами телефонного зв`язку КСП «Україна-Чрняхів-1» площа землі, яка перебуває у колективній власності підприємства становить 400 га, і оскільки розміри паїв в умовних кадастрових гектарах всіх членів підприємства є рівними, то [PERSON] має право на земельну частку (пай) в розмірі 1,11в умовних кадастрових гектарах. Згідно даних, що підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) КСП «Україна-Черняхів-1» становить 26 млн. 971 тис. грн., кількість членів - 360 чоловік. Таким чином, на думку позивача, вартість частки [PERSON] в КСП «Україна-Черняхів-1» становить 74919,44 грн. Ухвалою суду від 24.05.2021 позовнузаяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 11:00 год. 10.06.2021(а.с.38). 10.06.2021 суд ухвалою відклав розгляд підготовчого судового засідання, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи (відсутні відомості про належне повідомлення сторін) (а.с.57-58). 22.06.2021 сторони в судове засідання не з`явились. Позивач 22.06.2021 подала до канцелярії суду заяву (зареєстрована 23.06.2021 внаслідок відключення світла), в якій просить розглядати справу у її відсутності. Позов підтримує (а.с.62). Відповідачем також подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Щодо рішення покладається на розсуд суду (а.с.63). Ухвалою суду від 22.06.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 14.07.2021 (а.с.65-66). 14.07.2021 сторони в судове засідання не з`явились. У матеріалах справи є заяви позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позов підтримує (а.с.62). Відповідач - Великогорбашівська сільська рада щодо рішення суду покладається на розсуд суду (а.с.63). Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як убачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.05.2018 Виконавчим комітетом Великогорбашівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, [PERSON] померла [INFO] в с.Велика Горбаша, Черняхівського району Житомирської області, актовий запис №7 (а.с.10). Відповідно до заяви [PERSON] поданої приватному нотаріусу Черняхівського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 20.02.2020 №136/02-31 [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] (а.с.47) Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2020 №128/02-31, винесеної приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Драч Н.В. - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на майновий та земельний паї, які перебувають у колективній власності КСП «Україна-Черняхів-1, після [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право спадкодавиці на майновий та земельний паї (а.с.9). Із повідомлення КСП «Україна-Черняхів-1» №20 від 15.01.2020 вбачається, що [PERSON] була включена у списки членів КСП «Україна-Черняхів-1» на отримання майнового паю. Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Україна-Черняхів-1» (майновий сертифікат) [PERSON] не набула в зв`язку з її смертю. Земельний пай (земельний сертифікат) [PERSON] не набувала (а.с.54). Включення [PERSON] у списки членів КСП «Україна-Черняхів-1» на отримання майнового паю підтверджується також копією списку пайовиків КСП «Україна-Черняхів-1» під № 227 (а.с.18-24). Із заяви КСП «Україна-Черняхів-1» поданої на виконання вимог ухвали суду від 24.05.2021 про витребування доказів вбачається, що [PERSON] була включена до списку осіб - колишніх працівників ДП «Україна», майно якого приватизується, та після державної реєстрації КСП «Україна-Черняхів-1» набула статусу члена КСП «Україна-Черняхів-1» відповідно до п.4.5, 4.6 Статуту. Разом з тим вказує, що у КСП «Україна-Черняхів-1» немає землі на праві колективної власності, державний акт на право колективної власності не видавався (а.с.67-69). Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року №2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство", Указом Президента України від 29 січня 2001 року №62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки", постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі Порядок), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року №62. Статтею 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року передбачено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 року за № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» та Наказом Мінагрополітики України від 14.03.2001 року за№ 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» визначено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам слід враховувати, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено правовий статус відповідних підприємств, порядок їх реорганізації, перетворення та членства у них громадян. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи спір по суті, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц, згідно якого право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження таких списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Так, у суду відсутні відомості про видачу КСП "Україна-Черняхів-1" державного акту на право колективної власності на землю. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] за свого життя, будучи включеною в списки членів КСП "Україна-Черняхів" на отримання майнового паю, набула право на майновий пай, однак не набула права на земельну частку (пай) в КСП «Україна-Черняхів-1» . В зв`язку з цим, право на майновий пай в КСП «Україна-Черняхів-1» належить позивачу, як спадкоємцю за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] з часу відкриття спадщини. Вказані обставини відповідачем не спростовано. Згідно з ч.ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На думку суду, твердження [PERSON] , а також подані ним докази та докази витребувані судом за клопотанням позивача, не можуть вважатись достатніми та доведеними "поза розумним сумнівом", оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів з приводу розмірів майнового паю та доказів того, що на час смерті [PERSON] відбулась передача (державна реєстрація) державного акта про право колективної власності на землю КСП "Україна-Черняхів-1", тому суд визнає лише за позивачем право на майновий пай без зазначення його розміру. За встановлених обставин, приймаючи до уваги неможливість позивачем в позасудовому порядку скористатись своїми спадковими правами, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в поданій позовній заяві не просить стягувати судові витрати з відповідача, та з огляду на те, що спір виник не внаслідок неправильних дій відповідача, та останнім не порушувались права позивача, суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Outcome: partial