Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 400 грн.. [PERSON] подав зустрічний позов, в якому просив виключити відомості про нього як батька [PERSON], який народився 25 липня 2001 року, з актового запису № 189 про народження дитини, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області 2 серпня 2001 року, стягнути з [PERSON] на його користь 2750 грн. витрат на правову допомогу та 551,20 витрат по сплаті судового збору. У судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю. Визнала, що [PERSON] дійсно не є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Разом з цим пояснила, що відповідач-позивач знав про цей факт з 2001 року і, незважаючи на це, виховував сина як свого рідного, добровільно надавав матеріальну допомогу. Крім цього [PERSON], не визнаючи зустрічний позов [PERSON], посилалась на положення ст. 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України (1969 року), який діяв на момент внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження. Зокрема, позивач-відповідач наголошувала, що особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківсьво, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини. Просила повністю відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. [PERSON] та його представник позовні вимоги за первісним позовом не визнали. [PERSON] пояснив, що раніше під час шлюбу в 2000 році в нього виникали підозри про те, що на той час дружина йому зраджує. Однак на ці плітки він не звертав уваги. Коли народився [PERSON], відповідач-позивач почав сумніватися, що він являється його біологічним батьком, оскільки звернув увагу на те, що риси обличчя і зовнішні ознаки у них різняться. Після розірвання шлюбу з позивачем-відповідачем в 2013 році, остання неодноразово в телефонних розмовах розповідала, що пред'явить позов про стягнення аліментів. Однак достовірно про те, що він не являється біологічним батьком [PERSON], відповідач-позивач дізнався на минулому судовому засіданні 23 вересня 2016 року, коли [PERSON] визнала цей факт. Тому на момент внесення відомостей про батька в актовий запис про народження [PERSON] не знав, що [PERSON] не є його сином. Тому просив відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити вимоги за зустрічним позовом. Заслухавши позивача-відповідача, відповідача-позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народився 25 липня 2001 року в м. Жмеринка Вінницької області, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно з копією рішення Жмеринського міськрайонного суду від 05 квітня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб позивач-відповідач 25 листопада 2015 року уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з "Кащук" на "Деркунська" (а.с.6). Згідно з довідкою про доходи позивача-відповідача, остання працює в ТзОВ "[PERSON] Планет". Її середньомісячний дохід складає близько 350 грн. (а.с.19). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Згідно з п.1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. Оскільки відносини пов'язані з фактом батьківства відповідача-позивача виникли в 2001 році, тобто до набрання чинності СК України, то до них застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (1969 року). Відповідно до ст.51 КпШС України взаємні права та обов'язки батьків і дітей грунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Згідно зі ст.52 КпШС України, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. . Відповідно до ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити п роведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Суд не приймає до уваги пояснення позивача-відповідача в частині того, що відповідач-позивач знав про те, що він не є батьком [PERSON] ще на час внесення відомостей про нього як батька до актового запису про народження дитини, оскільки такі пояснення не підтверджуються жодними доказами. Крім цього, в первісній позовній заяві [PERSON] зазначила, що до подання позову [PERSON] матеріально допомагав їй утримувати дитину, однак цих коштів катастрофічно не вистачає для нормального проживання та харчування дитини (а.с.1), це підтверджує, що [PERSON] вважав себе біологічним батьком дитини і добровільно надавав матеріальну допомогу на її утримання в межах своїх можливостей. Таким чином, суд вважає, що відповідач-позивач в даному випадку мав право на оспорювання свого батьківства, оскільки дізнався про те, що він не є біологічним батьком [PERSON] в судовому засіданні 23 вересня 2016 року, коли позивач-відповідач визнала цей факт. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Оскільки встановлено, що дитина [PERSON] не походить від відповідача-позивача, то в останнього не виникло обов'язку, передбаченого ст. 180 СК України в частині надання матеріального утримання цієї дитини до досягнення нею повноліття. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про безпідставність вимог [PERSON] за первісним позовом, та вважає, що в його задоволенні слід відмовити повністю. Разом з тим, зустрічний позов суд вважає підставним та доведеним в межах заявлених вимог, а тому підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати відповідача-позивача у виді судового збору в сумі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2750 грн. підтверджуються відповідними квитанціями (а.с.25, 48) та підлягають стягненню з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача. Крім цього, з позивача-відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору за подачу позовної заяви про стягнення аліментів в сумі 551,20 грн., від сплати якої вона була звільнена при подачі цього первісного позову до суду.

Outcome: approved