Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась з позовом про відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування позовних вимог зазначила, що досягнувши пенсійного віку та маючи необхідний стаж, вона 04.09.2018 звернулась до відповідача Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. Рішенням відповідача від 03.12.2018 через недостатність страхового стажу позивачу у призначенні пенсії було відмовлено. На той час відповідач обчислив стаж у 24 роки 03 місяці 06 днів. Не погодившись з цим рішенням, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду, і рішенням від 18.03.2019 її позов задоволено, але рішення суду відповідачем не було виконане. Навпаки, 29.06.2019 відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії і знову з причини недостатності страхового стажу, що на думку позивача, не відповідає дійсності, бо вона має страховий стаж 25 років 04 місяці 06 днів. При цьому, відповідач перекрутив зміст рішення суду на свою користь, використавши у рішенні формулювання, які рішення суду не містить, що на її думку є підробкою рішення суду. Далі відповідач визнав порушення її прав на пенсійне забезпечення. Рішення про відмову у призначенні пенсії скасовані. Страховий стаж врахований по 03.10.2011 і складає 25 років 04 місяці 06 днів. Таке рішення Головним управлінням прийняте завдяки її численним зверненням до Головного управління м.Слов`янськ (15 разів), 13 разів до «Урядової гарячої лінії», 3 рази до Департаменту пенсійного управління м.Київ і до судів не одного разу. І тільки після цього було визнання відповідача у порушенні прав громадянина. У період відмови від 03.12.2018 до 18.09.2019 їй довелось без жодної фінансової підтримки просто жебракувати, щоб вижити. Вважає, що всі рішення відповідача були направлені на приниження людської гідності та отримання хабара, якого відповідач не дочекався. Прийняті щодо неї рішення відповідача були незаконними, оскільки скасовані. Відповідач виявив повну бездіяльність стосовно пенсіонера [PERSON] , оскільки нічого не зробив, щоб вона отримала пенсію. Спеціалісти зробили помилку в розрахунках і не бажають відповідати за свої вчинки. Наявність шкоди полягає у незаконних і неправомірних рішеннях від 03.12.2018 і 29.06.2019. у першому випадку була допущена помилка у розрахунках, а друге - скасоване Головним управлінням м.Слов`янськ. Вважає, що в її житті сталися вимушені зміни, пов`язані з необхідністю здійснювати оплату: послуг адвоката на суді, яких взагалі могло і не бути, якщо б відповідач первинно правильно порахував її стаж. Це були великі витрати, які потягли необхідність отримання численних позик, які необхідно було відшкодовувати, економлячи на їжі та ліках; комунальних платежів за ті ж позики з віддачею по процентах; судового збору у розмірі 2376 грн, який жодного разу не відшкодований. Також зміни виразились у втраті здоров`я, приниженні честі та гідності, у неправомірних відмовах, зверненні до виконавчих органів, жебрацьким життям за весь період до нарахування мінімальної пенсії. У зв`язку з винесенням неправомірних рішень і бездіяльністю, просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 30000 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в наданій суду заяві наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачем Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області наданий відзив на позовну заяву, у якому він заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що 04.09.2018 позивач звернулась до управління із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але рішенням управління від 03.12.2018 [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 25 років (стаж складав 24 роки 03 місяці 06 днів). Це рішення позивач оскаржила і рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 її позовні вимоги було задоволено. Зобов`язано управління повторно розглянути заяву [PERSON] від 04.09.2018 про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Радянська Росія» з 09 жовтня 1987 по 08 листопада 1988 року. На виконання цього рішення управлінням повторно розглянута заява [PERSON] і враховано вказаний в рішенні стаж. Відповідно до наданих документів страховий стаж [PERSON] склав 24 роки 11 місяців 07 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років повторно винесено рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.06.2019. тобто рішення суду виконане у повному обсязі. Знову не погодившись з рішенням управління, позивач оскаржила його до суду, але у задоволенні її вимог було відмовлено. Після проведення перевірки судового рішення було виявлено, що рішення суду виконано не у повному обсязі, на підставі чого 18.09.2019 було проведено розрахунок стажу позивача та призначено пенсію [PERSON] з моменту подачі заяви про призначення пенсії, а саме з 04.09.2018. Суми пенсії за період з 09.06.2018 виплачені [PERSON] у повному обсязі. Пенсію позивачці призначено з моменту набрання чинності рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2019. Позивач не обґрунтувала в чому саме полягає завдана їй моральна шкода, не довела факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність страт немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з діями відповідача, не визначила, якими доказами це підтверджується. Вважають позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи 1 Управління Державної казначейської служби України в місті Мирнограді Донецької області надав суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, залишила вирішення питання по суті спору на розсуд суду. Представник третьої особи 2 Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи по суті третя особа сповіщена належним чином. Будь-які заяви по суті справи, клопотання про відкладення розгляду справи, від третьої особи до суду не надходило. 09.11.2020 позивачем суду електронною поштою направлені клопотання про витребування копії наказу (розпорядження) про призначення пенсії з усіма даними (номер наказу, число, підстави для рішення про призначення пенсії), сприянні у наданні на її звернення відповіді відповідачем, у задоволенні яких судом відмовлено через відсутність необхідності у цих відомостях у справі про відшкодування моральної шкоди. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 21.09.2020 року ухвалою судді відкрите провадження у цій справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні. Для участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучене Управління Державної казначейської служби України в місті Мирнограді Донецької області. 02.11.2020 також у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучена Державна казначейська служба України. Призначався розгляд справи по суті: 12.10.2020 року, 02.11.2020, 07.12.2020 та 06.01.2021. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4 вересня 2018 року позивач звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (арк.спр.62). Рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03.12.2018 [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому зазначено, що страховий стаж роботи складає 24 роки 03 місяці 06 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи за трудовою книжкою в колгоспі "Радянська Росія" у 1988 році так як запис про трудову участь у громадському господарстві має виправлення (арк.спр.16-17). [PERSON] , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення від 03.12.2018 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання повторно розглянути заяву від 04.09.2018 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 09.10.1987 року по 08.11.1988 року в колгоспі "Радянська Росія" зоотехніком. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі № 200/850/19-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 3 грудня 2018 року про відмову у призначенні пенсії [PERSON] . Зобов`язано Покровське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву [PERSON] від 4 вересня 2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі "Радянська Росія" з 9 жовтня 1987 року по 8 листопада 1988 року (арк.спр.8-10). Вказане рішення суду набрало чинність 10.06.2019 року відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019, якою апеляційну скаргу Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 повернуто заявнику. На виконання судового рішення від 18.03.2019 по справі №200/850/19-а відповідач повторно розглянув заяву позивача від 04.09.2018 про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виніс рішення від 29.06.2019 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду до трудового стажу зараховано період роботи в колгоспі «Радянська Росія» з 15.04.1987 по 31.12.1987, та з 01.01.1988 по 08.11.1988 за фактичного відпрацьований час. При цьому зазначено, що страховий стаж роботи складає 24 роки 11 місяців 07 днів (арк.спр.18-19). Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась з адміністративним позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.06.2019 року про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 04.09.2018 року про призначення пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням при цьому до страхового стажу у повному обсязі періоду роботи з 15.04.1987 року по 08.11.1988 року в колгоспі "Радянська Росія" у якості зоотехніка, та з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні, прийнятому за результатами розгляду даної справи. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.10.2019 у справі № 200/9965/19-а відмовлено у задоволенні цього позову. Рішенням констатовано неналежне виконання відповідачем судового рішення в адміністративній справі №200/850/19-а. За рішенням відповідача № 056650000897 від 18.09.2019 позивачу призначена пенсія за віком і визначений страховий стаж 25 років 04 місяці 06 днів (арк.спр.43,58-61). Розмір призначеної пенсії позивачу [PERSON] склав: з 09.06.2018 - 1006,87 грн, у період з липня по листопад 2018 року включно - 1435 грн щомісячно, з грудня 2018 року по червень 2019 року включно - 1497 грн щомісячно, з липня по листопад 2019 року включно - 1564 грн щомісячно, з грудня 2019 року по червень 2020 року включно - 1638 грн щомісячно, у липні 2020 року - 2473,90 грн, у липні та серпні 2020 року - 1712 грн щомісячно (арк.спр.23,100-101). Ще одне рішення щодо сторін в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування моральної компенсації у призначенні пенсії і зобов`язання вчинити певні дії Донецьким окружним адміністративним судом постановлене 03.04.2020. У задоволенні позову відмовлено через те, що під час розгляду вказаної справи за заявленими позивачем позовними вимогами рішення, дії або бездіяльність відповідача протиправними не визнавались (справа № 226/278/20) (арк.спр.66-77). Відомості щодо оскарження цього рішення в матеріалах справи відсутні, є лише ухвала Першого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2020 про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 226/278/20 (арк.спр.163-165). Починаючи з вересня 2019 року між позивачем та відповідачем з приводу призначення/відмови у призначенні пенсії, надання відомостей з пенсійної справи та роз`яснень з приводу призначення пенсії [PERSON] неодноразово здійснювалось листування (арк.спр.11-15,37-42,45-46,87-90,93,96-97,111-112,189-190,194-198). V. Оцінка суду. Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 встановлено неправомірність дій посадових осіб відповідача Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області при прийнятті рішення про відмову [PERSON] у призначенні пенсії за віком 03.12.2018. Хоча рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.10.2019 у справі № 200/9965/19-а позивачу відмовлено у задоволенні її позовних вимог, але одночасно констатовано факт неналежного виконання відповідачем судового рішення в адміністративній справі №200/850/19-а. Про виконання не у повному обсязі розпоряджень суду в рішенні від 18.03.2019 сам відповідач неодноразово визнавав у листуванні з позивачем, як приклад, у листі від 22.10.2019 за № 26117/02/25 (арк.спр.13-15). При розгляді цієї справи по суті, суд враховує вказані обставини, встановлені судами і які не підлягають доказуванню, той факт, що позивач тривалий час, принаймні з дати подачі заяви про призначення їй пенсії за віком 04.09.2018 року, до прийняття 18.09.2019 року відповідачем рішення про призначення їй пенсії, не мала засобів до існування не з власної волі, мала доводити у судовому порядку свою правоту, що потягло три судових процеси і, як наслідок, необхідність витрачати власні сили, час, матеріальні ресурси на підготовку відповідних матеріалів, участь у судових засіданнях, звертатися за правовою допомогою до адвокатів, що у свою чергу свідчить про необхідність докладання позивачкою значних додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що за вищевказаних обставин справи є доведеними позивачем факт наявності моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях через необхідність організовувати своє життя за відсутності належного законного матеріального забезпечення у вигляді пенсії, необхідності звернення за захистом порушеного права до судових органів і витрачання у зв`язку з цим матеріальних, емоційних ресурсів, часу та інших негативних переживань, викликаних незаконною відмовою у призначенні належної їй пенсії, зазначених у позовній заяві. При цьому жодних належних доказів на підтвердження втрати здоров`я, приниження її честі та гідності, позивачем суду не надано. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість часу, протягом якого позивач не мала засобів до існування, а саме рік, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Законодавством не передбачено відповідальності безпосередньо посадової особи державного органу або органу місцевого самоврядування за спричинення шкоди при виконанні службових обов`язків перед особою, якій цієї шкоди завдано. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Це підтверджується також положеннями частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування, відшкодовується державою. Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України держава може бути стороною у цивільній справі. Проте, незважаючи на те, що держава визнається самостійним учасником цивільного процесу, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України). Це відображено також у частині четвертій статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 18 грудня 2019 року № 390-IX) де зазначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції. Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (абзац 3 пункту 4 Положення). Незважаючи на те, що є вже усталеною у правозастосовній діяльності практика по застосуванню спеціальної правової конструкції «держава в особі відповідного органу державної влади», за відсутності прямої процесуальної норми, яка б визначала як обов`язок звернення до суду саме в такий процесуальний спосіб, суд не може позбавити позивача права на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди внаслідок винесення незаконних рішень органом державної влади, через відсутність зазначення нею у позові відповідачем держави Україна. Державна казначейська служба України, яка залучена до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Будь-який інший орган таких повноважень не має. Більш того, у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у сумі 84,08 грн. На підставі статей 23,1174 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial