Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова", в якому з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви від 12.12.2019 року просить: - визнати неправильним формулювання причин звільнення [PERSON] "Звільнення за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)", - зобов`язати ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" змінити формулювання причин звільнення [PERSON] на "Звільнення за власним бажанням, ч.3 ст. 38 КЗпП України", - зобов`язати ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON] , - стягнути з ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 1081,58грн., - стягнути з ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 45981грн., - стягнути з ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 43596,80грн., - покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі наказу № 33-к від 27.10.2006 року його прийнято на роботу до Казенного підприємства «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова», у подальшому реорганізоване в Державне підприємство «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова» в цех 98 дослідно-виробничої бази КП ХКБМ токарем З 01 червня 2019 року по вересень 2019 року відповідачем позивачу не сплачувалась заробітна плата. 10.09.2019 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням в зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. На підставі наказу № 179-у від 13.09.2019 року позивача було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України без зазначення частини статті, а тому при звільненні відповідачем допущено неправильне формулювання причин звільнення. На день звільнення [PERSON] було нараховано, але не виплачено заробітну плату за період з 01.06.2019 р. по 13.09.2019 року у розмірі 32 886, 74 грн. Крім того, в зв`язку зі звільненням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України відповідача повинен був виплатити позивачеві при звільненні вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Також на підставі ст. 117 КЗпП України в зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також зазначив, що на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" в судове засідання повторно представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місцезнаходження, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] 27.10.2006 року на підставі наказу начальника КП ХКБМ № 33-к від 27.10.2006 року був прийнятий на роботу до Казенного підприємства «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О.» на посаду токаря 3 розряду в цех 98 дослідно-виробничої бази КП ХКБМ, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] . На підставі Постанови КМУ від 28.08.2012 року та Наказу ДК "Укроборонпром" від 28.08.2012 року Казенне підприємство «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова» реорганізовано в ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова". 10.09.2019 року [PERSON] звернувся до ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією заяви від 10.09.2019 року, копіями квитанції ПАТ "Укрпошта" та опису вкладення до листа від 10.09.2019 року. 13.09.2019 року на підставі наказу № 179-у від 12.09.2019 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] та копією наказу ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова». Згідно довідки ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" заборгованість із виплати заробітної плати станом на 01.10.2019 року складає 32886,74грн., середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 681,20грн. Таким чином, між сторонами виникли трудові правовідносини, порушення трудових прав [PERSON] зумовило його звернення до суду, спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України. Відповідно до частини 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року (справа № 6-34 цс 13) за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті б статті 36 та пунктах 1, 2 і б статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року зазначив, що, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100), зазначений Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку № 100, суд зазначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян, є обов`язком роботодавця та працівника. Матеріалами справи доведено порушення ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" строків виплати [PERSON] заробітної плати, а тому і порушення законодавства про працю, зокрема ст. 115 КЗпП України. Зокрема, згідно довідки ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" заборгованість із виплати заробітної плати за червень - вересень 2019 року станом на 01.10.2019 року складає 32886,74грн. Відповідач не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з позивачем на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання неправильним формулювання причин звільнення [PERSON] з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" щодо звільнення за власним бажанням (ст.38 КЗпП України), та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про зобов`язання Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" змінити формулювання причин звільнення [PERSON] на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України» та внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON] . Враховуючи, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства, не провів остаточного розрахунку із позивачем під час його звільнення та не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка станом на 12.12.2019 року складає 1081,58 грн. В зв`язку з доведеністю звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України , відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України виплаті йому підлягає вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 45981грн. При розрахунку вихідної допомоги суд керується Порядком № 100, враховуючи заробітну плату за два останні місяці перед звільненням (липень 2019 року 15557,82грн, серпень 2019 року 15096,03грн). Таким чином, (15557,82+15096,03)/2*3=45981грн. Також суд зазначає, що закон прямо покладає на підприємство, установу, органі\-зацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Враховуючи доведеність в межах даної справи невиплату позивачеві у день звільнення всіх сум, що належать йому від ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова", суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2019 року по 12.12.2019 року. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Згідно довідки ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 681,20грн. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік" кількість робочого часу, який позивач повинен була відпрацювати за період з 13.12.2019 року по 12.12.2019року складає 64 робочих днів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 13.12.2019 року по 12.12.2019року в розмірі 43596,80 грн. (681,20грн.*64днів). При цьому суми вихідної допомоги та середнього заробітку визначені судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян є обов`язком роботодавця та працівника. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved