Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належала померлому [INFO] [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого, однак в видачі відповідного свідоцтва було відмовлено в зв'язку з тим, що право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири не зареєстровано у відповідності до ст.ст. 182, 331 ЦК України. Хоча, як вбачається з свідоцтва про право власності від 12 серпня 1996р., виданого згідно з розпорядженням від 12 серпня 1996р. № 2887 власниками квартири [ADDRESS], загальною площею 35,4 кв.м. належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині на праві приватної власності. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1296 ЦК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що інших спадкоємців першої черги після смерті чоловіка немає. Представник відповідача Київської міської Ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду свої пояснення з приводу заявлених вимог з проханням розглянути справу в відсутності їх представника, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Представник третьої особи, Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу в відсутності їх представника та просив прийняти рішення згідно діючого законодавства, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши наявні докази у матеріалах справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 1990 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в відділі РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва про що зроблено актовий запис № 664 (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Відповідно до розпорядження органу приватизації Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 15.11.2013р. № 397, задоволено прохання [PERSON] про видачу дублікату свідоцтва про право власності на житло [ADDRESS], у зв'язку зі втратою оригіналу свідоцтва (а.с. 13). Як вбачається з дубліката свідоцтва про право власності від 12 серпня 1996р., виданого згідно з розпорядженням від 12 серпня 1996р. № 2887, квартира [ADDRESS], загальною площею 35,4 кв.м. належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині на праві приватної власності (а.с. 14). Однак, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14477317 від 12.12.2013 р. зареєстрована 1/2 частина квартири [ADDRESS], загальною площею 35,4 кв.м., що належить [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.02.2014 р. винесеної державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON], в зв'язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності відповідно до ст.ст. 182, 331 ЦК України (а.с. 17). Відповідно до копії спадкової справи відкритої Першою Київською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] звернулась своєчасно з заявою про прийняття спадщини за законом, однак свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] не видане (а.с. 30-85). У відповідності до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 Цивільного кодексу України) За приписами ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, що в даому випадку було своєчасно зроблено позивачкою. Також слід зазначити, що, як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Так, ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. На підставі зазначеного та виходячи з наведених норм законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та такими, що заслуговують на задоволення.

Outcome: approved