Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

10 січня 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON], малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги мотивували тим, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно , належить квартира [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровані позивачі , а також колишня дружина та син позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Два роки, після розірвання шлюбу відповідачка разом з малолітньою дитиною не проживає у належній їм квартирі. Вона забрала свої особисті речі та речі неповнолітнього [PERSON], [INFO] та переїхала на інше постійне місце проживання , адреса якого їх не відома. Реєстрація відповідачки [PERSON] та малолітнього [PERSON], [INFO], в їхній квартирі перешкоджає здійсненню ними права власності , користування та розпорядження належним ним майном, а також створює певні незручності матеріального характеру, в частині оплати за комунальні послуги, які із-за відсутності, відповідачем не надаються . Просять визнати [PERSON] , малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] . не з'явились, до суду подали заяву, в якій позовні вимоги підтримали з вищенаведених підстав, просили позов задовольнити та розгляд справи проводити у їх відсутності. Відповідач [PERSON] для участі у розгляді справи повторно не з"явилася, будучи належним чином повідомленою про явку до суду за місцем реєстрації , а тому, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності та відповідно до вимог ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмові пояснення щодо заявленого позову, просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовити повністю, оскільки зняття з реєстраційного обліку дитини з спірної квартири буде порушувати її права , розгляд справи проводити у її відсутність . Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.08.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.09.2006 року позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Як стверджується будинковою книгою, в спірній квартирі , 22.11.2013 року була зареєстрована дружина позивача [PERSON] відповідач [PERSON] , та малолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачі в позовній заяві посилаються на те, що відповідач по справі [PERSON] разом з малолітнім [PERSON], [INFO] з моменту розірвання шлюбу та поданий час там не проживають, будь-яких витрат по комунальних платежах та утриманню квартири не несе. Місце їх перебування не відоме. Власних речей в квартирі не мають. Відповідно до довідки ОСЖБ « Едельвейс » від 21.10.2016 року у вищевказаній квартирі проживають позивачі [PERSON], [PERSON] Згідно повідомлення Володимир-Волинського відділення поліції Нововолинського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 11.05.2016 року за вих. № 64/0102016 вбачається, що в ході опитування мешканців будинку [ADDRESS] було встановлено, що на протязі двох років відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, місце її перебування не відоме. Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту статті 319 цього Кодексу вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частина 2 ст.405 ЦК України, передбачає, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд зауважує, що в силу вимог частини четвертої ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. За встановлених вище обставин та враховуючи, що відповідач [PERSON] , та малолітній син [PERSON], [INFO] будучи зареєстрованими у спірній квартирі в ній не проживають без поважних причин більше року , мати участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому вони втратили право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач та її малолітня дочка підлягають зняттю з реєстраційного обліку. Суд вважає, що у зв'язку із задоволенням позову права дитини не будуть порушені, оскільки дитина проживає разом з матір'ю .

Outcome: approved