Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДПУ "Міжнародний дитячий центр "Артек" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що в період із 05.03.2011 по 12.07.2017 він працював на посаді двірника Державного закладу "Дитячий оздоровчий табір "Світанок". Його звільнення із займаної посади відбулось на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КзПП України, тобто у зв`язку із реорганізацією (припиненнями юридичної особи) ДЗ "Дитячий оздоровчий табір "Світанок" шляхом його приєднання до ДПУ "Міжнародний дитячий центр "Артек". При цьому, ДПУ "Міжнародний дитячий центр "Артек" як правонаступник здійснило виплату всіх належних позивачу платежів (в загальній сумі 12098,73 грн.) лише після його багаторазових звернень та скарг 24.04.2018, тобто із затримкою в 197 робочих днів. У зв`язку із викладеними обставинами просить суд стягнути із відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25413,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив. Окрім того ним подано письмовий відзив, відповідно до змісту якого ДПУ "МДЦ "Артек" є державним комерційним підприємством та грошові кошти отримує за рахунок реалізації путівок до дитячих центрів "Артек" і "Молода гвардія" із яких 90% викуповує Міністерство соціальної політики України за рахунок бюджетних коштів. Усі бюджетні кошти мають визначене цільове призначення в якому не передбачено виплати по борговим зобов`язанням. Тобто, підприємство має змогу проводити виплати по заборгованості тільки за рахунок 10% путівок, які реалізуються безпосередньо дитячим центром. Оскільки у період заборгованості реалізація 10 % комерційних путівок не проводилась підприємство не мало можливості погасити заборгованість перед позивачем. Таким чином, розрахунок по заробітній платі перед позивачем проведено 24.04.2018 року. У зв`язку із викладеним вважає вимоги позивача не обґрунтованими та просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Окрім того представник відповідача зазначив, що з заявою про вирішення трудового спору позивач мав право звернутися до суду в тримісячний строк, у зв`язку з чим позивачем пропущено встановлений строк. Судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. У період із 05.03.2011 по 12.07.2017 [PERSON] працював на посаді двірника Державного закладу "Дитячий оздоровчий табір "Світанок" та був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КзПП України, тобто у зв`язку із реорганізацією (припиненнями юридичної особи) ДЗ "Дитячий оздоровчий табір "Світанок", шляхом його приєднання до ДПУ "Міжнародний дитячий центр "Артек" (а.с. 32). З матеріалів справи вбачається, що одразу після звільнення всі належні позивачу виплати не були сплачені. Заборгованість по заробітній платі в сумі 120983,73 грн. виплачена із затримкою в 197 робочих днів лише 24.04.2018. У відповідності до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, які зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України у резолютивній частині свого Рішення №4-рп/2012 від 22.02.2012 року постановив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично з ним розрахувався. Судом також ураховується, що пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудового спору" роз"яснено, що встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Крім того, в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової падати цивільного суду №61-590св17 (справа №446/509/16-ц) від 16.01.2018 року встановлено, що до правовідносин про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен застосовуватись тримісячний строк для звернення до суду з таким позовом і обчислення такого тримісячного строку має здійснюватися з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. При цьому суд зважає, що під середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні не можна розуміти заробітну плату і ця матеріально-правова категорія не входить в структуру трудової оплати відповідно до Закону України "Про оплату праці". Тобто вона є відповідальністю за несвоєчасну виплату роботодавцем заробітної плати, а тому правила ч. 2 ст. 233 КЗпП України щодо відсутності обмежень у строках для звернення до суду за стягненням заробітної плати на ці правовідносини не поширюються. Оскільки фактичний розрахунок із позивачем [PERSON] було проведено 24.04.2018 року, тому право на звернення до суду за стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло наступного дня цього року. Перебіг даного строку закінчився 12.10.2017 року (12.07.2017 року + 3 місяці). Натомість позивач звернувся в суд із відповідним позовом 24 травня 2018 року, тобто після пропуску строку на звернення. Будь-яких поважних причин його пропуску [PERSON] не навів, а судом їх здобуто не було. Хоча позов і є обґрунтованим та підлягав би задоволенню у разі додержання вимог ст. 233 КЗпП України, однак [PERSON] пропущено без поважних причин тримісячний строк, що встановлений законом для звернення до суду за вирішенням трудового спору. Отже, у задоволенні позовних вимог до відповідача слід відмовити з цих підстав.

Outcome: dismissed