Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер його батько [PERSON]. До дня смерті він постійно проживав в будинку [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий букдинок [ADDRESS]. Належність вказаного житлового будинку спадкодавцю підтверджується довідкою Великобичківської селищної ради №3217 від 28 липня 2015 року. Спадкоємцями після смерті батька є він, його син, [PERSON] та його дружина [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини в його користь. Спадщину він прийняв, подавши до приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. в установлений законом строк заяву про прийняття спадщини. На підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, він звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва ипро право на спадщину за законом. Оденак в цьому йому було відмовлено, через відстуність правовстановлюючих документів на спадкове майно, і про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У зв"язку з чим просив визнати за ним [PERSON] право власності на житловий будинок №19, загальна площа якого становить 46,98 кв.м., житлова площа 21,70 кв.м, що розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та їх задоволення. Представник відповідача - Великобичківської селищної ради в судове засідання не з"явився. Селищний голова Зеленко О.Д. направила суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника ради та проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивач [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON], що стверджено свідоцтвом про народження, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. [INFO] [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 січня 2015 року. Після його смерті залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої ПП [PERSON] спадковий будинок побудований у 1934 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № 3217 від 28 липня 2015 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, подавши протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у зв'язку з чим набув правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла, що стверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40735289 від 22 червня 2015 року. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, оскільки в матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява іншого спадкоємця за законом - [PERSON] про відмову від спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування судом не втсановлено, інший спадкоємець відмовилася від спадщини, про що нею складена належна заява, посвідчена нотаріально, суд вважає, що позовні вимоги позивач обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved