Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 17.09.2008р. Корольовський районний суд м.Житомира виніс рішення, яким звернув стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком, а також виселив з вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] Однак, як виявилося згодом, в квартирі зареєстрована ще й [PERSON] Позивач з посиланням на ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України вказує, що після прийняття вищевказаного судового рішення всі мешканці квартири зобов'язані на письмову вимогу банку як іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання відповідної вимоги, в протилежному випадку їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зазначає, що банк направив відповідне повідомлення з вимогою про добровільне звільнення житлового будинку, а тому вважає, що відповідач підлягає виселенню з вищевказаної квартири із зняттям її з реєстраційного обліку. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати з урахуванням публікації оголошення у пресі (а.с. 75). Відповідач та третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином через оголошення у пресі (а.с. 78). Від представника УДМС України в Житомирській області надійшла заява про розгляд справи без участі представника управління, при вирішенні спору поклався на розсуд суду (а.с. 69). У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідив матеріали справи та приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17.09.2008р. позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], СГІРФО Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області про звернення стягнення на майно та виселення задоволено, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу банком, з правом укладення від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселено [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зобов"язано СГІРФО Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-20). З довідки №650 від 29 травня 2012 року, виданої ТОВ "Керуюча компанія "КомЕнерго-Житомир"", вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 29). Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2, 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення, позивач має право після звернення стягнення на квартиру направити відповідачу та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку. Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно положень Закону України «Про іпотеку» виселення відповідача необхідне для вжиття заходів по реалізації предмета іпотеки, усунення перешкод для здіснення реалізації предмета іпотеки, а також забезпечення прав майбутніх покупців. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині виселення. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (надалі Закону) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ...судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою... Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації (ч.1 ст.11 Закону). Тобто, зняття з реєстрації відповідача у спірній квартирі є правовим наслідком, технічною дією, яка може бути вчинена спеціально уповноваженим на те органом після набуття законної сили рішенням суду про виселення. Зобов'язання Державної міграційної служби України до вчинення таких дій є зайвим та передчасним, а тому в частині зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі суд залишає позов без задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, а саме 114 грн. 70 коп. судового збору та 480 грн. витрат, пов"язаних з публікуванням оголошення у пресі, а всього - 594 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial