Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 24.12.2010 року в Кіровоградській регіональній філії ДП "Центр державного земельного кадастру" укладеного між [PERSON] та ПП «Шевченкове». В обгрунтування позову вказала, що вона згідно державного акту на право приватної власності на землю серія КР № 118882 є власником земельної ділянки площею 7,24 га, яка знаходиться на території Кропівницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. У 2010 році до неї з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки звернувся директор ПП «Шевченкове» Карман О.О. та оскільки їй були потрібні кошти на лікування вона погодилась укласти такий договір терміном 7 років з умовою щорічної оплати за оренду земельної ділянки. Оскільки позивачка хворіє і постійно знаходиться у лежачому стані наприкінці 2010 року до неї додому прийшов представник ПП «Шевченкове» та вона підписала наданий ним примірник договору оренди земельної ділянки вважаючи, що в ньому зазначено обумовлений раніше строк дії договору та умови оплати. Позивач хворіє гострим порушенням мозкового кровообігу формі грубого лівостороннього спазматичного геміпарезу, цукровим діабетом та є майже сліпою, тому підписала зазначену угоду не читаючи та з підтримкою її руки представником ПП «Шевченкове». В грудні 2013 року позивач дізналась, що в договорі термін дії оренди земельної ділянки зазначено до 2059 року, та не зазначена орендна плата за землю та грошова оцінка земельної ділянки. Позивач вважає, що відповідач, скориставшись її станом здоров»я, порушив в тексті попередньо досягнуті домовленості та виклав текст договору оренди земельної ділянки в іншій редакції, з якою вона не погоджується, при цьому не вказавши в договорі нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що є істотним порушенням умов договору оренди, згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі», тому просила договір оренди земельної ділянки укладений між нею та ПП «Шевченкове», зареєстрований 24.12.2010 року за № 041037800139 в Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" визнати недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що позивачка, підписуючи договір оренди земельної ділянки з ПП «Шевченкове», зареєстрований 24.12.2010 року за № 041037800139 в Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", його зміст не читала, оскільки має вади зору, довірилась представнику відповідача, який надавав на підпис вказаний договір. Позивачка надала оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку представнику відповідача, який їй досі не повернуто, а також після державної реєстрації їй для ознайомлення не надавався і примірник договору. Вказала, що позивачка в рахунок орендної плати з моменту підписання договору отримала лише 500 грн. та інших виплат не отримувала. З часу підписання договору оренди позивачка періодично проходила лікування, тому не мала можливості звернутись за захистом своїх прав. Оскільки при підписанні договору не були дотримані попередні домовленості щодо семирічного терміну його дії та до змісту договору не включенно нормативну грошову оцінку земельної ділянки, внаслідок чого позивач була ошукана. Представник відповідача Дмитрух Д.М. позовні вимоги не визнав і пояснив, що договір між [PERSON] та ПП «Шевченкове» був укладений в установленому законом порядку з терміном дії до 2059 року, з орендною платою за користування земельною ділянкою в розмірі 3 відсотка від нормативної грошової оцінки земель, переданих в оренду, яка з кожним роком має різний вигляд, тому до договору ця вартість не зазначалася. Позивачка особисто поставила свій підпис на договорі оренди, перебуваючи у себе вдома, з якою було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Пізніше договір був зареєстрований в Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" 24.12.2010 року за № 041037800139. Позивачка просила наперед орендну плату на лікування, та відповідач задовольнив її прохання та надав авансом орендну плату в розмірі 35000 грн., які особисто передав [PERSON] керівник ПП «Шевченкове» Карман О.О. Претензій до ПП «Шевченкове» не мала, тому вважає позовні вимоги безпідставними. Представник третьої особи - відділу Держземагенства в Новоукраїнському районі Кіровоградської області Крецул О.В. в судовому засіданні не заперечив у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою позивачки, яка є лежачою хворою та має вади зору. Їй відомо, що мати хотіла укласти договір оренди земельної ділянки на 5 років. Вона присутньою при укладенні договору оренди земельної ділянки [PERSON] та ПП «Шевченкове» не була. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, свідка та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити із слідуючих підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Одним із таких способів відповідно до ст. 16 ЦК України є визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК № 889129, індексний номер 21196678 від 02.05.2014 року [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.2442 га, кадастровий номер 3524082800:02:000:2043, яка розташована на території Кропівницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.48). Між [PERSON] та приватним підприємством «Шевченкове» укладено договір оренди земельної ділянки № 43 терміном дії з моменту його державної реєстрації і до 15.11.2059 року. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3 відсотка від нормативної грошової оцінки земель. Договір зареєстрований в Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" 24.12.2010 року за № 041037800139 (а.с.6). За змістом ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] і вважає їх неналежним доказом, оскільки вона є близьким родичем позивачки і по суті спору нічого пояснити не змогла. Суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON] з підстави необізнаності у змісті договору оренди земельної ділянки зареєстрованому в Кіровоградській регіональній філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" 24.12.2010 року за № 041037800139, оскільки належних доказів позивачем наведено не було. Сам по собі лист головного лікаря Новоукраїнської ЦРЛ від 13.12.2013 року на запит адвоката [PERSON] про те, що [PERSON] в період з 2008 по листопад 2013 року неодноразово лікувалась у неврологічному відділенні ЦРЛ з 25.11.2011 р. по 05.12.2011 р., 01.06.2012 р. по 11.06.2012 р., 05.11.2012 р. по 16.11.2012 р., з 11.06.2012 р. по 14.06.2012 р., на «Д» обліку [PERSON] не перебуває (а.с. 8), не може свідчити про те, що позивач внаслідок хвороби, при підписанні договору оренди не мала можливості ознайомитись із його змістом. Позивач не довів, що вади здоров»я, які вона має, є причиною неможливості керувати своїми діями та бути вільною під час укладення правочину. Згідно видаткових касових ордерів від 09.10.2010 року та від 12.02.2011 року [PERSON] отримала від ПП «Шевченкове» в рахунок орендної плати за земельну ділянку 10000 грн. та 25000 грн. відповідно, а всього 35000 грн. (а.с.33). Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати позовну давність до вимог позивачки, про що подав відповідну заяву (а.с. 49-50), оскільки про існування договору оренди вона дізналась в момент його підписання та після цього отримала на свою вимогу орендну плату авансом в розмірі 35 000 грн. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч.1 ст.261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з урахуванням того, що позивач не заперечує, що підписала його у кінці 2010 року, договір зареєстрований в Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" 24.12.2010 року та відповідач довів, що вона отримала орендну плату в розмірі 10000 грн. 09.10.2010 року та 25000 грн. 12.02.2011 року свідчить про те, що позовну давність треба рахувати з часу підписання позивачем договору. Оскільки позивачем та його представником під час судового розгляду справи не доведено факт того, що позивач з поважних причин попустив строк позовної давності для звернення до суду та в матеріалах справи мається заява про застосування строку позовної давності, суд вважає, що це є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Як зазначено на конверті із відтиском поштового штемпелю від 08.01.2014 року (а.с.9) позивач, звернулась із вказаним позовом до суду в січні 2014 року, тому суд вважає, що [PERSON] використала своє право на звернення до суду за захистом своїх прав за межами позовної давності, в зв»язку з чим в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed