Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 20 червня 2017 року звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування якого зазначено, що між позивачем та відповідачем в 2009 році був укладений договір банківського вкладу. Позивач мав намір поповнити депозитний рахунок, де йому стало відомо, що його рахунок заблоковано. 26 травня 2016 року позивач письмово звернувся до банку з вимогою про розірвання договору та повернення коштів разом із відсотками у задоволенні якої згідно листа відповідача було відмовлено. Позивач з урахуванням змін та доповнень просить суд в судовому порядку розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN01000707403280 «вклад «Приват-вклад» від «28» вересня 2009 року, який укладений між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 151 172 грн. 03 коп. та відсотків по вкладу в розмірі 34 535,15 грн. (а.с. а.с. 1-5, 49-51,72-76) В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, будучи допитаним в якості свідка вказав, що на даний час кошти по депозиту банком не повернуті, оригінал договору скоріш за все залишився на території, не підконтрольній владі України. Представник позивача в судовому засіданні вказував на достатність доказів наявності між сторонами правовідносин, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні вказував, що з 2014 року на території Автономної Республіки Крим окупаційна влада здійснила конфіскацію частини майнового комплексу позивача, у звязку з чим позивач не має доступу до свого майна та не може надати до суду будь-яку інформацію щодо даних правовідносин. Позивачем не було доведено наявність між сторонами правовідносин, а саме не було надано оригінал договору банківського владу, а надані лише його копії. Надані позивачем документи не є належними доказами у справі. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши показання позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. В матеріалах справи наявна фотокопія договору № SAMDN01000707403280 (Вклад «Приват-вклад») від 28 вересня 2009 року укладена між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], за умовами якого [PERSON] передав а банк прийняв грошові кошти в сумі 28 570,00 USD, на строк 12 місяців по 28 вересня 2010 року включно. (а.с.8) Як зазначав позивач в судовому засіданні, місцезнаходження оригіналу даного договору наразі невідомо. Оскільки оригінал договору суду наданий не був, встановити достовірність відомостей зазначених в ньому неможливо. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що позивачем на рахунок відкритий у відповідача були внесенні грошові кошти, як зазначає в своєму позові позивач на загальну суму 27 710 дол. США, що підтверджується квитанцією від 01 жовтня 2009 року про внесення 10 000 дол. США, квитанцією від 06 жовтня 2009 року про внесення 200 дол. США, квитанцією від 31 грудня 2009 року про внесення 3 000 дол. США, квитанцією від 11 лютого 2010 року про внесення 3 510 дол. США, квитанцією від 12 лютого 2010 року про внесення 2 500 дол. США, квитанцією від 22 лютого 2010 року про внесення 200 дол. США, квитанцією від 30 березня 2010 року про внесення 2 250 дол. США, квитанцією від 14 квітня 2010 року про внесення 450 дол. США, квитанцією від 20 квітня 2010 року про внесення 100 дол. США, квитанцією від 27 квітня 2010 року про внесення 500 дол. США, квитанцією від 05 травня 2010 року про внесення 5 000 дол. США. (а.с. 89-90) Вказані квитанції містять всі необхідні реквізити а саме, найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа). Посилання відповідача на квитанцію квитанції № 19 від 05 травня 2010 року про внесення 5 000 дол. США як на неналежний доказ оскільки він не містить всіх необхідних реквізитів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний документ було закріплено ЕЦП банку яким було прийнято вказані кошти, а отже вказаний документ відповідає вимогам законодавства, та може вважатись доказом внесення на рахунок банку коштів (а.с. 90). 26 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача із письмовою претензією в якій вимагав видати банківський вклад в повному обємі та видати відсотки. (а.с.13-15) 27 травня 2016 року банк повідомив про неможливість повернення вкладу який було відкрито на території АР Крим, оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до постанови правління НБУ № 260 від 06 травня 2014 року припинив свою діяльність в Криму (а.с.16). Згідно ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність"). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що матеріали справи містять документи, які підтверджують внесення готівки у відповідній платіжній системі та які відповідали вимогам законодавства, суд приходить до висновку, про наявність між сторонами відповідних правовідносин, в частині внесення на рахунок відповідача позивачем грошових коштів в загальному розмірі 27 710 дол. США. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року по справі № 640/4439/16-ц. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вище викладене враховуючи, що матеріалах справи відсутні докази повернення позивачу грошових коштів, приймаючи до уваги, що відповідачем не доведено правові підстави утримання коштів на своїх рахунках, суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідача документально підтверджену суму коштів внесену позивачем на рахунок позивача в розмірі 27 710 дол. США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення (26,125554 грн. за 100 доларів США) становить 723 939 грн. 10 коп. Щодо стягнення решти суми коштів в розмірі 28 570 дол. США суд зазначає, що позивачем не було надано доказів внесення на рахунок відповідача такої суми. Довідка № 16655299 від 10 травня 2014 року на яку посилається позивач, як на доказ обґрунтування суми своїх вимог не може вважатись належним доказом, оскільки вона не містить всіх необхідних реквізитів, відсутня печатка банку, відповідач проти достовірності відомостей у вказаній довідці заперечує. (а.с.11) Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків по договору банківського вкладу суд виходить з того, що позивачем не було доведено факт укладення між сторонами договору позики у звязку із чим вказані вимоги задоволенню не підлягають. За цих же обставин питання щодо розірвання договору неможливе за відсутності оригіналу такого договору. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Захист прав споживача» та у звязку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 7 239 грн. 39 коп. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial