Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. У позовній заяві зазначено, що його батьки з 25.10.1994 року по 07.06.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу він залишився проживати з матір'ю. Батько сплачував аліменти на його утримання. [INFO] йому виповнилося 18 років. Однак він є студентом ІІІ курсу денної форми навчання фізико-технічного факультету Державного вищого навчального закладу "Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника". Самостійного заробітку немає, а тому потребує матеріальної допомоги від батька. Просив стягувати з відповідача на його користь аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення ним 23- річного віку. У судове засідання, призначене на 01.04.2015 року позивач не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання, призначене на 01.04.2015 року не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки у судове засідання, не направив на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи за його відсутності, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. 27.03.2015 року направив на адресу суду довідку з місця проживання, копію паспорта, копію трудової книжки. За ст.27 ЦПК України участьу судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. Суд, дослідивши та перевіривши всі надані сторонами докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] в с.Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області. Його батьки - [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.6). [PERSON] навчається в на ІІ курсі денної державної форми навчання фізико-технічного факультету (напрям підготовки "Фізика") ДВНЗ "Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника" ІУ рівня акредитиції, що підтверджується довідкою №01-23/616, виданою 05.03.2015 року ДВНЗ "Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника (а.с.14). [PERSON], [INFO] зареєстрований в с.Муроване Старосамбірського району Львівської області (а.с.16). Мати позивача [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим [INFO] виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради (а.с.20). [PERSON], 1970 року народження зареєстрований і проживає у с.Муроване Старосамбірського району Львівської області, з 01.12.2013 року не працює. В склад сім'ї входить дружина [PERSON], 1976 року народження, працює в Старосамбірській ЦРБ, син [PERSON], 2004 року народження, навчається у 5 класі Мурованської ЗОШ, [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються довідкою №131, виданою 16.03.2015 року виконавчим комітетом Мурованської сільської ради, копією трудової книжки серія [NUMBER], виданої 05.03.1996 року на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.21, 23-26). За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. За ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до роз'яснень, даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України. За ст.182 Сімейного кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд відповідно до вимог ст.184 СК України за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для визначення твердої щомісячної суми на утримання дитини, а саме - матеріальне становище відповідача по справі, який не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Позивач навчається на денній формі навчання, через що нездатний самостійно себе забезпечувати. Мати позивача [INFO] померла. Судом встановлено, що [PERSON] не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, однак є особою працездатного віку, а тому спроможний надавати утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання і потребує утримання від батька. З урахуванням матеріального становища відповідача, тієї обставини, що позивач є студентом державної денної форми навчання, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. З [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно.

Outcome: partial