Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до\~\~суду\~\~з позовом до [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]» (далі Відповідач 1), [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач 2), ТОВ «Кривбасремонт» (далі Відповідач 3) про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в розмірі 53340,00 грн, з кожного з відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 1994 року по 2013 рік працював машиністом екскаватора та слюсарем на [PERSON] «Євраз [PERSON]», [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ТОВ «Кривбасремонт». Внаслідок неналежних умов праці отримав професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ст., внаслідок чого змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку з професійним захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки. Він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. В нього постійно виникають складнощі у звязку загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, він не міг та не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання та біль, порушення душевної рівноваги, що виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода завдана ушкодженням здоровя. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]» до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON], проти позову заперечував у повному обсязі, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки обґрунтування моральних страждань позивачем зводиться до вартості лікування, що відшкодовується за рахунок Фонду, а не підприємством. Представник відповідача ТОВ «Кривбасремонт» [PERSON], проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на такі обставини, що ТОВ «Кривбасремонт» як роботодавець зі своєї сторони виконав всі покладені на нього чинним законодавством України обовязки щодо забезпечення належних умов праці для позивача, таким чином у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ТОВ «Кривбасремонт» просила відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював у шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «Суха Балка» (на теперішній час [PERSON] «СУХА БАЛКА»): з 28.03.1994 року 23.08.2006 року машиністом екскаватору ш. Фрунзе , з 01.02.2007 року по 15.09.2009 року машиністом екскаватору, на ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ( на теперішній час [PERSON] «ЦГЗК» з 01.02.2007 року по 15.09.2009 року , на ТОВ « Кривбасремонт» з 16.09.2009 року по 01.07.2013 року (трудова книжка а.с. 15-17). У квітні 2013 року на підприємстві ТОВ «Кривбасремонт» було проведено розслідування хронічних професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ст. ( а.с. 8-9). П.16 зазначеного акту вказані обставини, за яких виникли професійні захворювання, підставою для встановлення професійного характеру захворювань, також послугував профмаршрут роботи позивача на підприємствах відповідачів (а.с. 9). Відповідно до п.19 акту встановити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, неможливо, враховуючи роботу позивача впродовж 18 років в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно копії Довідки огляду МСЕК Серія 12 ААА №000512 від 24.07.2014 року, [PERSON] встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01.07.2014 року безстроково (а.с.7). Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України "Про охорону праці"\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до Закону України "Про «Охорону [PERSON]», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. З матеріалів справи, а саме медичних документів, встановлено, що позивач внаслідок професійного захворювання відчуває загальну слабкість, втому, постійні болі. Перебуваючи на лікуванні, він не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання та біль, порушення душевної рівноваги, що виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань у позивача, знаходить також своє підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - Відповідачами внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 25% , наявність одного професійного захворювання , період роботи у відповідачів в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема: [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]» 12 років, [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 2 роки 7 місяців, ТзОВ «Кривбасремонт» 3 роки 9 місяців 21 день, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахування стажу роботи позивача на кожному з підприємств, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача 1, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 8000 грн., з Відповідача 2 в сумі 2000 грн. та Відповідача 3 в сумі 3000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~підлягає стягненню на користь держави судовий збір з Відповідача 1, Відповідача 2 та з Відповідача 3 у сумі 551,20 грн. в рівних частинах по 183 грн. 70 коп, з кожного.

Outcome: partial