Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

31.05.2006 року [PERSON], [PERSON]. звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами було зазначено, що спірне житлове приміщення за адресою - [ADDRESS] не приватизована, складається з однієї кімнати, загальною площею 27, 4 кв.м., у квартирі зареєстровано чотири особи: власник особового рахунку [PERSON]; син [PERSON]; дочка [PERSON].; онука [PERSON] [PERSON] фактично за вказаною адресою не проживає і не з'являється більш як 12 років, практично не був у квартирі жодного разу. Факт відсутності [PERSON] у квартирі [ADDRESS] протягом останніх шести місяців підтверджується актами, складеними КП «ЖЕО-102, а також свідченнями сусідів. Адреса місця проживання відповідача їм невідома, зі слів родичів знають, що останній проживає в селі, розташованому у Чернівецькій області. За відсутності [PERSON] позивач [PERSON]. позбавлена можливості зареєструвати у квартирі свого чоловіка, а також не можуть скористатися своїм правом на приватизацію квартири, яка перебуває у їх користуванні. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] позивач [PERSON] помер, правонаступником його прав та обов'язків є позивач [PERSON]. 13.01.2014 року [PERSON]. подала позовну заяву про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у новій редакції. У новій редакції позовної заяви, позивач [PERSON]. послалася на те, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] підтримує у власних інтересах та інтересах її малолітніх дітей:[PERSON], 2004 року народження, та [PERSON], 2008 року народження. 31.05.2006 року її батько та вона звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Заочним рішенням від 28.09.2006 року позов було задоволено. На виконання рішення суду 02.11.2006 року [PERSON] було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. 23.03. 2010 року [PERSON] був визнаний судом недієздатним, а 14.01.2011 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва [PERSON] було призначено опікуном над недієздатним [PERSON] За заявою [PERSON] заочне рішення від 28.09.2006 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням скасовано. Також додатково в обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на те, що спірна квартира була отримана [PERSON], у 1993 році на підставі ордеру № 39558 від 3 листопада 1993 року, до складу сім"ї, зазначеного в ордері, були включені її батько, [PERSON] та [PERSON] Після отримання ордеру в даній квартирі оселився її батько, [PERSON], а з 1996 року оселилася та була зареєстрована вона. [PERSON] у спірну квартиру ніколи не вселявся, не проживав та не з"являвся у ній жодного разу. Усиновлення [PERSON] [PERSON], так само як і реєстрація [PERSON] на житловій площі у спірній квартирі мала формальний (фіктивний) характер, оскільки [PERSON] з [PERSON] ніколи, жодного дня не проживали разом. Рідними батьками [PERSON] є: мати - [PERSON], батько - [PERSON] У 1966 році [PERSON] був формально усиновлений своїм рідним дядьком, рідним братом його матері, [PERSON]., [PERSON] Усиновлення [PERSON] [PERSON] мало місце з тих причин, що з народження [PERSON] страждав захворюванням, що виявляється у вадах мовлення та помірній розумовій відсталості. Для влаштування [PERSON] до спеціалізованого навчального закладу за місцем проживання сім"ї [PERSON] у місті Сокиряни, Чернівецької області не було можливості через відсутність такого закладу. Одним з таких закладів була на той час спеціальна школа-інтернат № 7 міста Києва для дітей з тяжкими порушеннями мови, призначена для навчання дітей з сенсорною та моторною алалією, дизартрією, іншими важкими вадами мовлення, до неї приймалися лише діти, зареєстровані в місті Києві (копія листа спеціальної школи-інтернату першого та другого ступенів № 7 міста Києва від 16 серпня 2013 року № 85 додається). Тому [PERSON] та [PERSON] попросили [PERSON] прописати їхнього сина на житловій площі [PERSON] та влаштувати племінника до інтернату № 7 міста Києва для дітей з тяжкими порушеннями мови, у зв'язку з цим, попросили його формально усиновити їхнього сина з метою отримання останнім прописки в місті Києві, на що її батько, [PERSON], погодився. Після формальної прописки [PERSON] на житловій площі [PERSON] у місті Києві, [PERSON] був зарахований до інтернату № 7 міста Києва для дітей з тяжкими порушеннями мови. Через деякий час, з урахуванням того, що за станом здоров"я [PERSON] страждав не лише важкими дефектами мови, але і певним ступенем розумової відсталості, медико-педагогічною комісією його було виведено в допоміжну школу за профілем його захворювання (для дітей зі зниженим інтелектом). У зв'язку з цим, він був переведений до іншого закладу, розташованого поблизу місця проживання його рідних батьків [PERSON] та [PERSON] у місті Хотин, Чернівецької області, де навчався до 1978 року, після чого повернувся до своїх рідних батьків [PERSON] і [PERSON] у [ADDRESS] без реєстрації. Спірна квартира була надана [PERSON] у 1993 році без врахування пільг [PERSON], оскільки інвалідом II групи з дитинства його було визнано тільки з 20.01.1997 року про що свідчить також і той факт, що спірна квартира є однокімнатною, жила площа якої становить 14, 2 квадратних метрів у той час, як відповідно до положень статті 47 ЖК України передбачено, що норма житлової площі на одну особу становить 13,65 квадратних метрів, а з урахуванням захворювання [PERSON] та відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров"я № 52 від 08.02.1985 року, він не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім"ї. [PERSON] перебував на квартирному обліку в загальній черзі з 1983 року один і був знятий з квартирного обліку у зв'язку зі смертю розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 71 від 27 грудня 2010 року "Про затвердження і перезатвердження на квартирний облік працівників підприємств, організацій та установ Голосіївського району міста Києва". [PERSON] не лише все своє життя постійно проживає в місті Сокиряни, Чернівецької області разом зі своїми батьками та сестрою [PERSON], але і працює в їхньому домашньому господарстві, де самостійно здійснює догляд за домашньою худобою і сам значною мірою піклується про своїх близьких. Посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не вселявся, ніколи не був і не проживав у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], відповідно відсутні поважні причини для не проживання у спірній квартирі, формальний характер його реєстрації у спірній квартирі, а також те, що [PERSON] та [PERSON], яка діє в його інтересах, ніколи не несли жодних витрат, пов'язаних з утриманням спірної квартири, не виконували інших обов'язків по її утриманню, постійне проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де він мешкає у житловому приміщенні, прибудованому до приватного будинку його батьків, [PERSON] та [PERSON] та на підставі статтей 71, 72 ЖК України, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою - [ADDRESS]. 24.02.2014 року, до початку розгляду справи по суті позивач [PERSON]. подала на розгляд суду заяву про уточнення позовних вимог, якою змінила підстави заявленого нею позову про визнання [PERSON] втративши право користування житловим приміщенням, що передбачені ст. ст. 71, 72 ЖК України і посилаючись на те, що [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS], відсутність з боку [PERSON] та інших осіб жодних перешкод для проживання [PERSON] у спірній квартирі, факт його не проживання пов'язаний з формальним характером його реєстрації, що було передбачено угодою між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], а також невиконання [PERSON] та [PERSON], яка представляє інтереси останнього обов'язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, просила на підставі ст. 107 ЖК України визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою - [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою - [ADDRESS] з тих підстав, що останній ніколи не проживав у зазначеній квартирі без поважних на те причин, не виконував обов'язків пов'язаних з утриманням спірного житлового приміщення, формальність реєстрації його ж місця проживання в спірній квартирі підтримала, просила задовольнити. Представники відповідача, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] отримав у користування квартиру [ADDRESS] з урахуванням інтересів [PERSON] з огляду на його стан здоров'я. Також послалися на те, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства у зв'язку з чим [PERSON] був його опікуном з [INFO], що підтверджується фактом усиновлення [PERSON] [PERSON] У зв'язку з інвалідністю [PERSON] з дитинства [PERSON] отримував допомогу по догляду за дитиною інвалідом, а з 1977 року [PERSON] була призначена пенсія по інвалідності, яку також отримував [PERSON], як батько, спочатку за адресою - [ADDRESS], а з листопада місяця 1993 року, після отримання [PERSON] на сім'ю із двох осіб, до складу якої увійшов син [PERSON], за адресою - [ADDRESS]. Стверджували, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства безстроково, потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] приховав отримання ним спірної квартири, що було надана йому у користування з урахуванням інтересів [PERSON], а з огляду на психічний стан здоров'я [PERSON], останній не знав про спірну квартиру та не проживав у ній. Іншим житловим приміщенням, яке було б придатним для проживання [PERSON] не забезпечений. Заслухавши позивача, представників відповідача, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що спір з приводу права [PERSON] на проживання у житловому приміщенні за адресою - [ADDRESS] було заявлено 31.05.2006 року позивачами - [PERSON], [PERSON] За даними довідки по формі № 3, виданої 31.05.2006 року КП «ЖЕО-102» № 747 у [ADDRESS], проживали і були прописаними чотири особи, в тому числі: власник особового рахунку [PERSON] з 23.11.1993 року, син [PERSON] з 23.11.1993 року, дочка [PERSON]. з 17.12.1996 року, онука [PERSON] з 17.02.2005 року (а.с. 15 том № 1). За даними довідки по формі № 3, виданої 07.11.2012 року КП «ЖЕО-112 Голосіївського району» № 1366 у [ADDRESS], форма власності житла - приватна, проживають і зареєстровані чотири особи, в тому числі: дочка співвласник [PERSON]. з 17.12.1996 року, онука [PERSON] з 17.02.2005 року, онук [PERSON] з 23.12.2008 року, брат [PERSON] з 23.11.1993 року (а.с. 182 том № 1). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 27.04.2010 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві - [PERSON] помер [INFO] (а.с. 195 том № 2). Станом на 24.02.2014 року [PERSON]. у своїх та в інтересах своїх малолітніх дітей підтримала позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], однак з урахуванням уточнення, з підстав передбачених ст. 107 ЖК України, а саме - постійне місце проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS], формальним характером реєстрації його ж місця проживання за адресою спірного житлового приміщення, невиконанням обов'язків пов'язаних із утриманням спірної квартири та тих, які випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до правил ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як видно зі змісту пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно з пунктом 5 ст.71 ЖК (в редакції закону від 18 грудня 1991 р.) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Пунктом 5 ст. 71 ЖК України в редакції Закону України від 18.12.1991 року № 1993-ХІІ передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них. Так, судом встановлено, що виконавчим комітетом Московської Ради народних депутатів м. Києва 03.11.1993 року на підставі рішення від 02.11.1993 року № 714 видано ордер на жиле приміщення № 39558 серії Б громадянину [PERSON] на сім'ю з двох осіб на право зайняття жилого приміщення площею 14,2 кв.м., яке складається з однієї ізольованої кімнати за адресою - [ADDRESS], склад сім'ї - [PERSON], [PERSON] - син. (а.с.183 том № 1). Як видно зі змісту Розпорядження представника Президента України від 02.11.1993 року № 714 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ Московського району м. Києва», затверджено рішення адміністрації та профкому державного аграрного університету від 15.09.1993 року, протокол № 30 та пропозицію громадської організації з житлових питань про надання житла - однокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON], який мешкав по [ADDRESS], займав двокімнатну квартиру площею 33,9 м.кв., де прописано 5 чоловік / він, бувша дружина, син [PERSON] 1959 р.н. - психічно хворий, син [PERSON] 1976 р.н., дочка [PERSON] 1975 р.н. Працює в аграрному університеті з 1967 року. Професор, без зняття з квартирного обліку. На квартирному обліку в аграрному університеті затверджений рішенням Московської райради 1-26.ХІІ.1983 р. № 696/22 з родиною 5 чоловік. Син [PERSON] психічно хворий з дитинства, інвалід другої групи, довідка серії Д-71 №221281 від 02.06.1985 року (а.с. 36 том № 3). За даними довідки по формі № 4 серії Д-71 № 221281 Міністерства Соціального Забезпечення УРСР - [PERSON] 1959 року народження акт № 884 обстежений 2.ХІ.1981 року, визнаний інвалідом другої групи з І.ХІ.1981 року, причина інвалідності з дитинства, захворювання загальне, непрацездатний, може працювати при створенні умов для інвалідів І і ІІ групи, інвалідність встановлена безстроково. (а.с. 184 том № 3). Позивач у справі, звертаючись до суду, стверджувала, що відповідач [PERSON] ніколи у спірній квартирі не проживав, його реєстрація була формальною для влаштування до спеціалізованого навчального закладу з урахуванням його стану здоров'я. Представники відповідача не заперечували факт не проживання [PERSON] у спірній квартирі, визнали, що усиновлення [PERSON] відповідача у справі [PERSON] мало місце для здійснення опіки над ним, від чого у подальшому [PERSON] самоусунувся. Судом встановлено, що біологічними батьками [PERSON], який народився 09.03.1959 року є [PERSON] та [PERSON], при народженні [PERSON] був зареєстрований, як [PERSON], а 12.07.1966 року усиновлений [PERSON], після чого до актового запису про народження [PERSON], 12.07.1966 року було внесено зміни відомостей щодо дитини [PERSON] змінено на [INFO], відомості про батька [PERSON] змінено на [PERSON], відомості про матір змінено на інформація видалена, відомості щодо усиновлення - усиновитель (він) [PERSON], усиновитель (вона) [PERSON] (а.с.124-130 том № 3). За даними листа № 85 від 16.08.2013 року директора спеціальної школи-інтернату І - ІІ ступенів № 7 м. Києва [PERSON] 1959 року народження дійсно навчався у спеціальній загальноосвітній школді-інтернаті № 7 м. Києва для дітей з тяжкими порушеннями мови у період з 1966 по 1968 року, що підтверджують співробітники школи - [PERSON], [PERSON], оскільки письмові документи про це не збереглися. Відомості про те, за якою адресою був прописаний (проживав) [PERSON] до прийняття його на навчання до спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату № 7 м. Києва для дітей з тяжкими порушеннями мови, а також під час навчання не збереглися. [PERSON] був влаштований до школи його рідним дядьком [PERSON] (а.с.160-161 том № 1). Як видно зі змісту заяви [PERSON], яка працювала на посаді вихователя у спецшколі-інтернаті № 7 м. Києва для дітей з тяжкими розладами мови, у період з 1966 по 1968 року серед її вихованців, а потім учнів був [PERSON], [INFO], який був влаштований до спецшколи-інтернату рідним дядьком [PERSON], для чого [PERSON] прописав [PERSON] на своїй житловій площі. Захворювання [PERSON] було пов'язано з дефектами мови, так і з розумовою відсталістю, тому у спецшколі-інтернаті № 7 м. Києва для дітей з тяжкими розладами мови, він провчився не більше двох років, оскільки медико-педагогічною комісією його було виведено у допоміжну школу (для дітей зі зниженим інтелектом). (а.с. 167 том № 3). Обставини викладені у заяві [PERSON], яка була зроблена 13.06.2013 року у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], визнані сторонами у справі. Директором Хотинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат № 2, що в м. Хотин, Чернівецької області 29.08.2013 року було видано довідку № 138 про те, що [PERSON], 1959 року народження у 1978 році дійсно закінчив Хотинську спеціальну школу інтернат № 2 (наказ по школі № 2 від 29.05.1978 року) (а.с. 185 том № 3). За даними витягу з наказу № 21 по Хотинській спецшколі-інтернату № 2 від 29.05.1978 року на підставі інструкції Міністерства Освіти УРСР «Про перевідні та випускні екзамени в школах УРСР» та згідно рішення педагогічної ради школи від 29.05.1978 року, вважати закінчивши ми 8 класів Хотинської спецшколи № 2 та видати свідоцтво відповідного зразку - [PERSON] Міський голова Сокирянської міської ради Сокирянського району Чернівецької області 29.08.2013 року видав довідку № 2087 [PERSON] 1970 року народження, в тому, що вона дійсно являється постійним жителем [ADDRESS]. Її брат - [PERSON], 1959 року народження дійсно проживає в [ADDRESS], однак не зареєстрований. Місце реєстрації [ADDRESS] (а.с. 186 том № 3). Відповідно до довідки № 129, виданої Сокирянською райполіклінікою - гр. [PERSON], 1959 р.н. житель м. Сокиряни, хворіє хронічним психічним захворюванням і перебуває на обліку у лікаря-психіатра райполіклініки, по цьому ж захворюванню визнаний інвалідом другої групи, потребує прийому протирецедивного лікування (а.с. 187 том № 3). Отже, з 29 травня 1978 року, а саме після закінчення навчання у Хотинській спецшколі-інтернаті № 2, [PERSON] проживає за адресою - [ADDRESS]. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2010 року, постановленим за заявою [PERSON] визнано [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою - [ADDRESS] недієздатним та таким, що потребує опіки (а.с. 76-77 том № 1). Цим же рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2010 року встановлено, що: [PERSON] [INFO] є сином - [PERSON] та [PERSON]; відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого Московським управлінням соціального захисту м. Києва 20.01.1997 року безстроково [PERSON] є інвалідом дитинства 2 групи, у зв'язку з чим йому була призначена пенсія; перевіркою медичної картки [PERSON] встановлено, що останній перебував на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері з 31.05.1979 року, остання явка хворого до психоневрологічного диспансеру відмічена в 1989 році. З моменту взяття на облік та до встановлення групи інвалідності, явки до спеціалістів здійснювалися фактично тільки для встановлення діагнозу.; за даними висновку № 152 від 16.02.2010 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи, [PERSON] виявляє ознаки помірної розумової затримки. Наявні у нього психічні розлади зумовлені помірною розумовою затримкою проявляються настільки значимо, що по своєму психічному стану, він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує піклування. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2011 року задоволено заяву [PERSON] про встановлення опіки над недієздатним, встановлено опікуна [PERSON] над недієздатним [PERSON], [INFO] (а.с. 78 том № 1). Як видно зі змісту рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2011 року, судом встановлено, що заявниця [PERSON] - матір [PERSON], звернулася з заявою до суду про встановлення її опікуном над недієздатним сином, який постійно проживає спільно з нею, своєю матір'ю. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою - [ADDRESS]. Крім того, свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] проживає в сараї, який не є житловим приміщенням, а також те, що батько [PERSON], [PERSON] за життя турбувався про сина, а свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] проживає в будинку, який пристосований для проживання. Наразі судом достовірно встановлено, що [PERSON] усиновив [PERSON], на той час прописав його у житловому приміщенні, яке перебувало в його користуванні за адресою - [ADDRESS], а 03.11.1993 року на сім'ю до складу якої увійшов син [PERSON], що страждав на психічне захворювання, отримав спірне житлове приміщення, до якого [PERSON] ніколи не вселявся, останній з 29.05.1978 року проживає постійно з матір'ю за адресою - [ADDRESS]. За даними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.08.2013 року спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] є його дочка [PERSON], спадщина складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] (а.с. 3 том № 3). За встановлених судом обставин, суд не може прийти до висновку, що [PERSON] вибув зі спірного житлового приміщення за адресою - [ADDRESS] та має постійне місце проживання за адресою - [ADDRESS]. Крім того, з огляду на стан здоров'я [PERSON], останній не міг самостійно дати оцінку тій життєвій ситуації, в якій він перебував та вжити заходи для захисту його законних прав, а його мати [PERSON] тільки після, у встановленому законом порядку, встановлення її опіки над [PERSON], вжила заходи щодо поновлення його права на проживання у спірній квартирі. Отже, за встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS], з підстав передбачених ст. 107 ЖК України, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed