Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

У грудні місяці 2015 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 13 травня 2008 року між ВАТ "Ерстебанк", правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №014/1722/2/15196, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 40 000 доларів США строком на 240 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 12,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 12 травня 2008 року. Згідно пункту 1.1 Кредитного договору, кредитор на умовах цього договору, надає позичальнику кредит в сумі 40 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 12 травня 2028 року. Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору відповідач взяв зобов»язання використати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути його та сплатити проценти за користування ним. Позичальник порушила терміни сплати кредиту і процентів. Згідно умов пункту 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування ним, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен прострочення. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов»язання за кредитним договором, і станом на 16 жовтня 2015 року заборгованість позичальника становить 30 062,24 доларів США та пені 24 305,44 грн., з них простроченої заборгованості по кредиту 1 723,21 доларів США, поточної заборгованості по кредиту 25 166,28 доларів США, заборгованості по прострочених відсотках 3 163,14 доларів США, поточна заборгованість за відсотками 9,21 доларів США та пені 8 110,64 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та 16 205,84 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку та судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитним договором з підстав недотримання при укладенні кредитного договору вимог статті 11 Заокну України «Про захист прав споживачів» і письмово не повідомив мене про основні умови кредитування чим позбавив відповідача зробити вибір стосовно придбання фінансової послуги. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити, а у задоволенні зустрічних вимог відмовити. Посилається на те, що експертом не враховано умов договору, викладених у пункті 1.9.2 додаткової угоди №1 (а.с.17 зворот), якої визначено, що якщо позичальник поповнює поточний рахунок на суму, що перевищує суму планового платежу за графіком, але не надає заяву про дострокове погашення кредитної заборгованості. Грошові кошти зараховуються на поточний рахунок позичальника і списуються в подальшому згідно з графіком. Зарахування коштів на поточний рахунок без заяви позичальника про дострокове погашення не вважається достроковим поверненням кредиту. Представник відповідача в судовому засіданні заявленого позову не визнав та просить у його задоволенні відмовити, а зустрічний позов задоволити із викладених у заяві підстав. Суду пояснив, що експертним висновком повністю доведено порушення зарахувань внесених позичальником платежів по кредитному договору, внаслідок чого сума нарахованих відсотків є меншою на 170, 76 доларів США. Суд, вислухавши доводи представника позивача за первісним та позовом та заперечення щодо задоволення зустрічних позовних вимог, заперечення представника відповідача та його доводи зустрічних позовних вимог, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов ПАТ «Фідобанк» підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов відхиленню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 13 травня 2008 року між ВАТ "Ерстебанк", правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №014/1722/2/1596, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 40 000 доларів США строком на 240 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 12,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 12 травня 2028 року. Відповідно сторонами погоджений графік повернення кредитних коштів шляхом визначення платежу ануїтет, що є невід»ємною частиною договору. Банк умови договору виконав повністю, надав кредит позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки №1722/173686 від 13.08.2008 року та власноручним підписом позичальника у ній. 14 січня 2010 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 умовами якої визначено, що дострокове (повне або часткове) погашення кредиту здійснюється за письмовою заявою позичальника, а також щодо поповнення поточного рахунку позичальника та списуються згідно із графіком. 13 лютого 2014 року публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду « 2 до кредитного договору визначено порядок черговості погашення заборгованості та сторони погодили, що за порушення позичальником грошових зобов»язань за кредитним договором він сплачує на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на кожну дату існування прострочення відповідного платежу. Як убачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] умов договору не виконував, і станом на 16.10.2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 30 062,24 доларів США та пені 24 305,44 грн., з них простроченої заборгованості по кредиту 1 723,21 доларів США, поточної заборгованості по кредиту 25 166,28 доларів США, заборгованості по прострочених відсотках 3 163,14 доларів США, поточна заборгованість за відсотками 9,21 доларів США та пені 8 110,64 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та 16 205,84 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків. Згідно висновку експертизи за № 5103/16-26 від 26.12.2016 року заборгованість фізичної особи [PERSON] за кредитним договором № 014/1722/2/15196 від 13.05.2008 року заборгованість позичальника за договором станом на 16.10.2015 року складає: поточна заборгованість за кредитом 25 333,04 долари США, прострочена заборгованість 1 507,51 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками 3 051,06 доларів США, поточна заборгованість за відсотками 80,06 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 7 641,8 грн. та пеня за несвоєчасне погашення відсотків 16 019,83 грн. Такий висновок суд вважає правильним та вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення. В судовому засіданні означений висновок підтвердила експерт [PERSON] Банком були допущені порушення зарахувань внесених позичальником платежів по кредитному договору, сума нарахованих відсотків менша на 170, 76 доларів США при співвстановленні з нарахованими відсотками по кредиту здійсненими банком. Зменшення розміру нарахованих відсотків при списанні коштів з рахунку позичальника в частині погашення кредиту та відсотків. Умови графіку повернення кредиту банком не дотриманні в частині зарахувань платежів за датами стягнення проведено із запізненням. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками слід зменшити на 170,76 доларів США. Решта заявлених вимог розрахована банком правильно та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржники зобовязані виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. Згідно статті 626 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За наведених обставин підлягає стягненню з відповідача [PERSON] сума заборгованості 29 971,67 доларів США, 23 661.63 грн. пені та судові витрати. Суд вважає, представник [PERSON] не довів, а суд відповідно не встановив, істотного порушення умов договору другою стороною, а тому немає підстав для визнання недійсним кредитного договору судом. Не заслуговують на увагу й посилання представника позивача про те, що договір кредиту має бути визнаний недійсним з підстав зазначених у абзаці 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак спірний договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", і з цих підстав недійсним визнаний бути не може. Волевиявлення учасників правочину під час його укладання відповідало їх внутрішній волі та відповідає дійсним правовідносинам, які існували між сторонами договору згідно ст. 3 Цивільного кодексу України, позаяк воля позивача полягала в отриманні кредиту у іноземній валюті - доларах США, він їх отримав, та сплачував його частинами у відповідності до графіку погашення заборгованості. Згідно вимог частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: partial