Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Микільська сільська рада Полтавського району Полтавської області, приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А., орган опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації про визнання нікчемним правочину. З урахуванням уточненої позовної заяви прохали встановити, що договір купівлі-продажу незакінченого будівництва об'єкту нерухомого майна, 93% готовності, з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], укладений 30.09.2005 року між [PERSON], що діяла від імені [PERSON], та [PERSON], [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем Володимиром Андрійовичем (зареєстровано в реєстрі за №2944, витяг з державного реєстру правочинів №1547421 від 20.09.2005 року) є нікчемним. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що після оскарження [PERSON] рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24.06.2014 року стало відомо, що 30.09.2005 року між [PERSON], що діяла від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON], [PERSON] (діяв за згодою батьків - [PERSON] та [PERSON]), (покупці) укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом об'єкту нерухомого майна (93% готовності) з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», вбиральня літ. «Д», свердловина №1 по [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем Володимиром Андрійовичем, зареєстровано в реєстрі за №2944. Вважають зазначений договір купівлі-продажу таким, що не відповідав вимогам закону на час його укладення, оскільки, правочин був здійснений без дозволу опіки та піклування та його укладення порушувало права неповнолітніх членів родини власника [PERSON] - доньки [PERSON] [INFO] та онуки [PERSON] [INFO] у вказаному будинку, де останні зареєстровані з моменту свого народження. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та прохав позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Зазначив, що позивачі були зареєстровані у спірному об'єкті нерухомості на час його продажу, а тому, враховуючи, що органом опіки та піклування дозвіл на продаж незакінченого будівництвом об'єкту нерухомого майна не надавався відповідно до ст.224 ЦК такий договір слід визнати нікчемним. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вважав що підстави для його задоволення відсутні. Представник третьої особи - приватного нотаріуса Москівець Володимир Андрійович в судовому засіданні проти позову заперечувала. Приватний нотаріус надав письмові заперечення, де зазначив, що права дитини порушені не були, так як діти права власності на об'єкт не мали, а оскільки, як житловий будинок об'єкт нерухомості зареєстрований не був, він не є житловим, не був введений в експлуатацію, прописка в будівельних матеріалах в Україні заборонена та відповідно право користування у дітей на цей незакінчений будівництвом об'єкт нерухомого майна відсутнє. Представники третьої особи Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні спору поклались на розсуд суду. Суд, заслухавши, пояснення сторін, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року № 1618-IV, (надалі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом об'єкту нерухомого майна від 30.09.2005 року, [PERSON] передав, а [PERSON], [PERSON] в рівних частинах прийняли незакінчений будівництвом об'єкт нерухомого майна 93% готовності з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», вбиральня літ. «Д», скважина літ №1, що знаходиться: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем Володимиром Андрійовичем. Даний об'єкт належав [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину №1-1162 від 23.07.2004 року. Відповідно до свідоцтва про смерть [INFO] [PERSON] помер в м. Обнинськ, Колужської областів Росїї.(а.с.38). Згідно довідки Полтавської районної державної нотаріальної контори від 23.05.2014 року на майно померлого спадкова справа не заводилась. Відповідно до довідки Микільської сільської ради від17.02.2016 року №84 зазначено, що згідно запису в погосподарській книзі №12 за 2001-2005рр. особовий рахунок [NUMBER] станом на 30.09.2005 рік [PERSON] [INFO] була зареєстрована в незавершенному будівництвом об'єкті нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]. В данному господарстві також були зареєстровані батько [PERSON] - [PERSON], сестра - [PERSON], племінниця - [PERSON]. Відомості, стосовно фактичного проживання зареєстрованих на момент укладення договору купівлі-продажу незавершенного будівництвом обєкту в [ADDRESS]. відсутні (а.с.50). Позивач - [PERSON] є дочкою померлого [INFO] [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Микільською сільською радою Полтавського району Полтавської області 03.09.1991 року та свідоцтвом про шлюб, виданим Виконкомом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 17.04.2010 року, відповідно до якого [PERSON] у зв'язку з укладенням шлюбу змінала прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.29, 39). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №121375 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції Полтавської області вбачається, що шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 21 березня 2002 року зроблено запис за №66 (а.с.34). Відповідно до довідки виконавчого комітету Микільської сільської ради№1092 від 25.06.2015 року, що [PERSON] (на даний час померла) разом з сином [PERSON] проживали без реєстрації з 2005 року по 2012 рік за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем на підтвердження цих обставин, також надано робочій проект на приєднання житлового будинку до електропостачання від 2005 року, квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS]. З а 2006-2008 роки. Також позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факт не проживання в спірному об'єкті незавершеного будівництва на час продажу, пояснивши суду, що з 2002 року вони з матір'ю [PERSON] переїхали в с. Копили до дідуся та за адресою реєстрації, де залишився проживати лише батько - власник домоволодіння [PERSON], не з'являлись. Крім того, зазначила, що вони із сестрою після розірвання шлюбу батьків з [PERSON] не спілкувались. У 2008 році позивач приїжджала до села Микільське в сільську раду для оформлення паспорту, але за місцем реєстрації не навідувалась. Згідно розділу ІX Правил забудови сільських населених пунктів в Полтавському районі Полтавської області, затверджених Рішенням шістнадцятої сесії районної ради двадцять третього скликання Полтавської районної ради від 01.03.2001 року вбачається, що продаж незавершеного будівництвом об'єкту містобудування, оформляється нотаріально на підставі слідуючих документів: розпорядження голови райдержадміністрації про дозвіл продажі незавершеного будівництвом об'єкту; грошової оцінки незавершеного будівництва та земельної ділянки, якщо вона знаходиться в приватній власності. Згідно розпорядження голови Полтавської районної державної адміністрації №604 від 27.09.2005 року дозволено [PERSON] продати недобудований житловий будинок (процент готовності - 93), розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] громадянці [PERSON], а [PERSON] вказано на переоформлення у відділі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства райдержадміністрації паспорти на забудову земельної ділянки на своє ім'я. Згідно листа Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області від 11.02.2016 року №439/01-28 вбачається, що органом опіки та піклування у 2005 році неповнолітній [PERSON], [INFO] дозвіл на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яке розташоване по [ADDRESS] не надавалося. Органом опіки та піклування райдержадміністрації, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 24.09.2008 року №866 (зі змінами та доповненнями) до 2008 року дозволи на вчинення будь-яких правочинів не надавалися, оскільки, повноваження на вищезазначені дозволи надавали до 2008 року сільські ради (а.с.51) Відповідно до довідки Микільської сільської ради від 17.02.2016 року №84 зазначено, що інформацією стосовно звернення членів родини [PERSON], яка на момент реєстрації договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом об'єкту була неповнолітньою до органів опіки при Микільській сільській раді та про надання дозволу на вчинення будь-яких правочинів щодо даного майна комітет сільської ради не володіє. Таким чином дозвіл органу опіки на час продаж [PERSON] недобудованого житлового будинку (процент готовності - 93), розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] був відсутній. Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, на яку посилаються позивачі, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним. Згідно ст.71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: відмовитися від майнових прав підопічного; видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Отже норми ч 1 ст.224 ЦК України щодо нікчемності правочинів, застосовуються до правочинів вчинених без дозволу органу опіки та піклування опікуном та піклувальником (ст. 71 ЦК України), а не батьками. Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу укладався рідним батьком позивачів, а не опікуном (рішення про встановлення опіки та піклування над останніми суду надано не було, про такі обставини сторонами не заявлялось). Таким чином норми ст.224 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. Положення ст.12 Закону України, від 02.06.2005, № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки відповідно до прикінцевих положень даного закону у редакції чинній на час його прийняття останній набирає чинності з 1 січня 2016 року, тоді як спірний договір було укладено 30.09.2005 року. Щодо посилання позивачів на не додержання сторонами правочину під час його укладання норм ст. 17,18 ЗУ Закону України "Про охорону дитинства", ст. 177 СК України, суд дійшов наступного. Згідно ч1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.17 ЗУ Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ст.18 зазначеного закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла Відповідно до ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Як вбачається з аналізу зазначених норм в них, на відміну від норм ст.224,71 ЦК не міститься положення щодо нікчемності правочинів укладених без їх додержання. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з аналізу зазначених норм, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі N 6-930цс16. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.3 Закону, від 11.12.2003, № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; Отже враховуючи, що померлий [PERSON] був єдиним власником незавершеного будівництвом об'єкту за адресою [ADDRESS], та на час вчинення спірного правочину позивачі в даному об'єкті нерухомості, тривалий час фактично не проживали, спірним майном не користувались, та цікавості до нього не проявляли, суд дійшов висновку про те, що майнові інтереси та житлові права останніх під час укладання договору купівлі-продажу від 30.09.2005 року порушені не були. Сам факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору не є підставою недійсності правочину. За таких обставин суд дійшов висновку, що в задоволені позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed