Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У грудні 2016 року КП звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 03.05.2012 № 301 та за договором від 16.07.2010 № В-40-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.2008 року ГУ комунальної власності м.Києва в.о. КМР (КМДА), КП "Київський метрополітен" та ФОП [PERSON] укладено договір №294-Упр/ДВ/-08 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №301. Відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.05.2012 року, який є додатком до договору, орендодавець ГУ комунальної власності м.Києва в.о. КМР (КМДА) передав, а орендар [PERSON]прийняла в орендне користування згідно з договором частину переходу, що перебуває на балансі КП "Київський метрополітен", загальною площею 5,0 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 9.1 договору є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 року до 29.03.2015 року. У зв'язку з тим, що орендар продовжував користуватись орендованим майно після закінчення терміну дії договору, його 18.10.2016 року було примусово виселено з орендованого майна, а огороджуючі конструкції демонтовано, відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2015 року у справі № 910/27425/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 року. У зв"язку з тим, що відповідач не сплачувала орендну плату за період з червня 2015 року по 18.10.2016 року, виникла заборгованість по орендній платі, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання з'явились, позовних вимог не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між 21.10.2008 року ГУ комунальної власності м.Києва в.о. КМР (КМДА), КП "Київський метрополітен" та ФОП [PERSON] укладено договір №294-Упр/ДВ/-08 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №301. Відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.05.2012 року, який є додатком до договору, орендодавець ГУ комунальної власності м.Києва в.о. КМР (КМДА) передав, а орендар [PERSON]прийняла в орендне користування згідно з договором частину переходу, що перебуває на балансі КП "Київський метрополітен", загальною площею 5,0 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 9.1 договору є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 року до 29.03.2015 року. У зв'язку з тим, що орендар продовжував користуватись орендованим майно після закінчення терміну дії договору, його 18.10.2016 року було примусово виселено з орендованого майна, а огороджуючі конструкції демонтовано, відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2015 року у справі № 910/27425/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 року. У зв"язку з тим, що відповідач не сплачувала орендну плату за період з червня 2015 року по 18.10.2016 року, виникла заборгованість по орендній платі, яка складається з основного боргу у сумі 54 237,65 грн., пені у сумі 4657,60 грн., 3% річних у сумі 408,66 грн. та штрафних санкцій, а саме: основого боргу у сумі 5545,95 грн., пені у сумі 1101,20 грн. та 3% річних у сумі 128,09 грн. Відповідач зазначає, що у зв 'язку з закінченням терміну дії договору оренди 29.03.2015 року, не продовженням та не переукладанням його на новий термін, вона звільняється від орендної плати за зазначений у позовній заяві період. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] посилається на п. 9.2 та 9.7 Договору оренди. Згідно з н. 9.2 Договору оренди, усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх Сторонами. Пунктом 9.7 Договору оренди передбачається можливість автоматичної пролонгації цього Договору за умови відсутності заперечень з боку Сторін Договору. Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди не продовжувався на новий термін, відповідних змін та доповнень до договору не вносилось. При цьому, згідно з умовами п. 3.5 договору оренди, грошові зобов'язаннящодо сплати орендної плати не обмежуються терміном дії самого Договору.Так, останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами актуприймання-передачі орендованого майна при поверненні його Орендодавцеві. Враховуючи те, що орендар не звільнив самостійно об'єкт оренди і не повернув його за актом приймання-передачі орендодавцеві у термін, встановлений договором, відповідача (орендаря) було виселено з орендованого майна примусово за рішенням Господарського суду м.Києва. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»). За користування майном згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Згідно зі ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч. 1 ст. 27 Закон України «Про оренду державного і комунального майна»). Частиною 2 ст. 795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Отже, зобов'язання відповідача по сплаті орендної плати за договором припинились з 19.10.2016 року, з дня, наступного за днем складення акту демонтажу від 18.10.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» державну політику у сфері оренди майна, яке перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, здійснює орган місцевого самоврядування - Київська міська рада. Рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 34/6250 затверджено Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва з додатками, в тому числі додаток 11 Типовий договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду. Укладаючи договір оренди, відповідач була обізнана і погодилась із його умовами. Згідно зі ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, КП «Київський метрополітен» було обґрунтовано нараховано орендну плату за червень 2015 року по 18.10.2015 року та подано відповідний позов про стягнення орендної плати у зв'язку з невиконанням обов'язку по її сплаті відповідачем. Відповідач зазначає, що з 30.03.2015 року її об'єкт оренди було відключено від електроживлення у зв'язку з чим вона не мала можливості здійснювати господарську діяльність та, відповідно, не зобов'язана сплачувати орендну плату за визначений у позовній заяві період. Такі твердженні відповідача є безпідставними у зв'язку з наступним. 19.06.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір на користування електричною енергією № 64Е/12. Відповідно до п. 6.5 цього договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання тадіє до 29.03.2015 року, але у всякому випадку договір діє до закінчення терміну дії договорів оренди від 01.04.2012 року №№ 300, 301. Пунктом 6.6 договору від 19.06.2012 року № 64Е12 передбачено, що припинення постачання електроенергії до об'єктів відповідача (окремого об'єкта або всіх об'єктів одночасно), шляхом відключення їх від електромережі позивача здійснюється у випадку, зокрема, закінчення терміну дії відповідного договору оренди. Жодних змін та доповнень до даного договору щодо зміни терміну його дії не вносилось. Як вбачається з матеріалів справи, термін дії договору оренди закінчився 29.03.2015 року. У зв'язку з викладеним постачання електроенергії до об'єкта оренди було припинене 30.03.2015 року, правових підстав для продовження електропостачання об'єкта оренди у позивача не було. Крім того, у своєму запереченні відповідач зазначає, що внаслідок відключення об'єкта оренди від електроживлення, вона не мала можливості використовувати реєстратори розрахункових операцій. Такі твердження є необгрунтованими у зв'язку з наступним. Відповідно до п. 296.10 статті 296 Податкового кодексу України (редакція була чинною до 01.01.2017), реєстратори розрахункових операцій (далі - РРО) не застосовуються платниками єдиного податку другої і третьої груп (Фізичніособи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу якихпротягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов'язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку. Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, здійснюючи господарську діяльність як фізична особа - підприємець, мала річний прибуток, що перевищує 1 млн. грн., необхідність застосування нею РРО під час користування орендованим майном, у встановленому прядку не доведена. До того ж відповідач стверджує, що не була обізнана про дату та час демонтажу її огороджуючих конструкцій. Однак, повідомлення боржника (відповідача) про дату та час проведення виконавчих дій до обов'язків стягувача (позивача) не входить і, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», є обов'язком виконавчої служби. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved