Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до КП "Комплекс з вивозу побутових відходів", в якому просить визнати нікчемним (таким, що не укладався між ним та відповідачем) публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, розроблений та укладений відповідно до Типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10.12.2008 року, який був опублікований в офіційному засобі масової інформації Харківської міської ради ("Харьковские Известия" № 153/2 від 28.12.2011 року) та набрав чинності з 01.01.2012 року, та застосувати наслідки його недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилається на те, що відповідно до квитанції АТ «МЕГАБАНК» на серпень місяць 2019 року йому було нараховано 2405,43 грн за начебто отримані ним послуги, надані КП "Комплекс з вивозу побутових відходів". Із вказаним розрахунком він не погоджується, оскільки жодних пропозицій від КП "Комплекс з вивозу побутових відходів" про укладання з ним договору про вивезення побутових відходів йому не надходило, договірних правовідносин між ним та відповідачем не виникало. Зазначає, що не звертався до відповідача із заявами про надання йому послуги із вивезення сміття, крім того, не приймав пропозиції укласти договір і жодними своїми діями прийняття такої пропозиції не висловив. На підставі неукладеного договору відповідач з 01.01.2012 року нараховує йому платежі за вивезення побутових відходів. Вважає вказані нарахування безпідставними, які нараховані без відповідних правових підстав. КП "Комплекс з вивозу побутових відходів» надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», ст. 1 Закону України «Про відходи» позивач є споживачем послуг КП "Комплекс з вивозу побутових відходів". Відповідно до підпунктів 1, 5, 6 ч.1 та підпунктів 1, 5 ч.3 ст. 20 Закону України: «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг має, зокрема, право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, які встановлені договором або законом. Саме обов`язок (а не право) споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг встановлено ст. 35-1 Закону України «Про відходи». Умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У відзиві представник відповідача зазначає, що на підставі заяв від 10.09.2018 р. та доданих документів, з 19.06.2017 р. відповідачем було змінено кількість осіб, на яких доводиться нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів за адресою позивача та проведено перерахунок плати за послуги на суму 166,18 грн. Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просить: визнати нікчемним (таким, що не укладався між ним та відповідачем) публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, з провини КП "Комплекс з виводу побутових відходів", застосувати наслідки його недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України (визнати незаконним нарахування боргу, починаючи з 01.01.2012 року до дати укладення нового індивідуального договору); зобов`язати КП "Комплекс з виводу побутових відходів" укласти з ним індивідуальний договір на надання послуг з вивезення та утилізації твердих побутових відходів. Під час розгляду справи позивачеві судом роз`яснено форму та порядок зміни підстав та предмету позову, однак позивач правом подання зміненої або уточненої позовної заяви не скористався. Враховуючи приписи ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає позовні вимоги в межах, заявлених у позовній заяві. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.02.2020 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача КП "Комплекс з вивозу побутових відходів» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 06.05.2004 року № 1-04-242134. Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 року №894 встановлено тарифи на послуги з вивезення (перевезення, захоронення) побутових відходів, які надає КП "Комплекс з вивозу побутових відходів». Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради № 581/11 від 23.12.2011 р. "Про внесення змін та доповнень до рішення 10 сесії Харківської міської ради від 27.12.2006 р. № 215/06" затверджено нові норми утворення твердих побутових відходів у м. Харкові. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.12.2011 № 940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» виконавцями послуг з вивезення побутових відходів у м. Харкові визначено КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», КП КГ «Харківкомуночиствод», та ТОВ «Харків Екоресурс». 28.12.2011 року в офіційному засобі масової інформації Харківської міської ради ("Харьковские Известия" № 153/2 від 28.12.2011 року) опублікований Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів. Відповідно до п. 29 договору цей договір набирає чинності з 01.01.2012 року та укладається згідно п. 3 ст. 205, ст.642-643 ЦК України. Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.11.2014року №6465 встановлено нові тарифи на послуги з вивезення (перевезення, захоронення) побутових відходів, які надає КП "Комплекс з вивозу побутових відходів». Згідно довідки КП "Комплекс з вивозу побутових відходів» про рух коштів по особовому рахунку № [NUMBER] від 15.01.2020 року у позивача [PERSON] наявна заборгованість, яка станом на грудень 2019 року становить 2593,79 грн. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо надання комунальних послуг з визедення побутових відходів, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про відходи». Відповідно до абз. 11 ст. 1\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 3 ч. 2 ст. 21\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 та 10 ст. 35-1\~Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Предметом цього позову, серед іншого, є визнання договору нікчемним. Велика Палата Верховного Суду у відповідній постанові зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Зазначені висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі № 463/5896/14-ц. З огляду на викладене, вимога про визнання нікчемним публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, розробленого та укладеного відповідно до Типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10.12.2008 року, який був опублікований в офіційному засобі масової інформації Харківської міської ради ("Харьковские Известия" № 153/2 від 28.12.2011 року) та набрав чинності з 01.01.2012 року, не є належним способом захисту порушеного права, а тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про застосування наслідків нікчемності договору, то відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зазначає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт нікчемності договору, не наведено норму, на підставі якої закон визначає такий договір нікчемним, цей договір є оспорюваним, а тому розв`язання питання про застосування наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України, не можливе без вирішення питання щодо недійсності спірного правочину. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відносно доводів позивача про необґрунтованість встановлених тарифів на вивезення побутових відходів, суд зазначає, що ці тарифи встановлені відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради, на теперішній час це рішення є чинним, не скасовано та не оспорено в установленому законом порядку. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи, що ухвалою суду від 02.12.2019 року позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, судові витрати належить віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed