Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду в інтересах свого довірителя з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. З його дозволу в 2015 році в будинку був зареєстрований відповідач - [PERSON] З листопада 2015 року останній у вищевказаному будинку не проживає, його речі там відсутні, комунальних послуг не сплачує. Так як позивач вирішив продавати вищевказане володіння, йому необхідно зняти з реєстраційного обліку відповідача, оскільки він добровільно знятися з реєстрації не бажає. Тому вона звернулася до суду і просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житлом в будинку № [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та доповнила, що відповідач є членом його сім'ї, а, відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Факт реєстрації місця проживання чи місця перебування, здійсненої на підставі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", є тільки юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Тому вона просить повністю задовольнити її вимоги. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №12 від 21.01.2017 року та «Сумщина» № 3 від 19.01.2017 року. На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідача по наявних у справі доказах та за погодженням з позивачем та його представником приймає заочне рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] ствердили, що відповідач дійсно не проживає в господарстві позивача по [ADDRESS] з листопада 2015 року. До цього періоду він іноді з'являвся в даному господарстві, вів антигромадський спосіб життя, за що неодноразово засуджувався та відбував покарання в місцях позбавлення волі. В спірному господарстві він зруйнував всі господарські забудови: ним були розібрані та пропиті: кухня, сарай, паркан. На даний час в будинку ніхто не проживає, він не пристосований для проживання. Понад рік [PERSON] вже зовсім не з'являється за цією адресою, місце його проживання не відоме. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного: Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст.405 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки ВКО № 418344 від 20.05.2008 року ( а. с. 9-10). У вказаному будинку з 2015 року зареєстрований відповідач, який з листопада 2015 року в ньому не мешкає, в ньому відсутні його речі, що стверджується довідкою депутата Лебединської міської ради О.А. Древаль № 672 від 26.08.2016 р. ( а. с. 18). Ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, Законом України N 475/97 від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає права особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира ст.ст.379-382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку позивача з листопада 2015 року, тобто, понад рік, що дає право суду визнати його таким, що втратив право користування спірним житлом. Таким чином, суд вважає, права позивача порушені та підлягають захисту, а його позовні вимоги задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, визнання особи безвісти відсутньою або померлою/, свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, на підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 346, 379, 382, 383, 391 ЦК України, ст.405 ЦК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved