Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач (ідентифікаційний номер [NUMBER] а.с.29) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив про наступне. Зобов»язати ПАТ „Авант-банк (03110, м. Київ, вул. І. Клименка, буд.23, код банку 380708, податковий номер банку 36406512) видати готівкою одноразовою операцією через касу належні [PERSON] кошти за Договором банківського вкладу (депозиту) №Д-Ф/150024 «Стабільний прибуток» (зі щомісячною сплатою процентів) від 22 січня 2015 року у валюті вкладу разом нарахованими відсотками у розмірі 11361643 долари 84 центів США, а саме: 11000000 доларів США основна заборгованість, 361643 долари 84 центів США заборгованість за процентами. В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено наступне. 22 січня 2015 року між позивачем, [PERSON] (далі - Позивач) та Публічним акціонерним товариством "АВАНТ-БАНК" (далі - Відповідач) було укладено Договір Банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/150024 "Стабільний прибуток" (далі - Договір) (далі за текстом кожен окремо - Сторона, а разом - Сторони). Відповідно до п.1 Договору, Предметом є розміщення в Банку грошових коштів (далі - Вклад) на строковий вкладний (депозитний рахунок), відкритий на ім'я фізичної особи - [PERSON] на строк 1434 дні, з виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду, який складає один календарний місяць. Сплата процентів відбувається щомісячно на 20 робочий день після закінчення кожного місяця. Згідно умов Договору сума Вкладу складає 11000000 доларів США (одинадцять мільйонів доларів США). 26 січня 2015 року між Сторонами було укладено Додатковий договір №1 від 26 січня 2015 року до вказаного Договору банківського вкладу (депозиту) (далі - Додатковий договір № 1) відсоткова ставка з дня укладення зазначеного Додаткового договору №1 складає 10 (десять) відсотків. Пунктом 4.4.3 Договору визначено право позивача, як Вкладника за Договором, вимагати повернення частини Вкладу або повернення Вкладу в повному розмірі до закінчення Строку Вкладу з наслідками, які передбачені п. 1.11 цього Договору. Відповідно до п.3.5 Договору, Сторони домовились, що якщо Вклад повністю повертається Банком Вкладникові на його вимогу до закінчення Строку Вкладу, то Банк здійснює перерахунок фактично нарахованих та сплачених Процентів від дня, наступного за днем надходження Вкладу на Рахунок, до дня який передує дню фактичного списання Вкладу з Рахунку та виплачує Вкладнику Проценти у розмірі, зазначеному у п.1.11 цього Договору. Згідно з п.1.11 Договору (в редакції зі змінами, внесеними Додатковим договором №1 від 26.01.2015 р.) визначено умови при достроковому (частковому або повному) поверненні вкладу з ініціативи Вкладника, відповідно до яких, протягом Строку зберігання вкладу (1434 дні) перерахунок Процентів не відбувається. Пунктом 4.3.4 встановлено обов'язок Вкладника письмово повідомити Банк про намір достроково отримати Вклад у повному розмірі/або частину Вкладу за 3 (три) робочі дні до бажаної дати отримання. Пунктом 3.6 Договору Сторони домовились, що на вимогу Вкладника повернути Вклад до закінчення Строку Вкладу, Банк повертає Вклад повністю та виплачує Вкладнику Проценти у розмірі та за умовами, що передбачені п.п. 1.11, 3.5 цього Договору в порядку передбаченому в п. 2.3 цього Договору. Відповідно до п. 2.3 Договору (в редакції зі змінами, внесеними Додатковим договором № 1 від 26.01.2015), по закінченню Строку Вкладу Банк повертає Вклад та Нараховані Проценти готівкою через касу Банку у відповідності до вимог діючого законодавства або у безготівковій формі: Вклад - на поточний рахунок № [NUMBER], відкритий у ПАТ "АВАНТ-БАНК", код банку 380708, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]. Нараховані Проценти - на поточний рахунок з використанням спеціального платіжного засобу [NUMBER], відкритий у ПАТ "АВАНТ-БАНК", Код банку 380708, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]. На даний час основна заборгованість Відповідача перед Позивачем, не враховуючи відсотки, нараховані на суму Вкладу, становить 11000000 доларів США (одинадцять мільйонів доларів США). Станом на 20 травня 2015 року загальна сума невиплачених Процентів складає 361643,84 доларів США (триста шістдесят одна тисяча шістсот сорок три долари 84 центів США) (враховуючи нарахування складних відсотків). Отже, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 11361643,84 доларів США (одинадцять мільйонів триста шістдесят одна тисяча шістсот сорок три долари 84 центів США). 15 квітня 2015 року позивач звернувся до Начальника Управління комплексних розрахунків клієнтів ПАТ "АВАНТ-БАНК" з письмовою вимогою, в якій просив повернути Вклад, внесений за Договором та нараховані на них відсотки, (копія листа додається до позовної заяви). Листом відповідача від 16 квітня 2015 року позивача було повідомлено про неможливість повернення Вкладу та Процентів за Договором із посиланням на приписи Постанови Правління Національного банку України від 03.03.2015 року № 160 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", згідно якої всі банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах суми до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквівалентній за офіційним курсом НБУ. Позивач вважає таку відмову необгрунтованою та такою, що порушує його права, як Вкладника за Договором, та вимоги діючого законодавства. На виконання умов Договорів, Позивач здійснив Вклади на рахунок банку, в той час, як банк зобов'язаний був повернути цей Вклад разом із відсотками за користування коштами на вимогу Позивача у будь-який час протягом строку дії Договору. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516)). Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вклад] (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклaд (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі cпливoм встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Тобто, внесений Позивачем Вклад відповідно до Договору банківського вкладу є вкладом на вимогу, отже, Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу кошти протягом усього строку дії Договору на вимогу останнього. Вимога про повернення коштів Позивачем, як зазначалося вище, була направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Позивач також зазначає, що у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (n 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Абзацом 1 п. 3.5. Положення віл 03.12.2003 року №516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачується вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Також позивач зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року №516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів Позивачу повинно здійснюватись теж у доларах США. Аналогічна позиція викладена у наступних рішеннях: рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/2875/15-ц від 03.03.2015, рішення Оболонського районного суду міста Києва у справі № 756/17354/14-ц від 25.03.2015, рішення Печерського районного суду міста у справі № 757/5166/15-ц від 01.04.2015, рішення Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/13530/14-ц від 01.04.2015, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. У зв'язку з цим, Позивач звернувся з даним позовом за місцем своєї реєстрації (а.с.28). Позивач просив розглянути справу за його відсутністю та позовні вимоги задовольнити, про що зазначив у позовній заяві (а.с.3 зв.). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав позов (в тому числі, щодо розміру вищевказаних, нарахованих відсотків станом на 20 травня 2015 року), при цьому, його повноваження щодо такого визнання підтверджені довіреністю №29/2015, виданою відповідачем 23 січня 2015 року строком на один рік (бланк №009450), оригінал якої був наданий представником під час встановлення його особи у судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1 ст.633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.2 ст.633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або чає намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послати властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість продукції та обслуговування. Частиною 1 ст.1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частина 1 ст.1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, якими у повному обсязі підтверджені обставини щодо вказаного депозиту, зазначені у вищевказаному обгрунтуванні позову (при цьому, в матеріалах справи містяться копії документів (автентичність яких стороною відповідача не заперечується), та на які посилається позивач у вищевказаному обгрунтуванні, а саме: вищевказаних договорів (а.с.5-14); заяви позивача від 15 квітня 2015 року та відповіді відповідача від 16 квітня 2015 року (а.с.15, 16)), судом не встановлено даних про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує свободи та інтереси інших осіб, а тому, враховуючи зміст вищенаведених положень діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3654 грн. належить стягнути з Публічного акціонерного товариства „Авант-банк, ЄДРПОУ 36406512, в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved