Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Тернопільська регіональна філія ДП «Центру державного земельного кадастру» про витребування майна із чужого незаконного володіння. Посилаючись на те, що 03.02.2009 на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала в [PERSON] , земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. та зареєстровано в реєстрі за №211. Земельна ділянка площею 0,10 га належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094 від 26.12.2007. Під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 06.05.2008 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Григорків М. Я., діяв [PERSON] . В свою чергу право власності в [PERSON] на дану земельну ділянку припинилося, внаслідок відчуження власником свого майна. В подальшому протягом 2009 року були внесені зміни до окремих норм Земельного кодексу України, що регулюють порядок набуття права власності та його реєстрації. 18.02.2010 позивач зареєструвала право власності на земельну ділянку за реєстровим №661010040124001. Тому, [PERSON] вважається такою, що правомірно набула право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Однак на даний час земельна ділянка позивача площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , незаконного вибула з володіння позивача та поділена на три земельні ділянки: 1) площею 0,01 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0194 (номер запису про право власності 15786088, зареєстровано за [PERSON] ); 2) площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 (номери запису про право власності 23109139 та 23270309, зареєстровано за [PERSON] ); 3) площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196 (номери запису про право власності 23110739 та 23269431, зареєстровано за [PERSON] ). Незаконність вибуття земельної ділянки позивач обґрунтування тим, що [PERSON] 15.07.2016 незаконно шляхом обману оформила на себе право власності на земельні ділянку кадастровий номер 6110100000:01:0040124. Також [PERSON] через довірену особу [PERSON] зареєструвала речове право на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , повідомивши при цьому неправдиву інформацію, що нею втрачений оригінал державного акту, хоча даний документ в цей час знаходився у [PERSON] . При цьому, речове право за [PERSON] було зареєстроване із порушенням вимог чинного на той момент законодавства. Так, заявник [PERSON] подав державному реєстратору довіреність без відповідних повноважень на здійснення конкретної юридичної дії, подав оголошення про втрату документа, яке за змістом не відповідала вимогам законодавства, не представив копії втраченого державного акта, державний реєстратор мав всі підстави для відмови в державній реєстрації прав. В даному випадку державний реєстратор грубо порушив чинне законодавство і не мав законного права вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку. Крім цього, подальший поділ земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:0040124 вчинений [PERSON] з метою присвоєння нового кадастрового номера утвореним земельним ділянкам, так як із вищевказаним кадастровим номером і органах Державного земельного кадастру вже було зареєстроване право власності т земельну ділянку під №661010040124001 за [PERSON] . Подальші дії [PERSON] щодо продажу земельної ділянки, а також наступний поділ та міна окремих частин земельної ділянки позивача, вчинені [PERSON] та [PERSON] також були незаконними. Так як, [PERSON] була особою, яка не мала права відчужувати земельну ділянку. В силу наведених норм та фактів, позивач має право витребувати з чужого незаконного володіння три земельні ділянки: 1) площею 0,01 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0194 (номер запису про право власності 15786088, зареєстровано за [PERSON] ); 2) площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 (номери запису про право власності 23109139 та 23270309, зареєстровано за [PERSON] ); 3) площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196 (номери запису про право власності 23110739 та 23269431, зареєстровано за [PERSON] ), які утворилися внаслідок поділу спірної земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:0040124. Це право випливає з того, що позивач є правомірним власником земельної ділянки, що підтверджується відповідними доказами, а відповідачі незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи земельною ділянкою [PERSON] . Тобто, відповідачі є недобросовісними набувачами. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0194, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] ; витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Позивача та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві та просять суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачем подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що після укладення договору покупець з метою виникнення права власності за нею зобов`язана була зареєструвати вказане речове право та вступити у володіння земельною ділянкою. Однак, жодної з вказаних дій вчинено не було, про що в тому числі свідчать подані відповідачами документи щодо перебування у власності [PERSON] вищевказаної земельної ділянки (копія поземельної книги та витяг), придбання земельної ділянки на ім`я відповідачів у 2016 р. та витяги про державну реєстрацію прав за ними. Тому [PERSON] ніколи в установленому порядку не виникало такого права власності, позаяк в реєстрі речових прав та відомостях Державного земельного кадастру ніколи не містилося відомостей про те, що [PERSON] була власником земельної ділянки, відтак права на позов про витребування майна у неї відсутні. Тому слід відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з`явився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Представником позивача подано відповідь на відзив в якому не погодився із запереченнями відповідачів та зазначив, що проведені зміни в законодавстві, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.02.2009 став для позивача правовстановлюючим документом відповідно до положень ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України і це право підлягало обов`язковій державній реєстрації у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. Позивач вирішувала питання реєстрації речового права на придбану ділянку на початку 2010 року, тому необхідно брати до уваги законодавство, яке діяло з цього питання саме на момент реєстрації речового права. Позивач правомірно набула (03.02.2009) і правомірно зареєструвала (18.02.2010) у відповідності до діючого на час реєстрації законодавства право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, яка розміщена за адресою [ADDRESS] і даний факт підтверджується оригіналами наступних документів, які знаходяться на руках в позивача: правовстановлюючим документом на земельну ділянку - Договором купівлі - продажу земельної ділянки від 03.02.2009 р., який на даний час ніким не скасовано і не визнано недійсним та державним актом на земельну ділянку серія ЯД №226094 від 26.12.2007 р. з відмітками нотаріуса Магдич О. О. і управління Держкомзему у м. Тернополі, які посвідчують державну реєстрацію речового права на ділянку на ім`я [PERSON] , який також ніким не скасовано і не визнано недійсним. Тому твердження відповідачів, що у позивача ніколи в установленому законом порядку не виникало права власності на ділянку є надуманим, безпідставним і суперечить документам, які є при справі і в позивача. Також, позивач не мала обов`язку подавати окремо заяву про перенесення її речового права на ділянку з Державного реєстру земель до Державного реєстру прав, так як таке перенесення мало бути здійснене державними установами в автоматизованому порядку. Однак, по факту, станом на 01 липня 2016 року і по даний час записи про речові права на земельні ділянки та про суб`єктів таких прав не перенесені з Державного реєстру земель до Державного реєстру прав, що підтверджує лист Міністерства юстиції України від 02.04.2018р. за № 12215/Б-4316/19.2.2. Ця обставина повністю нівелює твердження відповідачів, що речові права позивача мали обов`язково міститись в Державному реєстрі прав. Крім цього, було незаконно завірені відділом Держгеокадастру м. Тернополя копії державного акта на земельну ділянку, площею 0,10 га для [PERSON] в 2016 році та незаконно видані витяги на ділянку площею 0,10 га, кадастровий № 6110100000:01:004:0124 на ім`я [PERSON] , кадастровим реєстратором [PERSON] в 2016 році. Також відомості в документах . що видавалися відділом Держгеокадастру в 2016 році і стосуються правомочностей [PERSON] на ділянку є недостовірні. Відповідачі не подали заперечення на відповідь на відзив. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській областіу судове засідання не з`явився, однак подав пояснення, в яких зазначив, що при відкритті Поземельної книги, у зв`язку з великим навантаженням під час виконання доручення щодо відкриття поземельних книг, Тернопільська регіональна філія ДП «Центр Державного земельного кадастру», не було проаналізовано відомості щодо здійснення цивільно-правових угод по даній земельній ділянці. Відомості в обмінному файлі щодо власника земельної ділянки були сформовані відповідно до другого примірника державного акта на право власності на земельну ділянку, що зберігався в архіві Віддділу Держгеокадастру у м. Тернополі, виданого на ім`я гр. [PERSON] . Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільська регіональна філія ДП «Центру державного земельного кадастру» у судове засідання не з`явився, однак подав пояснення, в яких зазначив, що при реєстрації переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6110100000:01:0040124, придбану громадянкою [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, діяла в межах чинного законодавства України, жодним чином не порушуючи права та законні інтереси позивача. При зміні на державному рівні суб`єкта владних повноважень у сфері реєстрації правовстановлюючих документів на земельні ділянки та прав на них, філією було передано весь наявний обсяг інформації про земельні ділянки на території Тернопільської області територіальних органах Держкомзему чітко у відповідності до вимог нормативних документів. Станом на 19 лютого 2013, Головне управління Держземагенства у Тернопільській області мало повну інформацію на паперових та електронних носіях з Державного реєстру земель по належній Позивачу на праві власності земельній ділянці з кадастровим номером 6110100000:01:0040124, площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] . Представником позивача було подано відповідь на пояснення третіх осіб в яких виклав заперечення. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду забезпечено позов шляхом заборони вчиняти певні дії. Ухвалою суду витребувано докази. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 03.02.2009 на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала в [PERSON] , земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. та зареєстровано в реєстрі за №211. Земельна ділянка площею 0,10 га належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094 від 26 грудня 2007 року. Під час укладення вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 06.05.2008 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Григорків М. Я., діяв [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином позивач набула право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009. Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.2 ст.373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. В п."а" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. У відповідності до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу) зазначено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до внесених змін у ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції Закону №1066-УІ від 05.03.2009 року), право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. Згідно ч. 6 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції Закону №1066-УІ від 05.03.2009 року), при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. для проставлення відмітки про перехід права власності на державному акті серії ЯД №226094 від 26 грудня 2007 року. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. звернулась із листом №2/01-25 від 25.01.2010 до Тернопільської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" з метою перевірки інформації чи видавався на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру земель від 10.02.2010 на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не видавався. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. проставила на державному акті серії ЯД №226094 від 26 грудня 2007 року відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009, №211. Як вбачається з реєстраційної картки земельної ділянки, серія АБЖ №888901, Центру державного земельного кадастру, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Таким чином, 18.02.2010 позивач зареєструвала право власності на земельну ділянку на земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , за реєстровим номером 661010040124001. Посилання представника відповідачів, що до [PERSON] не перейшло право власності спростовується вищенаведеним і [PERSON] вважається такою, що правомірно набула право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Також суд зазначає, що з моменту переходу права власності на спірну земельну ділянку до [PERSON] , право власності за [PERSON] припинилося на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Як встановлено судом, 17 березня 2016 року [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність, посвідчену віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі [PERSON] . Згідно довіреності надано повноваження [PERSON] бути представником [PERSON] з питань користування та розпорядження (з правом відчуження) житловим будинком разом із прилеглою земельною ділянкою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №64088871, 15.07.2016 за [PERSON] повторно зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі оголошення про втрату документа та копія примірника втраченого державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №226094, виданого 26.12.2007 Головним управлінням земельних ресурсів у Тернопільській області. 31.05.2016 року [PERSON] , діючи на підставі довіреності від 17.03.2016 в інтересах [PERSON] , подав заяву до Тернопільської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" щодо проведення робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, за адресою [ADDRESS] . Також, заявою від 04.06.2016, посвідченою приватним нотаріусом Серкізовською Т. Л., [PERSON] надав згоду на поділ земельної ділянки з метою формування двох окремих ділянок: одна площею - 0,09 га, друга площею - 0,01 га без зміни цільового призначення, відповідно до кадастрового плану розподілу виконаного Тернопільською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру". В подальшому Тернопільською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Таким чином, на підставі вказаної технічної документації із земелеустрою, за адресою [ADDRESS] , були утворені дві нові земельні ділянки площею 0,01 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0194 та площею 0,09 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0193. 04.08.2016 зареєстровані права власності за [PERSON] на земельні ділянки площею 0,01 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0194 (номер запису про право власності 15786088) та площею 0,09 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0193 (номер запису про право власності 15788329). 07 червня 2016 року [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність, посвідчену віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі [PERSON] . Згідно довіреності надано повноваження [PERSON] бути представником [PERSON] з питань поділу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . 01 липня 2016 року [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність, посвідчену віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі [PERSON] . Згідно довіреності надано повноваження [PERSON] продати від імені [PERSON] належну їй земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 15 серпня 2016 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 01.07.2016 року, продав земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0193, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , покупцям [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по кожному. 15.08.2016 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т. І. зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0193 за [PERSON] (номер запису про право власності 15969835) та право спільно часткової власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0193 за [PERSON] (номер запису про право власності 15969763). 27.09.2016 [PERSON] та [PERSON] звернулись до ФОП [PERSON] із заявою по виготовленню технічної документації із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 20.09.2016 [PERSON] та [PERSON] своєю заявою, посвідченою приватним нотаріусом Бриксою Т. І., надали згоду на поділ земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0193, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно кадастрового плану розподілу земельної ділянки, виготовленого ФОП [PERSON] , на такі частини: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,0445 га (що відчужується гр. [PERSON] ), що складає 445/900 із загальної площі земельної ділянки; земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,0455 га (що відчужується гр. [PERSON] ), що складає 455/900 із загальної площі земельної ділянки. В подальшому ФОП [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,09 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Дана технічна документація зареєстрована у відділі Держгеокадастру у м. Тернополі 12.10.2016. Таким чином, після поділу земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:004:0193 на підставі вказаної технічної документації із землеустрою, за адресою [ADDRESS] , були утворені дві нові земельні ділянки площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 та площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196. 24.10.2016 зареєстровані права спільної часткової власності за [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 (номер запису про право власності 23109139) та площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196 (номер запису про право власності 23110739) по 1/2 частині кожному. Після цього, 09.11.2017 на підставі договору міни земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Фіголь Н. Б. та зареєстрованим за №6930, [PERSON] та [PERSON] обмінялись частками в праві власності на земельні ділянки площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 та площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196 відповідно. Таким чином за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196 (номер запису про право власності 23269431), а за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 (номер запису про право власності 23270309). Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що земельна ділянка, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , була поділена на три земельні ділянки: 1) площею 0,01 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0194 (номер запису про право власності 15786088, зареєстровано за [PERSON] ); 2) площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 (номери запису про право власності 23109139 та 23270309, зареєстровано за [PERSON] ); 3) площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196 (номери запису про право власності 23110739 та 23269431, зареєстровано за [PERSON] ). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що чоловік [PERSON] у 2016 році було відомо, що земельна ділянка належить [PERSON] . У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Враховуючи, що земельна ділянка, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , вибула із володіння [PERSON] не з її волі, а внаслідок заволодіння [PERSON] без відповідної правової підстави спірною земельною ділянкою і в подальшому [PERSON] поділена на дві частини, одна з яких відчужена за відплатними договорами [PERSON] та [PERSON] , які також поділили відчужену частину земельної ділянки на дві частини та уклали договір міни між собою. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачами, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом. Зокрема, суд вважає, що [PERSON] без відповідної правової підстави, незаконно заволоділа спірною земельною ділянкою, а тому на підставі ст. 387 ЦК України, слід витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0194, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула без волі її власника [PERSON] , то вона має право витребувати це майно від добросовісного набувача [PERSON] , та [PERSON] , на підставі статті 388 ЦК України, а тому слід витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Доводи відповідачів, що вони набули земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, тому його не можна позбавити права власності на це майно, не заслуговують на увагу оскільки спростовуються вказаними вище нормами матеріального права, зокрема статтею 388 ЦК України, положення якої застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Не заслуговують на увагу доводи відповідачів, що судом не було встановлено факт накладення спірної земельної ділянки відповідача на спірну земельну ділянку, оскільки судом встановлено на підставі належних та допустимих доказів, що спірна земельна ділянка є тією самою ділянкою, яка утворилася після поділу земельна ділянка, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6110100000:01:0040124, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Щодо інших аргументів або міркувань відповідачів також не дають підстав для висновку про безпідставність вимог позивача. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідачів в користь держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved