Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

У травні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестгруп» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 02.09.2013 року на підставі наказу ТОВ «Агроінвестгруп» від 01.09.2013 року № 30 [PERSON] працював у ТОВ «Агроінвестгруп» на посаді спеціаліста служби безпеки. Наказом ТОВ «Агроінвестгруп» від 01.09.2016 року № 15 було переведено на посаду аудитора. 15.01.2019 року було звільнено з посади на підставі наказу ТОВ «Агроінвестгруп» від 15.01.2019 року № 4. Відомості щодо наказів ТОВ «Агроінвестгруп» засвідчується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , а саме: - запис № 19 щодо прийняття позивача на посаду спеціаліста служби безпеки (наказ від 01.09.2013 року № 30); - запис № 21 щодо переведення на посаду аудитора (наказ № 15 від 01.09.2016 року); - запис № 22 щодо звільнення із займаної посади (наказ № 4 від 15.01.2019 року). При цьому, при звільнені не було проведено повний розрахунок (зокрема не виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки), про нараховані суми, належні позивачу при звільнені, позивача письмово не повідомлено. Відповідно заяви про збільшення позовних вимог від 02.07.2019 року на день розгляду справи 02 липня 2019 року минуло 114 робочих днів з дня звільнення позивача з займаної посади. Враховуючи, що грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки не виплачена, середній заробіток за весь час затримки грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року (включно), яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача (з урахуванням зменшення на суму ПДФО та ВЗ), складає 16 605,79 гривень. Зазначена сума розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (із змінами) та обґрунтовується наступним: 1. Заробітна плата за два місяці, які передують місяцю звільнення: 3800,00 грн. (листопад 2018 року) + 3800,00 грн. (грудень 2018 року) = 7600,00 гривень. 2.Кількість робочих днів: 22 (листопад 2018 року) + 20 (грудень 2018 року) = 42 робочі дні.3.Середньоденна заробітна плата: 7600,00 грн. / 42 р.д. = 180,95 гривень. 4. Кількість робочих днів, в періоді протягом якого не було виплачено грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки: 12 (січень 2019) + 20 (Лютий 2019) + 20 (Березень 2019) + 20 (Квітень 2019) + 22 (Травень 2019) + 18 (Червень 2019) + 2 (Липень 2019) = 114 робочих дні. 5.Загальна сума середнього заробітку за весь час затримки грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року (включно) складає: 180,95 грн. * 114 р.д. = 20 628,30 гривень. 6. Сума, що підлягатиме виплаті (за винятком ПДФО та ВЗ): Сума ПДФО (18%) - 3 713,09 грн. (20 628,30 - 18%). Сума ВЗ (1,5 %) - 309,42 грн. (20 628,30 - 1,5 %). Таким чином, загальна сума, як середній заробіток за весь час затримки грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року (включно) що підлягає виплаті становить 16 605,79 грн. (20628,30 грн. - 3713,09 грн. - 309,42 грн.). Всі інші позовні вимоги, які зазначені у позовній заяві до відповідача по справі № 522/8755/19, а саме про: стягнення з ТОВ «Агроінвестгруп» на користь позивача невиплаченої компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 13 376,65 грн.; Стягнення з ТОВ «Агроінвестгруп» на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн.; Покладення на відповідача всі судові витрати. З приводу вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначив наступне. Відповідач на даний час так і не розрахувався, вважає, що була завдана моральна шкода внаслідок дій Відповідача, а саме, відсутності остаточного розрахунку з позивачем при звільненні: грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки через не виплату заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, оскільки порушився звичайний уклад життя, порушилися нормальні життєві зв`язки, тобто був позбавлений засобів до існування, змушений був займати у сторонніх осіб гроші, знизився рівень життя, медичного забезпечення. Внаслідок чого у позивача порушився сон, апетит, настрій, відчував пригніченість, погіршився стан здоров`я. Крім цього, тепер позивачу потрібні додаткові зусилля для організації свого життя, він був змушений тратити свій час та здоров`я для відновлення порушених прав і справедливості, звертався за допомогою до юристів, органів по нагляду за дотриманням трудового законодавства, а саме до Головного управління Держпраці в Одеській області, тощо. Через це позивач втрачає значний час на поновлення своїх прав та отримання коштів, які заробив своєю ж працею. Моральну шкоду позивач оцінює у сумі 10000,00 грн., яка є достатньою і справедливою компенсацією завданої моральної шкоди. Ухвалою суду від 24 травня 2019 року позовну заяву було залишено без руху, недоліки позову були усунуті позивачем 03 червня 2019 року. Ухвалою суду від 12.06.2019 року провадження по справі відкрито. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (тобто до 12.08.2018 року) Учасники справи у судове засідання, призначене на 02.07.2019 року, не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, розгляд справи відкладено на 24.07.2019 року. Учасники справи у судове засідання, призначене на 24.07.2019 року, не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за зареєстрованим місцезнаходження, проте була повернута до суду з відміткою пошти «не зареєстровано». Крім того, ухвалу суду від 12.06.2019 року про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 30.07.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно записів в трудовій книжці серії [NUMBER] позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агроінвестгруп», а саме: - запис № 19 щодо прийняття позивача на посаду спеціаліста служби безпеки (наказ від 01.09.2013 року № 30); - запис № 21 щодо переведення на посаду аудитора (наказ № 15 від 01.09.2016 року); - запис № 22 щодо звільнення із займаної посади (наказ № 4 від 15.01.2019 року). Однак, відповідач у порушення вимог трудового законодавства при звільненні не здійснив свої обов`язки з виплати належних їй від підприємства сум по заробітній платі у день звільнення, що і стало підставою звернення до суду з відповідним позовом. Позивачем було направлено відповідачу заяву від 18.04.2019 року про виплату компенсації, середнього заробітку та про надання документів. Відповіді на заяву не надходило. Основний Закон України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3). Складовою цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року №2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (така правова позиція висловлена у рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року у справі №1-13/2013). У відповідності з ч.1 ст.47 і ч.1 ст.116 КЗпП України, сплата всіх сум, які належать працівнику від підприємства або закладу, проводяться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такого правового висновку дійшов ВСУ у рішенні від 29.01.2014 року по справі 6-144ц13. У відповідності до постанови пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробiтної плати у зв`язку iз затримкою розрахунку при звільненні, що працiвниковi не були виплаченi належнi йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї суми в день звiльнення, коли ж вiн у цей день не був на роботi, - наступного дня пiсля пред`явлення ним роботодавцевi вимог про розрахунок, суд на пiдставi ст. 117 КЗпП стягує на користь працiвника середнiй заробiток за весь перiод затримки розрахунку, а при непроведеннi його до розгляду справи - по день постановлення рiшення, якщо роботодавець не доведе вiдсутностi в цьому своєї вини. Сама по собi вiдсутнiсть коштiв у роботодавця не виключає його вiдповiдальностi. У разi непроведення розрахунку у зв`язку iз виникненням спору про розмiр належних до виплати сум вимоги про вiдповiдальнiсть за затримку розрахунку пiдлягають задоволенню у повному обсязi, якщо спiр вирiшено на користь позивача або такого висновку дiйде суд, що розглядає справу. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З частини 1 статті 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що при звільненні позивачу ТОВ «Агроінвестгруп» не були виплаченi належнi йому вiд підприємства суми, зазначене не спростовано відповідачем та не надано допустимих та належних доказів, тому вимоги позивача щодо стягнення таких коштів є обґрунтованими та законними. На підставі вказаного вимоги позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягають задоволенню. Судом встановлено, що грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки не виплачена, середній заробіток за весь час затримки грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року (включно), яку відповідач зобов`язаний сплатити (з урахуванням зменшення на суму ПДФО та ВЗ), складає 16 605,79 гривень. Зазначена сума розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (із змінами) та обґрунтовується наступним: 1. Заробітна плата за два місяці, які передують місяцю звільнення: 3800,00 грн. (листопад 2018 року) + 3800,00 грн. (грудень 2018 року) = 7600,00 гривень. 2. Кількість робочих днів: 22 (листопад 2018 року) + 20 (грудень 2018 року) = 42 робочі дні. 3. Середньоденна заробітна плата: 7600,00 грн. / 42 р.д. = 180,95 гривень. 4. Кількість робочих днів, в періоді протягом якого не було виплачено грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки: 12 (січень 2019) + 20 (Лютий 2019) + 20 (Березень 2019) + 20 (Квітень 2019) + 22 (Травень 2019) + 18 (Червень 2019) + 2 (Липень 2019) = 114 робочих дні. 5. Загальна сума середнього заробітку за весь час затримки грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року (включно) складає: 180,95 грн. * 114 р.д. = 20 628,30 гривень. 6. Сума, що підлягатиме виплаті (за винятком ПДФО та ВЗ): Сума ПДФО (18%) - 3 713,09 грн. (20 628,30 - 18%). Сума ВЗ (1,5 %) - 309,42 грн. (20 628,30 - 1,5 %). Таким чином, загальна сума, як середній заробіток за весь час затримки грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року (включно) що підлягає виплаті становить 16 605,79 грн. (20628,30 грн. - 3713,09 грн. - 309,42 грн.). Доказів щодо спросутвання доводі позивача суду не надано. Що стосується позовних вимог у частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував, з чого вона виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується спричинення позивачці моральної шкоди, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди у розмірі 10000, 00 грн. слід відмовити. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: partial