Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 31 липня 2012 року було розірвано. Від спільного подружнього життя з відповідачем у них є неповнолітня дитина, син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В листопаді 2014 року відповідач звернувся до [PERSON] з позовом про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина Відповідно до рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року зменшено розмір аліментів, що стягуються рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року у справі № 2524/978/2012 із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з ? частини доходу щомісячно до 1/6 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Окрім сплати аліментів, відповідач [PERSON] не бере та не бажає брати участі у додаткових витратах на сина [PERSON], які пов'язані з навчанням та розвитком здібностей. В 2016 році після закінчення 9-ти класів в школі, син вирішив вступати на навчання до Чернігівського кооперативного технікуму Чернігівської Облспоживспілки. Батько таке бажання сина не схвалив, а навпаки відмовляв від навчання в технікумі і одразу попередив, щоб не чекав на допомогу від нього. Перш ніж вступити на навчання до технікуму, майбутнім студентам необхідно було пройти двотижневі курси з підготовки, які проходили з 13 червня 2016 року по 24 червня 2016 року в м. Чернігові при технікумі. За цей час позивачкою було оплачено вартість курсів в сумі 320,00 грн., оплачено проживання в гуртожитку в сумі 150,00 грн. та витрачено на квитки 321,80 грн. В липні 2016 року [PERSON] вступив на навчання до Чернігівського кооперативного технікуму Чернігівської Облспоживсспілки, про що укладено договір про підготовку молодшого спеціаліста. Відповідно до пункту 5.1 розділу 5 вищевказаного договору плата за перший рік навчання складає 7390,00 грн. В п.5.2 даного договору зазначено, що замовник вносить плату за підготовку фахівця без готівкою на поточний рахунок Виконавця до 1 вересня - за І семестр; до 16 січня - за II семестр із розрахунку за повний семестр. На даний час позивачкою сплачено повністю суму 7390 грн. за перший курс навчання. Також син сторін проживає у гуртожитку при технікумі, вартість проживання за один місяць становить 310,00 грн. Тож за 6 місяців проживання позивачкою сплачено 1860,00 грн За останні півтора року починаючи з червня 2015 року син сторін, декілька разів хворів на ГРВІ, гострий фаринголарингіт. Загалом на лікування було витрачено 510 грн. 47 коп. Загалом додаткові витрати понесені [PERSON] на сина склали 10552,27 грн. Тому вважає, що відповідач зобов'язаний прийняти участь у додаткових витратах пов'язаних з лікуванням, навчанням, проживанням у гуртожитку сина, у розмірі половини від понесених нею витрат, тобто у розмірі 5276,13 грн. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати (витрат на лікування) на утримання дитини [PERSON], [INFO], в сумі 255 грн. 24 коп., а також стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 31 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року та рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини, справу направлено на новий розгляд у цій частині до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали та пояснили, що в школі сину подобалася дисципліна "Правознавство" і, закінчивши 9 класів, син виришів поглиблювати свої знання за спеціальністю "Право" шляхом навчання в Чернігівському кооперативному технікумі, навчання платне, тому це стало додатковим навантаженням на позивачку у фінансовому плані, а батько сина не бажає добровільно брати участь у додаткових витратах, тому вона була вимушена звернутися до суду. Верховний Суд України повертаючи справу на новий розгляд вказав, що суди не з'ясували можливості участі батька у зазначених додаткових витратах, не встановили обставин, що можуть бути визнані істотними для вирішення спору про участь одного з батьків у додаткових витратах, зокрема стан здоров'я, матеріальне становище батьків, наявність інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. Тому метою нового розгляду даної справи було з'ясувати ці обставини при визначенні додаткових витрат на дитину. Враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України відповідач заперечуючи проти позову повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу заперечень. Однак, на їх думку, відповідач посилаючися в запереченні про наявність у нього на утриманні непрацездатної дружини, наявність кредиту, який був взятий саме на придбання ліків, на незадовільний стан здоров'я, не надав суду належних доказів. Навпаки, сплата аліментів на утримання дружини [PERSON] закінчилася [INFO] року, тобто вона вже не перебуває на його утриманні, є особою працездатного віку, а тому має змогу працювати. Стосовно наяності кредиту у відповідача, то це не цільовий кредит взятий саме на лікування, а кредитна картка. Жодних доказів, що кошти зняті відповідачем з крединої картки були витрачені на ліки відповідач не надав, до того ж здоров'я відповідача застраховане в СК "Нафтагазстрах" і кошти витрачені ним на лікування були йому відшкодовані страховою компанією. Тому при таких обставинах з відповідача необхідно стягнути додаткові витрати на дитину. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали та пояснили, що додаткові витрати з утримання неповнолітньої дитини покриваються [PERSON] сплатою на утримання сина аліментів у розмірі 1/6 частину заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. При вирішенні питання про стягнення додаткових витрат суд повинен з`ясувати матеріальне становище, стан здоров`я наявність інших утриманців у та інше. У відповідача на утриманні знаходиться непрацездатна дружина та малолітня дитина. [PERSON] має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного приймання ліків та лікування, що підтверджують медичні документи. Дійсно, відповідач має медичну страховку вартістю 100 000 грн, але вона лише частково покриває витрати на лікування. У відповідача у відділенні ПАТ «Приватбанк» є грошове зобов`язання, яке виникло у зв`язку з перебуванням його на лікуванні з приводу ішемічного інсульту. Окрім цього, позивачка має довести суду, що дитина має здібності в області права і потребує їх розвитку на платному відділенні Чернігівського кооперативного технікуму. Позивачка таких доказів суду не надала. Дитина ніколи не приймала участі в олімпіадах районного та обласного значення та не виявляла бажання навчатись у зазначеному навчальному закладі, а навчається тому, що цього захотіла позивачка. [PERSON], відкрито картковий рахунок на ім`я сина у відділенні ПАТ «Приватбанк» на який відповідач переказує матеріальну допомогу сину. Суд, вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, зміст позовної заяви та заперечень відповідача прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 березня 2001 року та не заперечується сторонами (а.с.9). Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2015 року зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року у справі № 2524/978/2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з 1/4 частини доходу щомісячно до 1/6 частини доходу, але не менше за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 10). Згідно довідки Чернігівського кооперативного технікуму від 20.10.2016 року № 308, [PERSON] навчається у Чернігівському кооперативному технікумі Чернігівської облспоживспілки. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. Стипендію не отримує, навчання платне. ( а.с. 27). Згідно квитанцій від 29 серпня 2016 року та від 26 вересня 2016 року, а також від 25 січня 2017 року позивачкою було сплачено вартість проживання за гуртожиток в сумі 1860 грн. ( а.с. 18,20). Згідно копій квитанцій від 17 серпня 2016 року та від 12 січня 2017 року позивачкою було сплачено вартість навчання сина в у Чернігівському кооперативному технікумі Чернігівської облспоживспілки в загальній сумі 7390 грн. ( а.с. 21). Також в матеріалах справи містяться копії чеків за вартість курсів, проживання в гуртожитку, квитки на автобус ( а.с. 19,23-26) згідно з якими позивачка понесла витрати на оплату проживання сина в гуртожитку, вартість курсів (за навчання), а також витрати на квитки, що в загальній сумі становить 791,80 грн. Таким чином позивач понесла витрати в загальній сумі 10041 грн. 80 коп. (1860 + 7390 + 791,80 = 10041,80). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин і в цій статті вказано приблизний їх перелік. Однак, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Договір № 58 від 15 серпня 2016 року укладений [PERSON] з освітнім закладом для надання освітньої послуги неповнолітньому сину, а тому виконання даного договору має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (а.с.22). Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Тобто, витрати понесені позивачкою по оплаті підготовчих курсів, проживання в гуртожитку, оплаті за навчання сина, пов'язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти і в розумінні ст. 185 є додатковими. Таким чином, суд приходить до висновку, що платне навчання і проживання сина позивачки в гуртожитку і є тими особливими обставинами про які йде мова в ст. 185 СК України. Посилання відповідача та його представника на те, що позивачка має довести суду, що дитина має здібності в області права і потребує їх розвитку на платному відділенні Чернігівського кооперативного технікуму не заслуговує на увагу, оскільки сам факт навчання в будь-якому освітньому закладі підтверджує мету такого навчання - розвиток здібностей спільної дитини сторін. Здібність не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання. З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивачка всіляко намагається забезпечити сина належною освітою тоді як відповідач не бажає, щоб його дитина отримала професію освіту. Відносно посилання відповідача та його представника на те, що додаткові витрати з утримання неповнолітньої дитини покриваються відповідачем сплатою на утримання сина аліментів у розмірі 1/6 частину заробітку слід зазначити, що вказане посилання суперечить нормам матеріального права, зокрема ч.1 ст.185 СК України. Також відносно посилання відповідача та його представника на те, що у відповідача на утриманні знаходиться непрацездатна дружина слід зазначити про те, що ні відповідачем ні його представником до матеріалів справи не додано свідоцтва про укладення шлюбу. Єдиним документом, який підтверджує те, що відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] є рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2014 року з якого вбачається, що станом на 03 вересня 2014 року відповідач з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому враховуючі довідку виконавчого комітету Сновської міської ради Чернігівської області від 20.11.2017 року №03-18/5581 суд приходить до висновку, що дійсно відповідач на даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Однак до матеріалів справи не додано жодного доказу в підтвердження непрацездатності дружини відповідача, тоді як відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Свою чергу відповідно до ст..1 Закону України «Про зайнятість населення» працездатні особи це особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров'я здатні до активної трудової діяльності. Таким чином, враховуючи працездатний вік дружини відповідача та те, що на даний час сплата аліментів стягнутих рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2014 року на утримання дружини [PERSON] закінчилася [INFO] року у зв`язку з досягненням дитиною [PERSON] трьохрічного віку (а.с.199), що узгоджується з ч.1 ст.85 СК України суд вважає, що дружина відповідача - [PERSON] не перебуває на утриманні відповідача як непрацездатна особа. Відносно перебування на утриманні відповідача малолітньої дитини [PERSON] слід зазначити про те, що до матеріалів справи не додано свідоцтва про народження дитини, однак враховуючи те, що вказане не заперечується позивачем суд приходить до висновку, дійсно малолітння дитина [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні відповідача відповідно до довідки виконавчого комітету Сновської міської ради Чернігівської області від 20.11.2017 року №03-18/5581 (а.с.199) та судового наказу від 22 жовтня 2014 року у справі № 749/1233/14. Відповідач, дісно має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного приймання ліків та лікування, що підтверджується матеріалами справи (а.с.215-221), однак має медичну страховку СК «Нафтагазстрах» вартістю 100 000 грн. (а.с.228), що не заперечує відповідач та його представник. Посилання на те, що медична страховка лише частково покриває витрати на лікування не заслуговує на увагу, оскільки до матеріалів справи відповідачем не додано жодного доказу на підтвердження вказаного, тоді як позивачем та її представником були здійснені всі можливі заходи в отриманні умов страхування відповідача (а.с.242). Відносно грошового зобов`язання відповідача у відділенні ПАТ «Приватбанк», яке виникло у зв`язку з перебуванням його на лікуванні з приводу ішемічного інсульту слід зазначити про те, що як зазначено вище, відповідач має медичну страховку СК «Нафтагазстрах» вартістю 100 000 грн. а боргове зобов`язання по картковому рахунку [NUMBER] становить в сумі 14 870 грн, однак до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження цільового використання кредитних коштів саме на лікування відповідача, тоді як на підтвердження та/або спростування вказаного, позивач 18 грудня 2017 року просила суд витребувати докази з ПАТ КБ «Приватбанк», а саме виписки по рахунку відповідача [NUMBER] з зазначенням місць знімання коштів з картки, місць розрахування нею з зазначенням товарів та послуг за які було здійснено оплату. Однак в силу набрання 15.12.2017 року чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-19 від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України шляхом викладення його в новій редакції у зв`язку з чим порядок надання доказів та витребування їх суттєво змінився, в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по вказаному рахунку відповідача було відмовлено. Незважаючи на вказане відповідач маючи доступ до свого рахунку не надав суду жодних доказів відносно використання кредитних коштів саме на його лікування. Не додано до матеріалів справи навіть жодного чеку в підтвердження придбання будь-яких ліків, тоді як постановою КМУ від 27 березня 2017 року «Про забезпечення доступності лікарських засобів» затверджено «Порядок відшкодування вартості лікарських засобів» та «Порядок визначення розміру відшкодування вартості лікарських засобів, вартість яких підлягає відшкодуванню», якими визначено механізм повного або часткового відшкодування вартості лікарських засобів під час амбулаторного лікування осіб, що страждають на серцево-судинні захворювання. Щодо посилання на те, що відповідач в період з червня 2016 року по лютий 2017 року здійснював перекази грошових коштів дитині [PERSON] слід зазначити, що дійсно вказані перекази мали місце (а.с.47,48, 200, 203-207). Однак, як посилається відповідач перекази грошових коштів були здійснені ним на рахунок своєї дитини [PERSON] та в якості добровільної допомоги своєму сину. Надання сину добровільної допомоги, суд розціює як допомогу на дрібні побутові витрати, які також несе та несла позивачка (а.с.201,202). Разом з тим, відповідно до довідки (а.с.210) відповідач офіційно працевлаштований в Виробничому підрозділі локомотивне депо Сновськ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українвська залізниця», займає посаду бригадира. Заробітна плата за період з липня 2016 року по вересень 2017 року становить 101 502 грн. 81 коп. з урахуванням сплати аліментів сукупний дохід становить 72071 грн. 31 коп. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №108011267 від 18.12.2017 року встановлено, що 10.09.2014 року відповідач на підставі договору дарування, серія та номер 1124 набув у приватну власність 7/12 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 109.4 кв.м, житловою площею 63.8 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №108011106 від 18.12.2017 року встановлено, що відповідач 10.09.2014 року на підставі договору дарування, серія та номер 1126 набув у приватну власність земельну ділянку, з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 397463574258 (а.с.232). Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином враховуючі висновок Верховного Суду в даній справі (6-1489цс17) (а.с.184) та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з навчанням та проживанням у гуртожитку неповнолітньої дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України та у зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1313 грн. 00 коп.

Outcome: approved