Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

13.09.2018 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та стягнення доходів від майна, які одержані або могли бути одержані за час володіння майном. Вимоги позивача мотивовано тим, що відповідач без згоди власника заволодів належним їй майном та без плати за користування, отримував від неправомірного користування майном прибутки. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю просили їх задовольнити. У відзиві та усних поясненнях представника, відповідач проти позову заперечив, посилаючись на правомірне користування земельною ділянкою на підставі і в порядку встановленому укладеним договором оренди зі сплатою усіх, передбачених законом та договором платежів. Згідно інформації, внесеної в систему автоматичного розподілу справ між суддями від 18.01.2019 року, в зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Якішиної О.М., в провадженні якої перебувала дана цивільна справа, справу розподілено до розгляду судді Яненко Г.М. \~ Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлено: Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102186367 виданого 01.11.2017 року державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області Семеновою А.Л. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,0116 га. кадастровий № 1421286600:01:001:0703, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 17). На підставі Договору оренди землі, копія якого була надана разом із позовом, [PERSON] , як орендодавець, передала в користування [PERSON] , як орендаря, належну їй земельну ділянку площею 7,0116 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради, колишнього КСП «Донбас» строком на 49 років (а.с. 21-22). Договір зареєстрований у відділі Держкомзему в Великоновосілківському районі Донецької області 12.01.2012 року, номер запису у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 142128664001662. Вказані відомості узгоджуються з відомостями викладеними у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1402556582017 від 19.05.2017 року (а.с. 14-16). Вказаний договір, за твердженням позивача не узгоджується з її внутрішньою волею, від її імені підписаний не був, а тому є нікчемним, однак, від врегулювання спору в позасудовому порядку відповідач ухиляється, що стало підставою для звернення до суду із позовними вимогами про відновлення її порушених прав та інтересів. На підтвердження своїх вимог позивач зазначає наступне: - при підписанні договору відповідач присутній не був, що свідчить про недотримання порядку укладення договору. - позивачу було відомо про те, що її чоловік, після смерті якого вона в порядку спадкування набула у власність спірну ділянку, позичав у [PERSON] грошові кошти та в рахунок повернення позики, в січні 2010 року склав розписку про передачу відповідачу спірної земельної ділянки у користування строком на 49 років. - зі смертю чоловіка (позичальника) його зобов`язання перед [PERSON] припинились і до спадкоємця (позивача у справі) не переходили, однак, після смерті чоловіка, [PERSON] займався переоформленням документів на земельну ділянку на імя позивача, а тому, не знаючи про припинення зобов`язання, добросовісно помилялась щодо правомірного користування [PERSON] належною їй земельною ділянкою. - передача земельної ділянки в оренду строком на 49 років суперечить інтересам її родини, а тому вона не бажала укладення договору на такий тривалий строк і не робила цього. - орендна плата, інші передбачені договром платежі не вносяться. Про непідписання договору з боку орендодавця, окрім зазначеного вище, на думку позивача свідчать Витяги з історії хвороби №№ 3268, 3247 про перебування [PERSON] з діагнозом глаукома, початкова катаракта в період з 11.10.2006 року по 20.10.2006 року та з 10.10.2007 року по 19.10.2007 рік на лікуванні. До справи також долучено висновок експерта № 1/22-8 складений експертом сектору почеркознавчих досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Заєць Т.М. відповідно до ухвали слідчого судді Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г.М. за клопотанням слідчого СВ Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області Плисенко К.І. у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2017 за № 12017050620000847 (справа 220/98/19 провадження 1-кс/220/42/19). У заключній частині Висновку експерта №1/22-8 від 13.03.2019 року зазначається, що підписи від імені [PERSON] у графі « [PERSON] Білянська» на договорі оренди землі, який зареєстрований у відділу Держкомзему в Великоновосілківському районі Донецької області 12.01.2012 № 142128664001662, у графі «Орендодавець [PERSON] » на план (схемі) меж земельної ділянки кадастровим номером 1421286600010010703, у графі « [PERSON] Білянська» на акті визначення меж земельної ділянки в натурі датованому 2011 роком та графі «Передали: [PERSON] Білянська» на акті приймання-передачі земельної ділянки датованому 2011 роком, виконані ймовірно не [PERSON] , а іншою особою, зробити висновок в категоричній формі не виявилось можливим у зв`язку з малим обсягом графічного матеріалу у досліджуваних підписах. Про проведення експертного дослідження в межах цивільної справи позивач не заявляв. На отриманні пояснень експерта щодо зробленого ним висновку не наполягав. За твердженням учасників справи і ні ким не оспорено, на даний час земельна ділянка повернута власнику. З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Згідно з частинами 1, 2 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права що до здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 (остаточне 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". Відповідно до статті 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень ст.\~638\~ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Вважається, що правочин вчинено у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами (ст. 207 ЦК). Статтями 14, 20 Закону України\~\~«Про оренду землі», в редакції чинній на час укладення договору, передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації. У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч.1 ст.215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним. Приписами ч.1 ст. 390 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. За визначенням, наведеним у ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч.2 ст. 110 ЦПК України). Відповідно до ст.\~110\~ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.\~ П. 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 встановлюється, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Відповідно до п. 4.14. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (далі Інструкція) висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). У заключній\~частині викладаються\~висновки за\~результатами дослідження\~у вигляді\~відповідей на\~поставлені питання\~в послідовності,\~що визначена\~у вступній\~частині. На\~кожне з\~поставлених питань\~має бути\~дано відповідь\~по суті\~або вказано,\~з яких\~причин неможливо\~його вирішити. Якщо заключний висновок не може бути сформульований у стислій формі, допускається посилання на результати досліджень, викладені у дослідницькій частині (п. 4.16. Інструкції). Суд відхиляє висновок Експерта №1/22-8 складений 13.03.2019 року, оскільки він не містить відповіді про неналежність підпису [PERSON] у спірному договорі, а його заключна частина постановлена у формі припущення, що є недопустимим в розумінні вимог ЦПК України. Про проведення експертного дослідження в межах цивільної справи позивач не заявляв. Судом також критично сприймаються твердження позивача про неспроможність нею підписати спірний договір через хворобу зору, оскільки долучені до позову Витяги з історії хвороби № 3268 про перебування на лікування в період з 11.10.2006 року по 20.10.2006 рік, та №3247 про період перебування на стаціонарному лікуванні з 10.10.2007 року по 19.10.2007 рік, не містить інформації про повну втрату зору станом на час підписання спірного договору. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що [PERSON] , не могла підписати договір за станом здоров`я, суду не надано. Сам факт наявності у позивача хвороби не є достатнім доказом фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення на укладання договору. Натомість з наданих відповідачем письмових доказів, зокрема податкових розрахунків, які узгоджуються з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суму виплачених доходів позивача (а.с. 24) вбачається, що спірний договір виконується сторонами, а наявність примірника спірного договору в розпорядженні позивача, оскільки той був наданий разом із позовом, спростовує твердження позивачки щодо її необізнаності про його укладення та визначених ним умов. Підписання договору орендодавцем без присутності орендаря не свідчить про недотримання порядку його укладення та не вказує на його нікчемність. Як зобов`язання спадкодавця щодо передачі у користування орендарю земельної ділянки строком на 49 років, перехід цього зобов`язання до спадкоємця, в наслідок чого позивач добросовісно помилялась щодо правомірного користування [PERSON] належною їй земельною ділянкою не пов`язані підставами виникнення, врегульовані різними правовими нормами, не створюють одних і тих самих правових наслідків і не впливають на недійсність оспорюваного договору оренди землі. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів недійсності Договору оренди землі, зареєстрованого 12.01.2012 року за № 142128664001662 суд відмовляє також і в задоволені вимог про стягнення з відповідача доходів в розмірі 485\~888,62 гривень, як таких що були одержані чи могли бути одержані [PERSON] за час користування земельною ділянкою [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed