Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що 13.11.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №1651. Від даного шлюбу у них [INFO] народилась дочка [PERSON], яка перебуває на її утриманні та вихованні. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки. Відповідач її не забезпечував, вважав, що дитина не повинна відвідувати садочок, поняття "сімейний б"юджет" у їхній сім"ї був відсутній. Всі кошти, в тому числі, банківська карточка на отримання допомоги по догляду за дитиною, знаходились у відповідача. ЇЇ думка в сім"ї завжди ігнорувалась. Спільно нажитого майна немає, обручок теж не було. Більше двох років проживають окремо. Наведене призвело до остаточного розпаду сім'ї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Просить після розірвання шлюбу дитину залишити проживати з нею. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечилв проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.11.2012 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1651, був зареєстрований шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних копї свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.02.2013 року, виданого відділо державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції встановлено, що від даного шлюбу в сторін [INFO] народилась [PERSON]. Згідно довідки №12107 про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні вбачається, що [PERSON] проживає з матір"ю [ADDRESS]. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. В сім"ї виникають часті непорозуміння. Шлюб між ними носить формальний характер, оскільки проживають більше двох років окремо, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спір відносно проживання малолітньої дитини відсутній. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з матір"ю. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved