Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

13 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] на веб-сайті [INFO] було розміщено статтю під назвою «[INFO]», автором якої є відповідач. Постійне посилання на статтю у мережі Інтернет - [INFO]. В статті була розповсюджена недостовірна та негативна інформація про позивача, що принижує його честь та гідність, а саме: (мовою оригіналу) «Президент Федерации футбола и народный депутат Украины в одном лице - [PERSON] грубо нарушает антикоррупционное законодательство. Этот факт уже признали не только различные антикоррупционные организации, но и суд в столице…», «В свете недавнего решения Конституционного суда об отмене ответственности за незаконное обогащение, в вину [PERSON] теперь вменяются только часть из доказанных НАПК эпизодов. Речь о нелегальном совмещении этим народным депутатом нескольких должностей, которые приносят ему немалый доход», «В частности, [PERSON] противозаконно занимает пост в дирекции швейцарской компании UEFA Events SA. Эта структура УЕФА, в уставе которой четко указана цель - получение коммерческого заработка. Компания занимается тем, что продает права на трансляции матчей и ищет различных рекламных спонсоров футбольных событий, проходящих под эгидой УЕФА. Будучи членом дирекции UEFA Events SA, украинский нардеп и одновременно глава бюджетного Комитета ВР получает не только прибыль в собственных интересах, но и компенсацию своих затрат, связанных с работой в этой организации.», «Если говорить словами из украинского законодательства, то совмещая статус народного депутата и должность члена дирекции в компании UEFA Events SA, целью которой является получение прибыли, [PERSON] нарушает требования п.6 ч.1 ст.3 Закону Украины «О статусе народного депутата» и п.2 ч.1 ст.25 ЗУ «О предотвращении коррупции», а также статью 78 Конституции Украины», «При этом, получая выплаты и компенсации за работу в UEFA Events SA, народный депутат [PERSON] также нарушает требования п.4 ч.1 ст.3 ЗУ «О статусе народного депутата» и п.1 ч.1 ст.25 ЗУ «О предотвращении коррупции». Позивач зазначає, що зазначені твердження не містять ознак оціночних суджень, натомість в статті містяться прямі звинувачення позивача в здійсненні конкретних дій та порушенні конкретних норм законодавства, яких позивач насправді не порушував. Веб-сайт [INFO] та сторінка [INFO] знаходяться у вільному доступі необмеженого кола осіб та станом на 23.05.2019 року стаття мала перегляд 37 відвідувачів сайту, тобто інформація, що оспорюється, була доведена до відома більше ніж одній особі. Позивач вказує, що на дату публікації статті не існувало та не існує на момент подачі позову жодного вироку, судового рішення чи рішення іншого компетентного органу державної влади про встановлення факту порушення позивачем антикорупційного законодавства. Крім того, організація UEFA Events SA не має на меті отримання прибутку, а позивач не отримує жодної оплати за зайняття посади члена дирекції в UEFA Events SA. Також, перед тим, як погодитись на пропозицію увійти до складу ради директорів UEFA Events SA, позивач звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції за роз`ясненнями щодо зайняття посади у вказаній організації, та НАЗК надало роз`яснення, що у разі неотримання винагороди за зайняття посади члена ради директорів UEFA Events SA, зайняття такої посади не буде порушувати антикорупційне законодавство. Регламентний комітет Верховної Ради України прийшов до аналогічного висновку. З урахуванням викладеного, позивач просить суд: -визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, інформацію, а саме: «Президент Федерации футбола и народный депутат Украины в одном лице - [PERSON] грубо нарушает антикоррупционное законодательство. Этот факт уже признали не только различные антикоррупционные организации, но и суд в столице…»; «В свете недавнего решения Конституционного суда об отмене ответственности за незаконное обогащение, в вину [PERSON] теперь вменяются только часть из доказанных НАПК эпизодов. Речь о нелегальном совмещении этим народным депутатом нескольких должностей, которые приносят ему немалый доход»; «В частности, [PERSON] противозаконно занимает пост в дирекции швейцарской компании UEFA Events SA. Эта структура УЕФА, в уставе которой четко указана цель - получение коммерческого заработка. Компания занимается тем, что продает права на трансляции матчей и ищет различных рекламных спонсоров футбольных событий, проходящих под эгидой УЕФА. Будучи членом дирекции UEFA Events SA, украинский нардеп и одновременно глава бюджетного Комитета ВР получает не только прибыль в собственных интересах, но и компенсацию своих затрат, связанных с работой в этой организации.»; «Если говорить словами из украинского законодательства, то совмещая статус народного депутата и должность члена дирекции в компании UEFA Events SA, целью которой является получение прибыли, [PERSON] нарушает требования п.6 ч.1 ст.3 Закону Украины «О статусе народного депутата» и п.2 ч.1 ст.25 ЗУ «О предотвращении коррупции», а также статью 78 Конституции Украины»; «При этом, получая выплаты и компенсации за работу в UEFA Events SA, народный депутат [PERSON] также нарушает требования п.4 ч.1 ст.3 ЗУ «О статусе народного депутата» и п.1 ч.1 ст.25 ЗУ «О предотвращении коррупции»; -зобов`язати відповідача видалити поширену недостовірну інформацію відносно позивача, а саме: «Президент Федерации футбола и народный депутат Украины в одном лице - [PERSON] грубо нарушает антикоррупционное законодательство. Этот факт уже признали не только различные антикоррупционные организации, но и суд в столице…»; «В свете недавнего решения Конституционного суда об отмене ответственности за незаконное обогащение, в вину [PERSON] теперь вменяются только часть из доказанных НАПК эпизодов. Речь о нелегальном совмещении этим народным депутатом нескольких должностей, которые приносят ему немалый доход»; «В частности, [PERSON] противозаконно занимает пост в дирекции швейцарской компании UEFA Events SA. Эта структура УЕФА, в уставе которой четко указана цель - получение коммерческого заработка. Компания занимается тем, что продает права на трансляции матчей и ищет различных рекламных спонсоров футбольных событий, проходящих под эгидой УЕФА. Будучи членом дирекции UEFA Events SA, украинский нардеп и одновременно глава бюджетного Комитета ВР получает не только прибыль в собственных интересах, но и компенсацию своих затрат, связанных с работой в этой организации.»; «Если говорить словами из украинского законодательства, то совмещая статус народного депутата и должность члена дирекции в компании UEFA Events SA, целью которой является получение прибыли, [PERSON] нарушает требования п.6 ч.1 ст.3 Закону Украины «О статусе народного депутата» и п.2 ч.1 ст.25 ЗУ «О предотвращении коррупции», а также статью 78 Конституции Украины»; «При этом, получая выплаты и компенсации за работу в UEFA Events SA, народный депутат [PERSON] также нарушает требования п.4 ч.1 ст.3 ЗУ «О статусе народного депутата» и п.1 ч.1 ст.25 ЗУ «О предотвращении коррупции»; -зобов`язати відповідача розмістити спростування поширеної недостовірної інформації відносно позивача у спосіб найбільш близький до способу її поширення, шляхом розміщення публікації про те, що поширена інформація є недостовірною на сайті [INFO]; -стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 20 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] 08.07.2019 року надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що на його переконання, швейцарська компанія UEFA Events SA є комерційною організацією, яка має на меті отримання прибутку, оскільки статутом компанії передбачено можливість розподіляти прибуток між акціонерами та право членів дирекції UEFA Events SA на отримання винагороди. Позивач як народний депутат України є публічною особою та має бути відкритим до суворої критики та пильного нагляду з боку суспільства та засобів масової інформації. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. [INFO] в мережі Інтернет на веб-сторінці [INFO] було поширено статтю під назвою (мовою оригіналу) «[INFO]», що підтверджується актом огляду електронного доказу, який складений в рамках статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та у межах ст. 57 ЦПК України є належним і допустимим доказом підтвердження вказаних обставин. Стаття «[INFO]» містить фотографією Позивача, статтю переглянуло більше однієї особи, а її автором є [PERSON] . Зазначені обставини визнаються учасниками справи, і суд не має сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а відтак ці обставини не підлягають доказуванню з огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено та визнається сторонами, що стаття «[INFO]» дійсно стосується саме особи позивача та містить інформацію, яку просить спростувати позивач, а саме: «Президент Федерации футбола и народный депутат Украины в одном лице - [PERSON] грубо нарушает антикоррупционное законодательство. Этот факт уже признали не только различные антикоррупционные организации, но и суд в столице…» «В свете недавнего решения Конституционного суда об отмене ответственности за незаконное обогащения, в вину [PERSON] теперь вменяются только часть из доказанных НАПК эпизодов. Речь о нелегальном совмещении этим народным депутатом нескольких должностей, которые приносят ему немалый доход» «В частности, [PERSON] противозаконно занимает пост в дирекции швейцарской компании UEFA Events SA. Эта структура УЕФА, в Уставе которой четко указана цель - получение коммерческого заработка. Компания занимается тем, что продает права на трансляции матчей и ищет различных рекламных спонсоров футбольных событий, проходящих под эгидой УЕФА. Будучи членом дирекции UEFA Events SA, украинский нардеп и одновременно глава бюджетного Комитета ВР получает не только прибыль в собственных интересах, но и компенсацию своих затрат, связанных с работой в этой организации» «Если говорить словами из украинского законодательства, то совмещая статус народного депутата и должность члена дирекции в компании UEFA Events SA, целью которой является получение прибыли, [PERSON] нарушает требования п. 6 ч. 1 ст. 3 Закона Украины "О статусе народного депутата" и п.2 ч.1 ст 25 ЗУ "О предотвращении коррупции", а также статью 78 Конституции Украины» «При этом, получая выплаты и компенсации за работу в UEFA Events SA, народный депутат [PERSON] также нарушает требования п.4 ч. 1 ст. 3 ЗУ "О статусе народного депутата" и п. 1 ч.1 ст. 25 ЗУ "О предотвращении коррупции"» При цьому, як встановлено судом, на момент подання позовної заяви [PERSON] був народним депутатом України та членом дирекції швейцарської компанії UEFA Events SA. Відповідно до статті 78 Конституції України, народні депутати України не можуть мати іншого представницького мандата, бути на державній службі, обіймати інші оплачувані посади, займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності), входити до складу керівного органу чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку. Відповідно до статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» , особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону (в тому числі Народним депутатам України), забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про статусу Народного депутату України», народний депутат не має права, зокрема: 4) займатися будь-якою, крім депутатської, оплачуваною роботою, за винятком викладацької, наукової та творчої діяльності, а також медичної практики у вільний від виконання обов`язків народного депутата час; 6) входити до складу керівництва, правління чи ради підприємства, установи, організації, що має на меті одержання прибутку. Відповідач зазначав, що компанія UEFA Events SA є комерційною організацією, яка має на меті отримання прибутку, що опосередковано доводиться можливістю розподіляти прибуток між її акціонерами та посилався на статті 7,12,35,36 Статуту UEFA Events SА. Натомість, позивачем на підтвердження своєї правової позиції щодо відсутності у компанії UEFA Events SA мети у вигляді отримання прибутку у відповідності до положень Швейцарського цивільного кодексу та статуту компанії, подано Меморандум, підготовлений фахівцями ТОВ «Бьянкішвальд» ("Bianchischwald LLC") - юридичної компанії, зареєстрованої та діючої у м. Женева (Швейцарія) з його офіційним перекладом українською мовою (далі - Меморандум) щодо положень та застосування положень законодавства Швейцарії та статуту компанії. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як, зокрема, визначення застосовуваного права, процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 цього ж Закону, застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права. Відповідно до положень частини 1 статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Частиною третьою статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог і заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановлені змісту цих норм. При цьому, ТОВ Бьянкішвальд є однією з провідних юридичних компаній Швейцарії, входить до міжнародних рейтингів, зокрема в міжнародному довіднику юридичних компаній «The Legal 500» ТОВ Бьянкішвальд рекомендована в сферах комерційного, корпоративного та податкового права, є однією з провідних юридичних компаній м. Женева. Авторами зазначеного меморандуму є [PERSON] ([PERSON], має докторський науковий ступінь в галузі права) та [PERSON] ([PERSON] , адвокат, магістр права). Зважаючи на те, що у статті заявлено порушення позивачем законодавства України щодо зайняття ним як народним депутатом України посади у виконавчому органі організації, що може мати на меті отримання прибутку, яка зареєстрована і діє за законодавством Швейцарії, суд вважає за необхідне встановити зміст норм права Швейцарії та статуту компанії UEFA Events SA, а Меморандум вважає належним джерелом відомостей з питань змісту норм права Швейцарії та статуту UEFA Events SA. Як вбачається з Меморандуму, згідно з Торговим реєстром кантону Во, UEFA Events SA зареєстровано як «анонімне акціонерне товариство» (фр. societe anonyme - «анонімне товариство»), і компанії присвоєно ідентифікаційний номер IDE no.CHE-109.373.092. «Акціонерне товариство» є найпоширенішою організаційно-правовою формою товариства з обмеженою відповідальністю у Швейцарії (тобто акціонерний капітал такого товариства є гарантією виконання зобов`язань, а самі акціонери не несуть особистої відповідальності). Заснування акціонерної корпорації, як правило, відбувається із комерційної метою, але може бути й задля інших цілей. В меморандумі наводяться та коментуються норми статті 3 статуту компанії UEFA Events SA, яка визначає мету компанії. Так статутом визначено, що метою компанії є надання підтримки Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА) у розвитку та управлінні проектами у сфері маркетингу, медіа та організації спортивних заходів задля популяризації футболу в Європі та світі, а також в усіх інших видах діяльності, які здійснює Союз Європейських футбольних асоціацій (УЄФА). Діючи у відповідності до своєї ділової мети та за домовленістю із Союзом Європейських футбольних асоціацій (УЄФА), компанія може здійснювати усі торгові, фінансові види діяльності й ті, що стосуються індустрії або нерухомого майна, проте котрі завжди прямо чи опосередковано спрямовані на сприяння розвитку або популяризацію розвитку чи на реалізацію мети компанії. Зокрема, компанія може долучатись до аналогічних швейцарських або зарубіжних компаній та відкривати філіали. Компанія здійснює свою діяльність виключно як сервісна компанія, що надає свої послуги Союзу Європейських футбольних асоціацій (УЄФА) на ексклюзивній основі. Компанія також може надавати позики або гарантії акціонерам або третім сторонам, якщо така діяльність, вочевидь, сприятиме її інтересам. В меморандумі зазначено, що метою діяльності компанії UEFA Events SA є надання підтримки УЄФА у розвитку та управлінні проектами у різних галузях (маркетинг, медіа, організація спортивних заходів), що спрямовані на популяризацію футболу в Європі та поза її межами. Далі йде уточнення, що UEFA Events SA може обслуговувати лише УЄФА і не може надавати послуги третім сторонам. Згідно із фінансовим звітом УЄФА за 2017/18-й фінансовий рік УЄФА є єдиним акціонером компанії UEFA Events SA. Установчим документом компанії розподіл прибутків акціонерам не заборонено. Проте, із листа ГК УЄФА вбачається, що UEFA Events SA не одержує жодних прибутків і щороку має нульові показники прибутковості. Де-факто UEFA Events SA не одержує жодного прибутку і, як наслідок, акціонери не отримують дивідендів від тих видів діяльності, які здійснює компанія. Якщо компанія підпадала б під ліквідацію, чистий дохід внаслідок ліквідації (після виплат усіх кредиторських заборгованостей) перейшов би до УЄФА на правах єдиного акціонера компанії UEFA Events SA. Оскільки UEFA Events SA є сервісною компанією, компанія підлягає оподаткуванню, порядок якого врегульовано законодавством кантону Во. За чинним порядком оподаткування, UEFA Events SA підлягає оподаткуванню на основі правила «витрати +» (cost plus), за яким враховують річні витрати на оклади брутто у UEFA Events SA. Податки, які сплачує UEFA Events SA, жодним чином не вказують на те, що компанія отримує прибуток, оскільки згадане правило оподаткування не бере прибуток за основу. З огляду на вищенаведене, в меморандумі зазначено, що хоча акціонерні товариства зазвичай відносять до тих організацій, які створюють заради прибутку, ситуація із UEFA Events SA є інакшою. Цією компанією керують задля мети, яка не є отримання прибутку. Її мета як корпорації - це надання підтримки неприбутковій організації, а саме УЄФА. І УЄФА є її єдиним клієнтом та єдиним акціонером. Судом встановлено, що виходячи з норм законодавства Швейцарської конфедерації та статуту UEFA Events SA, остання не є організацією, що має на меті отримання прибутків, а зайняття посади члена дирекції в UEFA Events SA не заборонено позивачу за умови відмови від оплати винагород за таку діяльність. При цьому, частина перша статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» чітко передбачає, що заборони, встановлені цією нормою щодо зайняття іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, а також входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації - стосується виключно підприємств та організацій, що мають на меті одержання прибутку, до яких, як встановлено судом під час розгляду справи, UEFA Events SA не належить. Аналогічно, пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про статус народного депутата», обмежую право входити до складу керівництва, правління чи ради підприємства, установи, організації, що має на меті одержання прибутку, до яких UEFA Events SA не належить. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що встановлена у п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону "Про запобігання корупції" та в п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про статус народного депутата» заборона при визначенні обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності не може поширюватись на діяльність [PERSON] як народного депутата України у складі дирекції UEFA Events SA. Щодо отримання виплат за зайняття посад в UEFA Events SA в меморандумі зазначено що члени ради директорів UEFA Events SA можуть отримувати винагороду за свою працю згідно зі Статтею 11 Організаційного Регламенту компанії. А Позивач із 2017 року є членом дирекції компанії UEFA Events SA. В меморандумі зазначено з посиланням на листи УЄФА, що позивач на власну вимогу не отримував (не претендував на отримання) будь-якої винагороди або компенсації витрат за своє перебування на цих посадах (члена Виконавчого Комітету УЄФА та члена дирекції UEFA Events SA). Позивач або будь-хто з членів його родини не претендували на отримання та не отримували будь-які виплати у будь-якій формі від УЄФА або UEFA Events SA. До позовної заяви [PERSON] додано лист від УЄФА від 11.03.2019, яким повідомлено, що позивач не отримує винагород, пов`язаних із здійсненням повноважень члена дирекції UEFA Events SA. Крім того, до позову додано Лист від 17 квітня 2019 року, який виданий адвокату [PERSON] від імені УЄФА, в якому зазначено, що [PERSON] не отримував жодних виплат, винагород чи компенсацій від УЄФА або UEFA Events SA, пов`язаних із зайняттям посади члена дирекції UEFA Events SA. Виходячи з наведеного вище, судом встановлено, що [PERSON] не отримує винагород, пов`язаних із здійсненням повноважень члена дирекції UEFA Events SA. Судом також враховано, що позивач перед тим, як погодитись на пропозицію увійти до складу ради директорів UEFA Events SA, звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції за роз`ясненням щодо можливості зайняття посади в UEFA IVENTS SA. Національним агентством з питань запобігання корупції було надано роз`яснення про те, що у разі неотримання винагороди за зайняття посади члена ради директорів UEFA Events SA, зайняття такої посади не буде порушувати антикорупційне законодавство. Регламентний комітет Верховної ради України також прийшов до висновку про відсутність порушення антикорупційного законодавства щодо суміщення посад народного депутата України з посадою члена ради директорів UEFA Events SA без отримання винагороди. Судом встановлено, що UEFA Events SA не має на меті отримання прибутку, а [PERSON] не отримував та не отримує винагород, а також не отримував та не отримує компенсації витрат, пов`язаних із здійсненням повноважень члена дирекції UEFA Events SA. Відповідачем не доведено фактів порушення позивачем вимог антикорупційного законодавства України, а також порушення вимог статті 78 Конституції України, статі 25 Закону України «Про запобігання корупції» та статті 3 Закону України «Про статус народного депутата». Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На недопустимості порушення вимог цієї статті багато разів наголошувалось Європейським судом з прав людини, в тому числі, в рішеннях справах: Сіреджук проти України (Siredzhuk v. Ukraine рішення у справі від 21 січня 2016 року, заява No 16901/03), Кривошей проти України (Krivoshey v. Ukraine, рішення у И від 23 червня 2016 року, заява No 7433/05). Вказані рішення, в тому числі на предмет їх відповідності вимогам ст. 10. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод були предметом перевірки у Європейському суді з прав людини у справі «Сіреджук проти України», за наслідками розгляду якої (рішення від 21.04.2016р.) ЄСПЛ не знайшов порушень цієї норми, вказавши зокрема наведене нижче. ЄСПЛ вказав, що у цій справі суть позову про захист честі, гідності та ділової репутації стосувалась точності трьох конкретних тверджень про такі факти, як те, що голова порушив законодавство про вибори з метою отримати у них сприятливий для себе результат, що він був організатором позбавлення інваліда його земельної ділянки на користь свого приятеля та що його сім`я корупційним шляхом заволоділа будинком. Суд зазначає, що ці обвинувачення, сформульовані як прямі твердження про потенційно кримінальні зловживання, були досить серйозними. Суд також нагадує, що коли робляться твердження щодо поведінки третьої особи, деколи може бути важко встановити різницю між твердженнями щодо фактів та оціночними судженнями (див. згадане рішення у справі «Кумпене та Мазере», п. 99). Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (там само). Відповідно Суд не вбачає проблеми у тому, що національні суди вимагали від заявника обґрунтування тверджень щодо фактів, які лежали в основі висловлених ним думок, які за відсутності достатніх доказів, могли вважатися наклепницькими. Слід також зазначити, що сам заявник у своїх заявах до національних судів та до Суду вважав зазначені твердження щодо фактів «правдивими» та надавав численні документи, які, на його думку, доводили правдивість його тверджень. Хоча деякі речення оскаржуваного тексту (а саме, перше речення, в якому поведінка [PERSON] порівнювалась з поведінкою «удольного князя», та останні речення, в яких заявник висловлював загальну думку про корумпованих посадовців) безсумнівно були оціночними судженнями, Суд доходить висновку, що вони були настільки глибоко переплетені із загальними фактологічними відомостями, що той факт, що національні суди у своїх рішеннях не розглядали їх окремо, сам по собі не порушує ніякого питання у цій справі. (п. 83). З огляду на ці та інші обставини справи ЄСПЛ прийшов до висновку, що втручання у права заявника за ст. 10 Конвенції відповідало «нагальній суспільній потребі» і як наслідок, не знайшов порушення цієї норми. У рішення «Сіреджук проти України», суд зазначає, що навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не містить фактів для їх підтримки. Бо за відсутності таких доказів, вони будуть розглядатися як такі, що принижують честь і гідність. Межі широкої критики публічної особи не можуть виключати критеріїв свободи вираження поглядів, які відповідно до практики ЄСПЛ можуть підлягати обмеженням, зокрема, в частині визначення меж прийнятної критики, яка повинна бути підтверджена прийнятними та переконливими доказами. У справі яка розглядається твердження відповідача, які містяться в статті спрямовані на створення у необмеженої кількості осіб однобічної думки про причетність позивача до порушення антикорупційного законодавства, пов`язаного із суміщення посад, що серйозним звинуваченням і за відсутності достатньо переконливих доказів про правдивість таких тверджень вони підлягають спростуванню незважаючи на те, що зроблені по відношенню до позивача як публічної особи. Не можуть братись до уваги посилання відповідача на практику Європейського суду з прав людини по інших справах, зокрема, по справі «Лінґенса проти Австрії» (рішення від 8 липня 1986 року заява № 12/1984/84/131), оскільки факти даної справи, істотно відрізняються від розглянутих у вказаній справі. Так, по справі [PERSON] , заявника було покарано за поширення критичних оціночних суджень, що не підлягають доведенню, в той час дана справа стосується захисту честі і гідності щодо тверджень відповідача про позивачем конкретних порушень антикорупційного законодавства. Тобто ці звинувачення, сформульовані як прямі звинувачення про злочинну, протиправну поведінку. У справі «Сірик проти України», no. 6428/07, Європейський суд з прав людини в рішенні зазначав, що може існувати необхідність захисту державних службовців від образливих, лайливих та наклепницьких закидів, розрахованих на те, щоб вплинути на виконання ними власних обов`язків та підірвати суспільну довіру до них та посад, які вони обіймають. Ступінь необхідності такого захисту визначається конкретними обставинами справи. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Відповідно до стаття 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Відповідно до частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частини 4 статті 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до частин 6 та 7 статті 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена Відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що є недостовірною та такою що не відповідає дійсності інформація розміщена на сторінці [INFO], а саме: «Президент Федерации футбола и народный депутат Украины в одном лице - [PERSON] грубо нарушает антикоррупционное законодательство. Этот факт уже признали не только различные антикоррупционные организации, но и суд в столице…» «В свете недавнего решения Конституционного суда об отмене ответственности за незаконное обогащение, в вину [PERSON] теперь вменяются только часть из доказанных НАПК эпизодов. Речь о нелегальном совмещении этим народным депутатом нескольких должностей, которые приносят ему немалый доход». «В частности, [PERSON] противозаконно занимает пост в дирекции швейцарской компании UEFA Events SA. Эта структура УЕФА, в Уставе которой четко указана цель - получение коммерческого заработка. Компания занимается тем, что продает права на трансляции матчей и ищет различных рекламных спонсоров футбольных событий, проходящих под эгидой УЕФА. Будучи членом дирекции UEFA Events SA, украинский нардеп и одновременно глава бюджетного Комитета ВР получает не только прибыль в собственных интересах, но и компенсацию своих затрат, связанных с работой в этой организации». «Если говорить словами из украинского законодательства, то совмещая статус народного депутата и должность члена дирекции в компании UEFA Events SA, целью которой является получение прибыли, [PERSON] нарушает требования п. 6 ч. 1 ст. 3 Закона Украины «О статусе народного депутата» и п. 2 ч.1 ст. 25 ЗУ «О предотвращении коррупции», а также статью 78 Конституции Украины» «При этом, получая выплаты и компенсации за работу в UEFA Events SA, народный депутат [PERSON] также нарушает требования п. 4 ч. 1 ст. 3 ЗУ «О статусе народного депутата» и п. 1 ч. 1 ст. 25 ЗУ «О предотвращении коррупции». Суд приходить до висновку про те, що вказана недостовірна інформація, не містить ознак оціночних суджень, має негативний характер для Позивача, порушує його честь та гідність. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved