Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , стягнути з нього на її користь сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником домогосподарства[ADDRESS] . Також вона зі своєю (на даний час покійною) мамою є забудовником індивідуального житлового будинку за проектом НФ -01 по [ADDRESS] . Її дочка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.05.2017. Відповідач під час перебування в шлюбі з її дочкою був зареєстрований в належному їй будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] , як член сім`ї. Однак, її колишній зять не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено акти обстеження від 13.05.2017, 20.12.2017, 20.08.2018. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї йому не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Де зараз проживає він їй достеменно не відомо, а при спілкуванні останній відмовляється сказати свою точну адресу, за якою на даний час проживає. Їй відомо тільки те, що він працює в КП «Комунгосп». Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Враховуючи наведене, вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням (будинком) [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того, він не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки він створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, з метою уточнення поштової адреси домоволодіння, де зареєстрований відповідач і стосовно якого позивачка має намір визнати відповідача особою, яка втратила право на житло, долучила відповідну довідку сільської ради. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною в позові, про що свідчить наявне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.46), а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України (а.с.44-45). Більше того, про дану справу, яка перебуває в провадженні суду, йому було відомо, про що він розписався у долученій позивачем копії позовної зави (а.с.29-31). Про причини неявки не повідомив. Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду: ухвалою суду від 12.12.2019 відкрито провадження у даній справи та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Ухвалою суду від 17.016.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 6 лютого 2020 року від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгялду справи. 20 лютого 2020 року представником позивачки в судовому засідання заявлено клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме довідки виконавчого комітету Тростянецької сільської ради №66 від 29.01.2020, яке протокольною формою ухвали суд задовольнив та постановив долучити довідку до матеріалів справи. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`являвся, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подавав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: [PERSON] належить домогосподарство в [ADDRESS] , що підтверджується такими документами: - довідкою №723 від 03.09.2019, виданою виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про те, що згідно із запису погосподарської книги №2 за 2016-2020 рр за №0114-1 [PERSON] є головою вказаного домогосподарства (а.с.12); - довідкою №66 від 29.01.2020, виданою виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про те, що домогосподарству [PERSON] , 1957 р.н., присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.48); - дозволом на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 17.04.1985 №134, виданим районним архітектором Долинського району громадянам [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого вказаним особам дозволено приступити до закладки фундаментів індивідуального одноповерхового/мансардного/житлового будинку за проектом №НФ-01 згідно з планом земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Долинської районної ради народних депутатів від 14.05.1985 №83 (а.с.11); - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.03.1975, відповідно до якого [PERSON] народилася [INFO] , запис №30. У свідоцтві її батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 26.06.1986 зареєструвала шлюб з [PERSON] , запис 118, та померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.03.1988, запис №4 (а.с.8, 9, 10). Відповідно до довідки № 1078 від 04.12.2019 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, за адресою вказаного житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (уповноважений власник (співвласник, наймач), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (онучка), [PERSON] (онук) та [PERSON] з вказівкою на те, що останній "не проживає" (а.с.13). Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 13.05.2017, 20.12.2017 та 20.02.2018, складених за підписом депутата сільської ради [PERSON] , під час обстеження виявлено, що громадянин [PERSON] не проживає з [PERSON] з [INFO] . Також з 07.02.2017 перший не проживає в будинку [PERSON] (а.с.15, 14, 16). Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.05.2017 у справі №343/480/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.17-18). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у будинку, що належить позивачці. Оцінка суду: вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, представлені позивачкою на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України, які вона вважає достатніми для обґрунтування позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в абзацах 1 та 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України). Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника членами його сім`ї. Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 64 ЖК УРСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає по [ADDRESS] у будинковолодінні, забудовником якого вона була разом зі своєю матір`ю. Після смерті останньої вона залишилась проживати у цьому будинку та визначена за погосподарськими книгами головою домогосподарства. Після одруження дочки позивачки у вищевказане будинковолодіння був зареєстрований її зять - відповідач по даній справі [PERSON] . Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.05.2017, яке набрало законної сили 16.05.2017, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.17-18). Таким чином, відповідач [PERSON] перестав бути членом сім`ї позивачки. Зі слів останньої та описаних вище актів обстеження судом встановлено, що відповідач з 07.02.2017 за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин, куди саме переїхав він і за якою адресою на даний час проживає позивачці не відомо. Відповідач не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні будинку. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо застосування до спірних правовідносин норм ст.391 ЦК України, суд вважає за необхідне вказати таке. Зазначена норма матеріального права, на переконання суду, визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-якого порушення свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, аналіз зазначеної норми у її співвідношенні із нормами ст.405 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Про обґрунтованість таких висновків суду свідчать також і правові позиції Верховного Суду України, неодноразово висловлені ним і своїх рішеннях (в тому числі, у справі № 688/63/15-ц від 16.11.2016). Оскільки відповідач перестав бути членом сім`ї позивачки, відтак, застосування норми ст. 391 ЦК України до спірних правовідносин, суд вважає підставним та обґрунтованим. Отже, як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, позивачка на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, що створює для позивачки незручності у реалізації права власності та користуванні будинком. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2017 року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, а його реєстрація у будинку перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися та користуватися на власний розсуд належним їй нерухомим майном тільки через те, що за реєстрацією у належному їй будинку значиться відповідач. Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності непроживання в будинку чи наявності іншої домовленості між ним і власником, відповідачем не представлено. За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 18 ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 29, 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та

Outcome: approved