Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що громадянка [PERSON] являється їй [PERSON] матір"»ю. За життя, нею в 1971 році збудовано житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] мати [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис №05 та виконкомом Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері [PERSON], є тільки вона, [PERSON] ( прізвище [PERSON] змінила внаслідок одруження з [PERSON]) , та спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS], після смерті якої вона прийняла, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном, що стверджено довідкою виконавчого комітету Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №471 від 29 лютого 2016 року. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] вона не змогла, оскільки державним нотаріусом їй в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва, про що складено постанову №21 від 1 березня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однак з цим вона не погоджується, оскільки підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті є довідка виконавчого комітету Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 472 від 29 лютого 2016 року та характеристика будинку, господарських будівель та споруд, складеної ПП [PERSON] Саме не вчинення спадкодавцем відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання нею як спадкоємцем за законом позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. Спорів з приводу заявлених нею вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує оскільки вона є єдиним спадкоємцем, що стверджено Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № [NUMBER] від 1 березня 2016 року та спадкодавцем заповіт не складався, свідченням чого є Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43113520 від 1 березня 2016 року. На підставі наведеного просила визнати за нею, [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], право власності на житловий будинок [NUMBER], загальною площею 39,23 кв.м., житловою площею 14,32 кв.м., разом з надвірними та господарськими спорудами, розташований в с. Кваси Рахівського району Закарпатської області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові та просить його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Квасівської сільської ради в судове засідання не з"явився. Сільський голова Діміч В.Ю. направив суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, та визнання позовних вимог. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем першої черги спадкування за законом. [INFO] мати [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис №05 та виконкомом Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким яким є житловий будинок [ADDRESS]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [NUMBER] в с. Кваси Рахівського району, виданої ПП Харбака спадковий будинок побудований у 1971 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету виконавчого комітету Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 472 від 29 лютого 2016 року, житловий будинок [NUMBER] в с. Кваси дійсно, належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном , і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла, що стверджено довідкою виконавчого комітету Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №471 від 29 лютого 2016 року. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем, що стверджено Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № [NUMBER] від 1 березня 2016 року та спадкодавцем заповіт не складався, свідченням чого є Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43113520 від 1 березня 2016. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved