Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

У травні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просило з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк», що виникла за кредитним договором № 11188895000 від 25.07.2007 року у розмірі 9328611,89 грн та пені 2534217,53 грн та за кредитним договором № 11188866000 від 25.07.2007 року у розмірі 8841638,10 грн та пені 2395722,14 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1 кв.м. що знаходиться на ІІІ-му поверсі житлового будинку № [ADDRESS] . позначеному на плані літ «А», [ADDRESS] , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 2386430,52 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11188895000. 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11188866000. В забезпечення належного виконання боржниками умов кредитних договорів 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачами укладено іпотечний договір, за умовами якого банку передано в іпотеку вищевказані офісні приміщення. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань рішеннями судів з відповідачів стягнуто заборгованість, яка до теперішнього часу залишається непогашеною, у зв`язку з чим у позивача як іпотекодержателя виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 08.06.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 27.06.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так відносно відповідачів [PERSON] , [PERSON] є рішення суду про стягнення з них заборгованості за кредитним договором. За цим же кредитним договором позивач висуває вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким чином у випадку задоволення позовних вимог відбудеться подвійне стягнення. Крім того відсотки за користування кредитом нараховуються банком після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту, що суперечить позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц. Ухвалою суду від 18.07.2018 року продовжено строк підготовчого провадження строком на тридцять днів. 29.08.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив відповідно до змісту якого заявник просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовної заяви. Ухвалою суду від 06.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Крім того просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився про причини неявки до суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Судом встановлено, що 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11188895000 на суму 150000 доларів США зі строком повернення до 24.07.2017 року (на 18-21 а.с. том 1). 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11188866000 на суму 150000 доларів США зі строком повернення до 24.07.2017 року (на 24-28 а.с. том 1). З метою забезпечення належного виконання боржниками грошових зобов`язань за вказаними кредитними договорами 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачі передали банку належні їм на праві власності нежитлові офісні приміщення під номерами 18, 20, 21, 22, 23 загальною площею 199,1 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS] . За домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки на момент укладення договору іпотеки становить 2386430,52 грн (на 37-38 а.с. том 1). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11188866000 від 25.07.2007 року у розмірі 1125148,44 грн., а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 1550 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 240 грн (на 45-47 а.с. том 1). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 28.09.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11188895000 на суму 1166904,21 грн. Вирішено питання судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.10.2015 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 28.09.2011 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 року на суму 1166904,21 грн та в частині солідарного стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» витрат на відшкодування оплати державного мита у розмірі 1700 грн та на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу 120,00 грн - скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 року відмовлено. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 28.09.2011 року залишено без змін (на 51-54 а.с. том 1). Станом на 22.05.2018 року заборгованість відповідача [PERSON] що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором №11188895000 від 25.07.2007 року становить 357642,60 доларів США, що еквівалентно 9328611,89 грн (з яких: 3390631,02 грн заборгованість за кредитом, 5937980,86 грн відсотки) та по пені у розмірі 2534217,53 грн, (з яких: 972533,59 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1561683,94 грн відсотки, які нараховувались з 22.05.2017 року по 22.05.2018 року) (розрахунок заборгованості на 68-75 а.с. том 1). Станом на 22.05.2018 року заборгованість відповідача [PERSON] що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором №11188866000 від 25.07.2007 року становить 338972,88 доларів США, що еквівалентно 8841638,10 грн (з яких: 3293056,39 грн заборгованість за кредитом, 5548581,70 грн відсотки) та по пені у розмірі 2395722,14 грн (з яких: 942043,67 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1453678,47 грн відсотки, які нараховувались з 22.05.2017 року по 22.05.2018 року) (розрахунок заборгованості на 61-67 а.с. том 1). Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»). Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про іпотеку», згідно якої в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Згідно частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Кодексу; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини 2 статі 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час вчинення таких дій вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитом така заборгованість указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені. Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи що ПАТ «УкрСиббанк», пред`явлені позови до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як позичальників, до суду про стягнення заборгованості за спірними договорами про надання споживчого кредиту, які були вирішені рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011 року та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.10.2015 року, банком було змінено строк виконання зобов`язань за цими договорами, а тому відсутні правові підстави для нарахування передбачених цими договорами процентів та пені після дострокової вимоги і ухвалених судових рішень і до закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того необґрунтованим є і нарахування розміру тіла кредиту в доларах США, оскільки такий не відповідає сумі заборгованості за договорами споживчого кредиту стягненої рішеннями судів в гривні. Отже, сума звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати сумі заборгованості стягненої рішеннями суду за договорами споживчого кредиту. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що позивачем необґрунтовано нарахована заборгованість за тілом кредиту, процентам за користування кредитними коштами та пені, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах сум заборгованості, які стягнуті рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27.05.2011 року за кредитним договором № 11188866000 від 25.07.2007 року у розмірі 1125148,44 грн та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.10.2015 року за кредитним договором № 11188895000 від 25.07.2007 року у розмірі 1166904,21 грн. Оскільки, сторонами іпотечного договору не узгоджено їх поведінку про порядок реалізації заставленого майна у разі, якщо сума боргу менша вартості майна, визначеного іпотечним договором, суд керується статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку», де зазначено, що в рішенні суду вказується початкова ціна предмета іпотеки, що визначена сторонами і решта коштів, вилучених від реалізації предмета іпотеки повертається іпотекодавцю. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Згідно ч.4 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До заяви про застосування строку позовної давносні представник відповідача не надав доказів початку відліку цього строку. Тому суд критично відноситься до посилання представника позивача на практику Верховного Суду - постанову від 14.02.2018 року в справі № 564/2199/15-ц. Так представник відповідача не надав суду документ, що свідчить про вимогу дострокового погашення кредиту, зміну терміну повернення кредитних коштів. Такий термін не був визначений в позовній заяві при зверненні ПАТ "УкрСиббанк" про стягнення кредитних коштів ( справа № 2-116/11). Тому суд вважає за можливе початок відліку строку позовної давності відраховувати з моменту винесення рішенння Апеляційним судом Вінницької області від 26.10.2015 року про стягнення з [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" 1166904 грн. Згідно штампу вхідної кореспонденції на 1 а.с.с позов про звернення стяннення на предмет іпотеки налдійшов до суду 30.05.2018 року. Тобто в перебігу 3-х річного строку з моменту винесення рішення про стягнення всіх кредитних коштів і боргу. Отже підстав застосування строку позовної давності і у відмові, на цій підставі , від задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідачі і їх представник не надали доказів виконання рішення суду та повернення позивачу кредитних коштів як виконавчою службою за виконавчими листами так і відповідачами самостійно. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку») . Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Згідно ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ч.1 ст.1 ЗУ " Про іпотеку" , - іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Стаття 33 ЗУ "Про іпотеку" , у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Враховуючи викладене, вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 2386430,52 грн шляхом продажу на прилюдних торгах є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягнення на користь позивача судові витрати у розмірі 819,15 грн розрахованих пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial