Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позову посилається на те, що 22.01.2007 року між ТзОВ "Комерційний Банк "Дельта" (правонаступник ПАТ "Дельта Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір №002-13040-220107, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 1619,00 грн. для придбання певного майна згідно з переліком, що зазначений в рахунку-фактурі №220101 від 22.01.2007 року та на оплату плати за надання кредиту в сумі 161,90 грн., зі сплатою 10 % в рік, строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення не пізніше ніж - 21 січня 2009 року. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість і станом на 28.02.2014 року становить 1923,62 грн., яка складається із : заборгованості за сумою кредиту - 1157,01 грн., заборгованість за відсотками - 56,69 грн., заборгованість за комісіями - 709,92 грн. Вказує, що наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення кредиту є право позивача вимагати його повернення, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 1923,62 грн. заборгованості по кредитному договору, а також понесені судові витрати Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення - не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причин неявки не повідомила хоча належним чином була повідомлена про слухання справи (повідомлення про вручення поштового відправлення), а тому суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Небажання відповідачки надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Факт укладення 22.01.2007 року між ТзОВ "Комерційний Банк "Дельта", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", і відповідачем кредитного договору №002-13040-220107 та наявність станом на 28.02.2014 року заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1923,62 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 1157,01 грн., заборгованість за відсотками - 56,69 грн., заборгованість за комісіями - 709,92 грн., - підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією кредитного договору від 22.01.2007 року, розрахунком заборгованості, складеним позивачем. Разом з тим, як вбачається з копії договору №002-13040-220107 від 22.01.2007 року, відповідачу було надано кредит у сумі 1046,00 грн. для придбання певного майна, 1619,00 грн. для придбання певного майна згідно з переліком, що зазначений в рахунку-фактурі №220101 від 22.01.2007 року, зі сплатою 10 % в рік, строком на 24 місяці та кінцевим терміном повернення 21 січня 2009 року. Таким чином судом встановлено, що відповідач 22.01.2007 року отримала споживчий кредит (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 /справа про захист прав споживачів кредитних послуг/) і зобов'язана була повернути такий на протязі 364 днів, тобто не пізніше ніж 10.08.2008 року. До суду же позивач звернувся лише 03.06.2014 року, тобто з пропуском строку давності. У відповідності зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і така відповідно до ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у 3 роки. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку. Обставин, що свідчать про переривання перебігу строку позовної давності позивачем не наведено і таких судом не встановлено, а тому суд не знаходить підстав задоволення позову. За наведених вище підстав для відмови в позові в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь понесених судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed