Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У жовтні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], в якому враховуючи уточнення позовних вимог (а.с.140, Том 1) просило стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором № К2U4AU01170477 від 18 червня 2007 року в розмірі 37719,23 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 24 липня 2015 року становить 830415,06 грн. та понесені Банком судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим між ними був укладений кредитний договір № К2U4AU01170477 від 18 червня 2007 року, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 13275, 20 доларів США, з терміном погашення до 14 червня 2014 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених умовами кредитного договору. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав. Також 18 червня 2007 року у забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] (далі - Поручитель) був укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати перед Банком за належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором та нести відповідальність у разі невиконання умов даного кредитного договору в тому ж розмірі що і боржник. Відповідно до умов договору поруки, на адресу [PERSON] Банком було направлено письмову вимогу щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором № К2U4AU01170477 від 18 червня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON], проте взятих на себе зобов'язань за договором поруки, [PERSON] теж не виконала. У зв'язку з цим, банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON], як солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором, яка станом на 24 липня 2015 року становить 37719,23 доларів США, що відповідно до офіційного розпорядження Національного банку України від 24 липня 2017 року еквівалентна 830415,06 грн.,та складається з: 8732 доларів США - заборгованість за кредитом, 5651,32 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1577,68 доларів США - заборгованість за простроченою комісією та 21757,23 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. Ухвалою суду від 22 жовтня 2015 року провадження у вказаній вище справі відкрито, призначено до судового розгляду. 19 листопада 2015 року, не погоджуючись з пред'явленими ПАТ КБ "ПриватБанк" позовними вимогами, [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати договір поруки від 18 червня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" припиненим. В обґрунтування заявленої нею вимоги та у заперечення первісному позову зазначала, що відповідно розрахунків платежів, наданих Позичальником, на момент укладення кредитного договору розмір відсотків за користування кредитом складав 0,67% на місяць, за порушення боржником зобов'язань - 2,09 % на місяць, що відповідає умовам кредитного договору. Проте, починаючи з грудня 2008 року, розмір відсотків за користування кредитом становить 0,84 % на місяць, за порушення боржником зобов'язань - 2,43 % на місяць. Згідно із п. 13 Договору поруки вбачається, що зміни і доповнення до договору вносяться тільки за згодою сторін, шляхом укладення відповідної додаткової угоди, яку позивач не підписувала. Разом з тим, враховуючи, що останній платіж щодо виконання кредитного зобов'язання [PERSON] здійснив у липні 2009 року, строк припинення поруки у договорі не встановлено, кредитор протягом шести місяців від для настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимог до поручителя, а звернувся з даним позовом до суду лише у жовтні 2015 року, тому договір поруки на підставі вимог ст. 559 ЦК України вважається припиненим. Представники позивача за первісним позовом у суді позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову щодо визнання договору поруки припиненим заперечували. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" визнав частково, погодився, що має перед Банком заборгованість за кредитним договором № К2U4AU01170477 від 18 червня 2007 року у розмірі 5411,72 доларів США, з яких 3252,86 доларів США -тіло кредиту, 2158,86 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, у решті позовних вимог просив суд відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності; зустрічний позов визнав в повному обсязі проти його задоволення не заперечував. Представник позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором заперечував, зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі та визнати договір поруки припиненим. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав анкету-заяву від 01 червня 2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 9690,00 доларів США грн. на картковий рахунок, зі строком користування кредитом 84 місяці. Процентна ставка за користування кредитом становить 8.04 % на місяць. Кредитні кошти надавалися на придбання автомобіля ( а.с.1,2, Том 2). На підставі даної анкети-заяви 18 червня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № К2U4AU01170477, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на строк з 18 червня 2007 року по 14 червня 2014 року на наступні цілі: -на купівлю автомобіля в сумі 9587,00 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок автосалону ЗАТ "ЗАЗ", код 25480917, рахунок 260015001801 Запорізького ФАБ "Брокбізнесбанк", МФО 373254; -на сплату страхових платежів за договором особистого страхування № K2U4LK00044570 від 18 червня 2007 року у момент оформлення кредиту в сумі 95,87 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок страхової компанії "Інгосстрах" № 26507050000686 в "ПриватБанку" та у розмірі 3489,67 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку , передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору; -на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі 6,80 доларів США на поточний рахунок ДП "Інформаційний центр" МЮУ, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% у момент надання кредиту від суми коштів, перерахованих на автосалон, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,31% щомісяця в період сплати від суми наданих у кредит коштів при оформленні кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно із п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно із п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з "15" по "20" число кожного місяця. Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надати Банку кошти в сумі 183,60 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді (а.с.12, Том 1). Відповідно до п. 7.4 даного кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної строк заборгованості. У п.п. 4.1 даного договору зазначається, що у разі порушення Позичальником будь-яких зобов'язань, Банк має права нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше гривні на кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Сплата пені не звільняє від виконання зобов'язання за цим договором. Згідно із договором купівлі-продажу автомобіля № 2460 від 09 червня 2007 року, укладеного між ЗАТ "Запорізький автомобілебудівельний завод" та [PERSON], останній приймає у власність та оплачує автомобіль марки "DAEWOO-FSO", вартістю 47935 грн. За умовами п.п. 1.2, 1.3 даного договору Банк відповідно до Гарантійного листа № б/н сплачує продавцю 100% вартість автомобіля, кредит надається покупцю на умовах укладеного між Банком та Покупцем кредитного договору. 18 червня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручалася перед Банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, укладеним між Банком та Позичальником. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язання за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання зобов'язання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Згідно із п. 9 договору поруки, у випадку невиконання Поручителем зобов'язань Боржника за кредитним договором на протязі п'яти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, зазначеної у п. 5 цього Договору, поручитель сплачує на Кредитора пеню в розмірі 0,15% відсотків за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний календарний день прострочення. Відповідно до п. 12 договору, порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну погашення кредиту за кредитним договором. ПАТ КБ "ПриватБанк" своїзобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № К2U4AU01170477 від 18 червня 2007 року, станом на 24 липня 2015 року, за відповідачем рахується борг у розмірі 830415,06 грн., що складається з: 8732 доларів США - заборгованість за кредитом, 5651,32 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1577,68 доларів США - заборгованістьза простроченою комісією та 21757,23 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2015 року позивачем направлялося повідомлення на адресу [PERSON] та [PERSON], з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № К2U4AU01170477 від 18 червня 2007 року (а.с.7, Том 1). У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. У ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" вказав на те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 постанови № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що у разіякщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідноіз ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється відвідповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Дослідивши матеріали справи, оскільки відповідач частково визнає пред'явлені банком вимоги до нього, розмір заборгованості в сумі 15961, 26 доларів США за кредитним договором підтверджено банком у розрахунку, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з п. 7.1 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд не вбачає підстав відмови у позові щодо стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань за договором, оскільки встановлено, що дійсно відповідач порушив умови договору і допустив прострочення у грошових зобов'язаннях за даним договором, що є підставою для нарахування пені за весь час прострочення. Розрахунки пені приведені і відповідають умовам договору, а тому судом приймаються до уваги як достовірні. Тому позовні вимоги в цій частині суд задовольняє. Щодо пені за виникнення прострочених зобов'язань, то при наведених вище підставах і враховуючи вимоги закону, що регулює спірні правовідносини, а також виходячи з наведених позивачем у позовній заяві обґрунтувань і мотивування стягнення даного виду пені і штрафу, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі лише поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, суд не вбачає підстав для стягнення нарахованих позивачем додаткових видів неустойки. В цій частині у позові суд відмовляє. Такі висновки суду відповідають і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк", [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з наступних підстав. За змістомч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свогообов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушеннязобов'язанняборжником. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором утому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явитьвимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як установлено судом, [PERSON], як поручитель, взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 14 червня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разіне належного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором утому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29 червня 2016 року у цивільній справі № 6-2003 цс 15, в якій зазначається, що аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Виходячи з того, що п. 12 договору поруки, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] 18 червня 2007 року встановлено, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором № К2U4AU01170477, тобто 14 червня 2019 року, суд приходить до висновку, що підстави визнання договору поруки припиненим, у зв'язку зі спливом шестимісячного терміну виконання основного зобов'язання відсутні. Окрім того позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що у грудні 2008 року Банком було змінено розмір відсотків за користування кредитом, що не відповідає п. 13 договору поруки, в якому зазначається, що зміни і доповнення до цього договору вносяться лише за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Така зміна відсоткової ставки призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення такого договору поруки. У поданих до суду письмових поясненнях представник ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначав, що негативний наслідок для [PERSON] не настав, оскільки Банком у добровільному порядку було перераховано заборгованість, яка виникла помилково та умови кредитування, шляхом повернення до першочергових умов, а саме відсоткової ставки 0,67% на місяць, що дорівнює 8,04% річних, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № К2U4AU01170477 від 18 червня 2007 року (а.с.142, Том 1). Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим в повному обсязі та частково задовольняє первісний позов ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення солідарно заборгованості за кредитом в розмірі 15961, 26 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 416269 грн. 66 коп., що складається з: 8732, 26 доларів США, що в еквіваленті складає 227737 грн. 34 коп. - заборгованості за наданим кредитом; 5651, 32 доларів США, що в еквіваленті складає 147386 грн. 42 коп. - заборгованості за відсотками; 1577, 68 доларів США, що в еквіваленті складає 41145 грн. 89 коп. - заборгованості за простроченою комісією. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів на корить позивача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором в розмірі 21757, 23 доларів США. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 6244 грн. 04 коп.

Outcome: partial