Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "ІнГЗК") звернулось\~\~в суд з вищевказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] суму у розмірі 461,79 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.01.2014 року на підставі наказу про припинення трудового договору було припинено трудовий договір між водієм навантажувача ЦПВ [PERSON] та ПАТ «ІнГЗК». Трудовий договір було припинено у зв'язку зі звільненням зазначеного працівника за власним бажанням на підставі його заяви, згідно ст. 38 КЗпП України. Заяву працівника про розірвання трудового договору було подано ним під час перебування у щорічній відпустці з 03.01.2014 року по 31.01.2014 року, що було надано йому за період роботи з 07.10.2013 р. по 06.10.2014 р., і таким чином, за частину відпустки, а саме - за невідпрацьований ним період з 01.01.2014 по 06.10.2014 р. Позивачем, на виконання вимог трудового законодавства було перераховано відпускні кошти. На виконання частини 1 ст.22 Закону України «Про відпустки» Позивачем, на день розірвання трудового договору з Відповідачем, було проведено остаточний розрахунок, під час якого виявилось, що сума коштів які підлягають утриманню перевищує ту, що входить до складу коштів, які сплачуються працівникові в останній день його роботи, за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 461,79 грн. Розрахунок вказаної заборгованості у вигляді відповідного повідомлення про проведення остаточного розрахунку було направлено Відповідачеві 31.01.2014 р. В подальшому Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням провести погашення суми заборгованості, але жодних дій, направлених на погашення або зменшення розміру заборгованості останнім виконано не було. Таким чином, грошові кошти в розмірі 461,79 грн., що знаходяться у розпорядженні Відповідача та належать Позивачеві, фактично мають статус безпідставно набутого майна. Тому позивач просить стягнути їх на свою користь. Представник позивача в судове засідання не з"яявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, за відсутності відповідача, згідно ст.ст. 224-225 ЦПК України, та за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 31.01.2014 року на підставі наказу про припинення трудового договору було припинено трудовий договір між водієм навантажувача ЦПВ [PERSON] та ПАТ «ІнГЗК», у зв'язку зі звільненням зазначеного працівника за власним бажанням на підставі його заяви, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.7). Згідно з наказом про надання відпустки - відповідачу була надана основна щорічна відпустка на 28 календарних днів з 03.01.2014 року по 31.07.2014 року включно за період з 07.10.2013 року по 06.10.2014 року (а. с. 9). Заяву [PERSON] про розірвання трудового договору було подано ним під час перебування у щорічній відпустці з 03.01.2014 року по 31.01.2014 року, що було надано йому за період роботи з 07.10.2013 р. по 06.10.2014 р. (а.с.6-8). За частину відпустки - за невідпрацьований ним період по 06.10.2014 р. Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", на виконання вимог трудового законодавства було перераховано відпускні кошти (а.с.10-11). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються ч. 1 ст. 22 Закону України "Про відпустки" та ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст.22 Закону України «Про відпустки», «...у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року». На виконання частини 1 ст.22 Закону України «Про відпустки» Позивачем, на день розірвання трудового договору з Відповідачем, було проведено остаточний розрахунок, під час якого виявилось, що сума коштів які підлягають утриманню перевищує ту, що входить до складу коштів, які сплачуються працівникові в останній день його роботи, за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 461,79 грн. (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. У звязку з вищевикладеним, суд вважає вимоги Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок виплати працівникові коштів за невідпрацьовані дні відпуски обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі. На підставі ст.1212 ЦК України, ст. 38 КЗпП України, ст. 22 ч. 1 Закону України "про відпустки",

Outcome: approved