Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договорів оренди землі поновленими на той самий строк і на тих самих умовах. На підставу своїх вимог спирається на те, що 7 лютого 2004 року між [PERSON] та ТОВ «Чорна Кам'янка» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка площею 3,27 га. Право власності на дану земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на землю серія [NUMBER]. Державна реєстрація даного договру була проведена Чорнокам'янською сільською радою 7 лютого 2004 року, про що в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок було вчинено запис на №30. На виконання п. 4.1.3 договору земельна ділянка була передана в користування, на підставі акту приймання - передачі земельної ділянки датованого 07.02.2004 року. 23 червня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Чорна Кам'янка» було укладено, договір оренди землі відповідно до якого в оренду ТОВ «Чорна Кам'янка» передавалась земельна ділянка площею 6,37 га. Право власності на дану земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на землю серія [NUMBER]. Державна реєстрація даного договору була проведена Маньківським РФ ЧРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 24.06.2009 року про що в державному реєстрі вчинено запис за №040979000032. Вказана земельна ділянка, відповідно акту приймання-передачі від 30.06.2009 року була передана в користування ТОВ «Чорна Кам'янка». За домовленістю сторін договір від 07.02.2004 р. було укладено строком на 10 років (п. 3.1) з моменту набуття чинності, а договір від 23.06.2009 р. - на 5 років (п. 8). Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на момент укладення та державної реєстрації договорів, договір оренди землі набирає чинності з дати його державної реєстрації Позивач зазначає, що за домовленістю сторін та в відповідності діючого на той час законодавства дія договору від 07.02.2004 р. мала б припинитись - 7 лютого 2014 року, а дія договору від 23.06.2009 р. мала б припинитись - 24 червня 2014 року. В період дії даних правочинів між сторонами було укладено додаткові угоди до вчинених раніше правочинів. 30 серпня 2010 року та 20 жовтня 2010 року було підписано додаткові угоди, згідно яких було внесено ряд змін, що стосувались зокрема розміру орендної плати, строку дії правочинів та ін. Державна реєстрація додаткових угод була проведена 20.09.2012 року, про що в Державному реєстрі вчинено запис за №71231004003440 та 20.12.2012 року, про що в Державному реєстрі вчинено запис за №71231004004734. Отже, саме з цих дат сторони закріпили/прийняли на себе додаткові зобов'язання прописані додатковими угодами. [INFO] [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.2014 року спадкоємцем земельної ділянки за кад. [NUMBER] площею 3,27 га., є [PERSON]. Даний факт підтверджується також Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18339288 від 27.02.2014 року. Отже, спадкоємцем прав та обов'язків по договору від 07.02.2004 р є відповідач. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2015 року спадкоємцем земельної ділянки за кад. [NUMBER] площею 6,3674 га., є [PERSON]. Даний факт підтверджується також Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46119986 від 22.10.2015 року. Отже спадкоємцем прав та обов'язків по договору від 23.06.2009 р. також є [PERSON], тобто відповідач. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення Договору 1) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором. Права відповідача на земельні ділянки, в даному випадку є похідними та після переоформлення права власності позивач є правонаступником прав та обов'язків спадкодавців/орендодавців по основних договорах землі. Отже позивач вважає, що останній має дотримуватись домовленостей взятих спадкодавцями відповідно договорів оренди землі. Переоформивши право власності та тим самим приступивши до виконання умов договорів, [PERSON], при огляді укладених додаткових угод виявила та заявила, що підписи в вчинених додаткових угодах виконані не самими спадкодавцями. Після чого [PERSON], в лютому 2016 року було подано відповідну позовну заяву до Маньківського районного суду Черкаської області з вимогою визнання недійсними додаткових угод від 30 серпня 2010 року та 20 жовтня 2010 року до основних договорів оренди землі. В результаті судового розгляду постановою Апеляційного суду Черкаської області по справі №701/112/16-ц (апел. провадження 22-ц/793/470/18) в задоволенні апеляційної скарги позивачу було відмовлено. При цьому позивач зазначає, що [PERSON], в суді не ставила питання недійсності основних договорів оренди землі укладених самими орендодавцями, легітимність їх не оспорювала, а отже на думку позивача визнавала останні. Так, за змістом положень ч. 1 ст. 764 ЦК якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений. Аналогічні підстави поновлення договорів оренди землі передбачено ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка конкретизує порядок такої пролонгації. В ч. 6 вказаної вище ст. 33 Закону вказано, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Тобто для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: - орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; - орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; - відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; - сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Позивач зазначає, що на даний час (рішенням суду від 03.05.2018 року) додаткові угоди до основних договорів визнані недійсними, проте сторонами приймається виконання умов правочинів, з часу закінчення дії договорів пройшло більше місяця (2014 року) в розумінні передбаченого ст. 33 Закону для укладення додаткової угоди, позивач просить суд поновити договірні відносини по укладеним договорам оренди землі в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: 7 лютого 2004 року між [PERSON] та ТОВ «Чорна Кам'янка» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка площею 3,27 га. (а.с.6). Право власності на дану земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на землю серія [NUMBER]. (а.с.7). Державна реєстрація Договору від 07.02.2004 р. була проведена Чорнокам'янською сільською радою 7 лютого 2004 року, про що в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок було вчинено запис на №30 (а.с.6). Земельна ділянка була передана в користування, на підставі акту приймання - передачі земельної ділянки датованого 07.02.2004 року (а.с.8). 23 червня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Чорна Кам'янка» було укладено, договір оренди землі відповідно до якого в оренду ТОВ «Чорна Кам'янка» передавалась земельна ділянка площею 6,37 га (а.с.9). Право власності на дану земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на землю серія [NUMBER]. (а.с.11). Державна реєстрація Договору від 23.06.2009 р. була проведена Маньківським РФ ЧРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 24.06.2009 року про що в державному реєстрі вчинено запис за №040979000032 (а.с.10). Вказана земельна ділянка, відповідно акту приймання-передачі від 30.06.2009 року була передана в користування ТОВ «Чорна Кам'янка» (а.с.10). За домовленістю сторін договір від 07.02.2004 р. було укладено строком на 10 років (п. 3.1) з моменту набуття чинності, а договір від 23.06.2009 р. - на 5 років (п. 8). Згідно позовних вимог позивач зазначає, що в період дії даних правочинів між сторонами було укладено додаткові угоди до вчинених раніше правочинів. 30 серпня 2010 року та 20 жовтня 2010 року було підписано додаткові угоди, згідно яких було внесено ряд змін, що стосувались зокрема розміру орендної плати, строку дії правочинів та ін.(а.с.12,13). Державна реєстрація додаткових угод була проведена 20.09.2012 року, про що в Державному реєстрі вчинено запис за №71231004003440 та 20.12.2012 року, про що в Державному реєстрі вчинено запис за №71231004004734 (а.с.12,13). [INFO] [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.2014 року спадкоємцем земельної ділянки за кад. [NUMBER] площею 3,27 га., є [PERSON] (а.с.15). Даний факт підтверджується також Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18339288 від 27.02.2014 року(а.с.16). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER](а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2015 року спадкоємцем земельної ділянки за кад. [NUMBER] площею 6,3674 га., є [PERSON] (а.с.18). Даний факт підтверджується також Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46119986 від 22.10.2015 року (а.с.19). Переоформивши право власності та тим самим приступивши до виконання умов договорів, [PERSON], при огляді укладених додаткових угод виявила та заявила, що підписи в вчинених додаткових угодах виконані не самими спадкодавцями. Після чого [PERSON], в лютому 2016 року було подано відповідну позовну заяву до Маньківського районного суду Черкаської області з вимогою визнання недійсними додаткових угод від 30 серпня 2010 року та 20 жовтня 2010 року до основних договорів оренди землі. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2017 року позов задоволено, а в результаті судового розгляду постановою Апеляційного суду Черкаської області по справі №701/112/16-ц (апел. провадження 22-ц/793/470/18) в задоволенні апеляційної скарги позивачу було відмовлено. Даний факт сторонами не оспорюється і у відповідності до положення ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Позивач зазначає, що на даний час додаткові угоди до основних договорів визнані недійсними, проте сторонами приймається виконання умов правочинів, з часу закінчення дії договорів пройшло більше місяця (2014 року) в розумінні передбаченого ст. 33 Закону України "Про оренду землі" для укладення додаткової угоди, тому позивач вважає, що у нього є достатні підстави до визнання договорів оренди землі поновленими на той самий строк і на тих самих умовах. Відповідач та її представник не визнаючи позовні вимоги в повному обсязі на обгрунтування своєї позиції надали суду договір про надання сільськогосподарських послуг від 06.05.2018 р. який укладений між ТОВ"Джерело-Г" та [PERSON], згідно якого вбачається, що ТОВ "Джерело-Г" зобов"язується в порядку та на умовах визначених в цьому договорі, за завданням замовника, виконати комплекс сільськогосподарських робіт з використаням власних матеріалів та власних засобів надати послуги, а замовник зобов"язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити проведені виконавцем сільськогосподарські роботи (а.с.136-138). Із п.1.2 даного договору вбачається, що дані послуги стосуються земельних ділянок [PERSON] площею 3,27 га та 6,3674 га., тобто спірних земельних ділянок. Акт виконаних робіт (по проведенню сільськогосподарських робіт) від 06.05.2018 р. засвідчує, що сільськогосподарською технікою виконавця на земельних ділянках замовника було проведено відповідні польові роботи, а саме дискування, внесення мінеральних добрив, культивація та посів культури і загальна вартість робіт складає 22200 грн. (а.с.139). Згідно протоколу огляду земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 06.05.2018 р. засвідчує, що в ході проведеня огляду вказаної земельної ділянки було встановлено, що посіви відсутні, жодні весняно-польові роботи не проводилися, а межі земельної ділянки, самоістійно встановлені представниками ТОВ "Чорна Кам"янка" (а.с.140). Даний акт було складено у присутності сільського голови [PERSON], власника земельної ділянки [PERSON], депутата сільської ради Журило Л.В. та представника ТОВ "Чорна Кам"янка" та ними підписано. Згідно протоколу огляду земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 06.05.2018 р. засвідчує, що в ході проведеня огляду вказаної земельної ділянки було встановлено, що посіви відсутні, жодні весняно-польові роботи не проводилися, а межі земельної ділянки, самоістійно встановлені представниками ТОВ "Чорна Кам"янка" (а.с.141). Даний акт було складено у присутності сільського голови [PERSON], власника земельної ділянки [PERSON], депутата сільської ради Журило Л.В. та представника ТОВ "Чорна Кам"янка" та ними підписано. Посилання представника позивача на те, що спірні земельні ділянки і на даний час знаходяться у користуванні позивача і на даних земельних ділянках позивач здійснює сільськогосподарські роботи в судовому засідані свого підтвердження не знайшло і спростовується як поясненнями відповідача та її представника в судовому засіданні так письмовими доказами наданими відповідачем, які були проаналізовані вище. Докази надані позивачем в підтвердження того, що позивач здійснює на даний час обробіток спірних земельних ділянок, а саме подорожні листи трактора (а.с.39-72, 104-110) суд рахує у розумінні ст. 77 ЦПК України як неналежні докази, оскільки із даних доказів не вбачається факт обробітку саме земельних ділянок [PERSON], а вбачається факт проведеня робіт в полях №15.23.11.01.01.04 та №15.23.11.01.01.17, де знаходяться земельні ділянки [PERSON] поряд з іншими земельними ділянками, які обробляє позивач. У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Ч.2 ст. 792 ЦК України зазначає, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Дані положення узгоджуються із загальною нормою ч.1 ст. 777 ЦК України. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Тобто, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд дійшов висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. В даному випадку суд вбачає недодержання позивачем вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" щодо спірних правовідносин, а саме порядку та процедури поновлення договорів оренди землі зі сторони позивача. Крім того суд враховуючи те, що між позивачем та відповідачем відносно даних земельних ділянок раніше існував спір який вирішувався в судовому порядку, пояснення відповідача та її представника в судовому засіданні щодо бажання продовжити співпрацю з позивачем, дійшов до висновку про відсутність волі [PERSON] щодо поновлення даних договорів з позивачем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем та його представником не доведено в судовому засіданні належними та допустими доказами обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, а натомість відповідач та його представник в судовому засіданні обгрунтували належними та допустими доказами свою позицію щодо позовних вимог. Крім того, в зв"язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до вимог ч.9 ст. 158 ЦПК України захід забезпечення позову, який був застосований на підставі ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 11.05.2018 р. слід скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed