Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення сервітуту. В подальшому уточнивши позовні вимоги, просила суд встановити на користь [PERSON] постійно на безоплатній основі сервітут для обслуговування системи газопостачання будинку [ADDRESS] на частину земельної ділянки площею 0,0475 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] - площею 0,0008 га, зображену синім кольором з штриховкою на плані-схемі земельної ділянки (додаток 1 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №ОС-399 від 25.11.2020 року. Стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28.02.2008 року було здійснено поділ спільного будинку колишнього подружжя за адресою: [ADDRESS] , а саме між [PERSON] (частка 1/2) та [PERSON] ; стягнуто компенсацію з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 30760 грн. з урахуванням того, що в частині виділеній [PERSON] проведено всі комунікації; поділено земельну ділянку; зобов`язано [PERSON] ізолювати приміщення та облаштувати окремий вхід в будинок. Однак, у даному рішенні не визначено порядок обслуговування [PERSON] газової труби-ввід та наземної частини системи газопостачання, яка знаходиться на земельній ділянці виділеній [PERSON] (і без використання якої не можливо забезпечення газом частину будинку [PERSON] ), а також не визначено порядок обслуговування [PERSON] льоху «п/А», який повністю знаходиться на земельній ділянці, що належить [PERSON] . Рішення суду про поділ будинку виконано 06.11.2015 року в межах виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду, виконавче провадження закрито. Рішення суду про поділ земельної ділянки виконано 19.11.2015 року в межах виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду, виконавче провадження закрито. [PERSON] сплатила [PERSON] 30760 грн. за відхилення у технічному облаштуванні будинку. [PERSON] не здійснив державну реєстрацію права власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки згідно із рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28.02.2008 року. 16.07.2019 року відділом у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 24.05.2019 року (замовлена [PERSON] ) здійснено державну реєстрацію земельних ділянок з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] площею 0,0475 га, кадастровий номер 0510100000:03:053:0276 та площею 0,0525 га, кадастровий номер 0510100000:03:053:0275. [PERSON] не підключений до системи газопостачання, оскільки рішенням суду будинок поділений відповідно до другого варіанту додаткової судово-будівельної експертизи №ОС-60/1 від 11.02.2008 року, згідно із яким виділені [PERSON] приміщення не забезпечені газопостачанням. До розподілу будинку (у листопаді 2015 року) позивач і відповідач користувалися приміщеннями будинку [ADDRESS] спільно, функціонувала єдина система опалення будинку. Приблизно через місяць після виконання рішення суду про розподіл будинку [PERSON] від`єднав трубу опалення, яка виходила з приміщень [PERSON] до його приміщень і поставив заглушку. Таким чином, система опалення частини будинку належної [PERSON] була ізольована від системи опалення частини будинку [PERSON] . Газопостачання частини будинку, належної [PERSON] , здійснюється на даний час на підставі типових договорів №0100021121 постачання природного газу побутовим споживачам, укладених 10.01.2019 р. [PERSON] з ПАТ «Вінницягаз» та з ТОВ «ВінницягазЗбут», дані обставини встановлені рішенням суду у справі №127/27400/18. Позивач є окремим споживачем газу за адресою: [ADDRESS] , проте газопостачання будинковолодіння здійснюється через трубу-ввід, яка знаходиться на земельній ділянці, виділеній у власність відповідачеві. Відповідач порушує право власності позивача на Ѕ частку будинку шляхом перешкоджання користування та обслуговування системи газопостачання, а саме відповідач неодноразово втручався в систему газопостачання будинку [ADDRESS] , перекриваючи запірний кран перед лічильником на трубі-ввід, що забезпечує газопостачання частини будинку позивача, неодноразово не надав доступ працівникам ПАТ «Вінницягаз» на належну йому земельну ділянку для обслуговування системи газопостачання будинку, яка забезпечується газом приміщення належні [PERSON] [PERSON] неодноразово зверталася до ПАТ «Вінницягаз» для перенесення вузла обліку газу №106232 та запірного крану на територію земельної ділянки, виділеної їй рішенням суду, проте отримувала відповіді про необхідність надання доступу до земельної ділянки, належної [PERSON] , на якій знаходиться вузол обліку газу [PERSON] . Тому в зв`язку з необхідністю забезпечення газопостачанням та обслуговування системи газопостачання в частині будинку по [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , останній необхідно встановлювати земельний сервітут. Домовитись з відповідачем про встановлення сервітуту в добровільному порядку у позивача не має можливості, оскільки між останніми існують неприязні відносини протягом тривалого часу. Вище викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Судом по справі вчинено такі процесуальні дії. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення сервітуту. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2019 року продовжено строк підготовчого провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2020 року заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючої судді Бессараб Н.М. залишено без задоволення. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2020 року призначено по справі судову земельно-технічну експертизу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2020 року поновлено провадження у справі. Призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кашпрук О.В. позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити, а також стягнути з відповідача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 12750,00 грн. та витрати за проведення експертизи у розмірі 7000,00 грн. Також суду пояснили, що позивач є споживачем газу, своєчасно оплачує послуги за постачання газу в частину будинку по [ADDRESS] , що їй належить. Відповідач [PERSON] протиправно втручається в систему газопостачання, а саме перекриває кран газопостачання, внаслідок чого припиняється подача газу в частину будинку, яка належить позивачу. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 51-54). Суду пояснив, що договір на споживання природного газу позивачем оформлено неправомірно та без його згоди. Оскільки система газопостачання знаходиться на його земельній ділянці, яка є його власністю, тому він має право перекривати газопостачання. Визнав, що перекривав газовий кран, щоб припинити газопостачання в частину будинку, що належить [PERSON] . Зазначені дії вчиняв, оскільки [PERSON] раніше створювала йому перешкоди у використанні електропостачання до його частини будинку. Щодо поданої адвокатом позивача заяви про стягнення судових витрат, відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадк ів, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 р. (справа №2-21-2008) розділено житловий будинок, що по [ADDRESS] , який зареєстровано за [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] відповідно до другого варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи №ОС-60/1 від 11.02.2008 р. (додаток 3-4), виділено у власність [PERSON] 1/2 частку будинковолодіння, що складається з приміщень в будинку "А": частину приміщення 1-1, площею 6,86 кв. м, 1-3, площею 17,40 кв. м, 1-4, площею 1,30 кв. м, 1-5, площею 6,0 кв. м, 1-6, площею, 2,20 кв. м, 1-7, площею 22,2 кв. м, частину приміщення 1-10, площею 14,15 кв. м, 1-12, площею 18,8 кв. м, 1-13, площею 25,30 кв. м; [PERSON] - 1/2 частку будинковолодіння, що складається з приміщень в будинку "А": частину приміщення 1-1, площею 13,14 кв. м, 1-2, площею 42,90 кв.м, 1-8, площею 20,4 кв.м, 10-9, площею 18,4 кв. м, 1-11, площею 3,80 кв. м, частину приміщення 1-10, площею 12,8 кв. м, балкон, площею 1,10 кв. м, льох "п/А". Зобов`язано [PERSON] установити стіни в приміщеннях 1-1, 1-10, замурувати вхід в приміщення 1-11 та облаштувати окремий вхід до своєї частини будинку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 30760,00 грн як компенсацію відхилення від ідеальної частки власності в домоволодінні. Розділено земельну ділянку, площею 0,1049 га, яка знаходиться під домоволодінням по [ADDRESS] , відповідно до кадастрового плану другого варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи №ОС-60/1 від 11.02.2008 р. (додаток №7), виділено у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 524,5 кв.м (на плані синім кольором), [PERSON] земельну ділянку, площею 524,5 кв. м (на плані рожевим кольором) (т. 1 а.с. 28-30). На а.с. 150-196 т. 1 - копія висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-60 від 19.10.2007 року та додаткової будівельно-технічної експертизи №ОС-60/1 від 11.02.2008 року (цивільна справа №2-21-2008). Право власності на 1/2 частку житлового будинку, що по [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується реєстраційним посвідченням КП «ВООБТІ» від 05.08.2008 р. (т. 1 а.с. 31). Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 23.11.2015 року у виконавчому провадженні №49126126 з виконання виконавчого листа №2-21/08 виконавче провадження закінчено у зв`язку з виконанням рішення суду (т. 1 а.с. 8-10). Листом ПАТ «Вінницягаз», адресованого [PERSON] повідомлено, що Товариством наголошувалось гр. [PERSON] на протиправності його дій щодо перешкоджання Товариству у забезпеченні надання послуг з розподілу природного газу. За зверненням [PERSON] на телефонний номер 104 за адресою проживання [PERSON] прибувала Аварійно-диспетчерська служба Товариства для перевірки системи газопостачання та відновлення розподілу природного газу. Проте [PERSON] заборонив працівникам аварійно-диспетчерської служби Товариства доступ до системи газопостачання за адресою: м. Вінниця, вул. Маяковського, 265 для виконання службових обов`язків, оскільки частина системи газопостачання знаходиться на його приватній території. У разі забезпечення законними засобами працівникам товариства доступу до системи газопостачання за адресою: [ADDRESS] , Товариство невідкладно виконає роботи з відновлення розподілу природного газу (т. 1 а.с. 21-22). Листом від 20.11.2018 року [PERSON] зверталася до [PERSON] з пропозицією мирним шляхом вирішити спірні питання, а саме встановити земельні сервітути зі сторони [PERSON] - для обслуговування системи газопостачання, зі сторони [PERSON] - для обслуговування погребу, що знаходиться на земельній ділянці [PERSON] . У цьому листі також вказано, що в разі відмови, [PERSON] буде вимушена вирішувати в судовому порядку питання встановлення земельного сервітуту для обслуговування системи газопостачання та винесення підвальних приміщень [PERSON] з території земельної ділянки. В результаті неправомірних дій [PERSON] та його сина (періодичне перекриття запірного газового пристрою перед моїм лічильником), що загрожують аварійною ситуацією та непоправними наслідками, [PERSON] позбавив в паливний сезон тепла, можливості використання газових приладів для нагріву води та приготування їжі. [PERSON] просила не вчиняти самочинних дій зі сторони [PERSON] та його сина відносно [PERSON] , її прав та її майна, спірні питання вирішувати шляхом мирних домовленостей; надати доступ працівникам ТОВ «Вінницягаз» для виконання своїх службових обов`язків, попередньо узгодити дату та час; повідомити [PERSON] про наміри [PERSON] відносно встановлення земельних сервітутів (т. 1 а.с. 19). Також в матеріалах справи міститься пропозиція [PERSON] до [PERSON] щодо мирного врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди в межах цієї цивільної справи або оформлення нотаріального договору про встановлення сервітуту (т. 1 а.с. 110-111), яка залишена [PERSON] без реагування. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2019 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11.07.2019 року по справі №127/27400/18, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа ПАТ «Вінницягаз» про зобов`язання утриматись від вчинення дій з втручання в систему газопостачання з метою припинення газопостачання в частину будинку - задоволено. Зобов`язано [PERSON] утриматись від вчинення дій з втручання в систему газопостачання будинку по [ADDRESS] з метою припинення газопостачання в частину будинку, що по [ADDRESS] (1/2 частка), яка належить на праві власності [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати (т. 1 а.с. 12-18). Газопостачання частини будинку, належної [PERSON] , здійснюється на даний час на підставі типових договорів №0100021121 постачання природного газу побутовим споживачам, укладених 10.01.2019 р. [PERSON] з ПАТ «Вінницягаз» та з ТОВ «ВінницягазЗбут», дані обставини встановлені рішенням суду у справі №127/27400/18. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За зверненням [PERSON] від 16.08.2019 р. працівниками аварійної служби газового господарства надано результати обстеження та опис робіт, згідно якого за адресою: [ADDRESS] в присутності слідчої групи та абонента знято раніше встановлену свинцеву пломбу з ввідного газопроводу і встановлено шаровий кран. Газ пропущено в будинок по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 20). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.10.2019 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,0525 га, кадастровий номер 0510100000:03:053:0275 є [PERSON] (т. 1 а.с. 76). Крім того, з відповіді ДП ТОВ «Науково-виробнича компанія «Світязь» «Департамент землеустрою, кадастру та ГІС» вбачається, що у 2019 році, у відповідності до рішення Староміського районного суду Вінниці від 26.02.2008 року, Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , землевласникам: [PERSON] та [PERSON] . В результаті земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,10 га була поділена між [PERSON] та [PERSON] . На даний час земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 0510100000:03:052:0275, площею 0,0525 га, знаходиться у власності [PERSON] . Інша частина поділеної ділянки - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за кадастровим номером 0510100000:03:052:0276, площею 0,0475 га, знаходиться у власності [PERSON] . Крім того, у його власності залишилася ділянка для ведення садівництва, площею 0,0049 га (т. 1 а.с. 106). На а.с. 107 т. 1 - кадастрові плани земельних ділянок з кадастровими номерами 0510100000:03:052:0275 та 0510100000:03:052:0276 в електронній формі, на електронному носієві, а на а.с. 32-35 т. 1 кадастрові плани вказаних земельних ділянок у паперовому виді. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №ОС-399 від 25.11.2020 року на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів цивільної справи, враховуючи вимоги нормативних документів, чинних в Україні у галузі будівництва та землевпорядкування на дату проведення дослідження, враховуючи результати проведеного натурного обстеження об`єктів дослідження, можна зробити висновок, що встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0475 га, кадастровий номер 0510100000:03:053:0276, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , для обслуговування [PERSON] системи газопостачання, є можливим. Враховуючи вимоги нормативних документів, чинних в Україні у галузі будівництва та землевпорядкування на дату проведення дослідження, розміщення інженерних мереж житлового будинку, а саме системи газопостачання (місце розташування газопроводу-вводу, лічильника газу, місце прокладання надземного газопроводу), з урахуванням наявних у матеріалах цивільної справи документів, на розгляд суду пропонується варіант 1 встановлення земельного сервітуту для обслуговування [PERSON] системи газопостачання на земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0475 га, кадастровий номер 0510100000:03:053:0276, що розташована по [ADDRESS] . Конфігурація земельної ділянки, щодо якої пропонується встановити сервітут для обслуговування системи газопостачання, площею 8 кв.м., графічно відображена як ділянка № 1 у додатку 1 до даного висновку (т. 1 а.с. 212-229). Земельні ділянки сторін по справі є суміжними. На земельній ділянці кожної із сторін розташована частина житлового будинку, що належить сторонам та підтверджується змістом вищевказаного рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року (справа №2-21-2008). Варте уваги і те, що вказаним рішенням суду не визначено порядок обслуговування [PERSON] газової труби-ввід та наземної частини системи газопостачання, яка знаходиться на земельній ділянці виділеній [PERSON] . Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кодекс газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року, із суб`єктами ринку природного газу, визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення: 1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; 3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); 4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); 5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу. Згідно із п. 2 гл. 1 розд. VІ Кодексу газорозподільних систем, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Відповідно до п. 4 гл. 3 розд. VІ зазначеного кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Пунктом 7 гл. 3 розд. VІ зазначеного кодексу визначено: фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно із гл. 2 розд. ХІ вказаного кодексу перекриття запірних пристроїв споживачем (несанкціонованим споживачем) з метою припинення газопостачання співвласнику внутрішньої газорозподільчої системи не відноситься до порушень, на підставі яких складаються акти та настає відповідальність, передбачена Кодексом газорозподільчих систем, однак, такі дії відповідача є порушенням права співвласників будинковолодіння та споживачів газу на об`єкті газопостачання. Відповідно до п. 1 гл. 1 розд. ІІІ Кодексу газорозподільних систем, експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ, в даному випадку - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз». Згідно із п.п. 4 п. 7.4 розділу VІІ Типового договору розподілу природного газу споживач зобов`язаний забезпечувати безперешкодний та безплатний доступ на власні об`єкти чи земельну ділянку представникам Оператора ГРМ за їх службовими посвідченнями для виконання ними службових обов`язків щодо забезпечення гарантованого рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу, запобігання можливим витокам газу та недопущення аварійних ситуацій, зокрема для: перевірки, локалізації і ліквідації витоків газу та аварійних ситуацій; перевірки, повірки та/або експертизи комерційного вузла обліку (лічильника газу), а також перевірки показань лічильників газу; виконання робіт з припинення та відновлення газопостачання тощо. Відповідно до п.е ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно із п.г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Види земельних сервітутів визначено у ст. 99 ЗК України, зокрема, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено судам, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки . За домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки також може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору про встановлення земельного сервітуту та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно із ст. 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду . Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно із ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Тлумачення наведених положень цивільного і земельного законодавства України свідчить про те, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. У постанові від 14 листопада 2019 року у справі №131/1423/15-ц (провадження №61-19117 св 18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Аналогічний висновок викладено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі №308/8156/14-ц (провадження № 61-25774св18). Важливим є те, що зверненню до суду з позовом щодо встановлення сервітуту має передувати письмове звернення до власника сусідньої земельної ділянки з пропозицією щодо укладення договору сервітуту. Як встановлено по справі, сторони є власниками суміжних ділянок та будинку по 1/2 частці кожний, як колишнє подружжя. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28.02.2008 року було здійснено поділ спільного будинку колишнього подружжя за адресою: [ADDRESS] , а саме між [PERSON] (частка 1/2) та [PERSON] ; стягнуто компенсацію з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 30760 грн. з урахуванням того, що в частині виділеній [PERSON] проведено всі комунікації; поділено земельну ділянку; зобов`язано [PERSON] ізолювати приміщення та облаштувати окремий вхід в будинок. Однак, у даному рішенні не визначено порядок обслуговування [PERSON] газової труби-ввід та наземної частини системи газопостачання, яка знаходиться на земельній ділянці виділеній [PERSON] (і без використання якої не можливо забезпечення газом частину будинку [PERSON] ), а також не визначено порядок обслуговування [PERSON] льоху «п/А», який повністю знаходиться на земельній ділянці, що належить [PERSON] . З пояснень сторін встановлено, що вони перебувають у неприязних відносинах. До розподілу будинку (у листопаді 2015 року) позивач і відповідач користувалися приміщеннями будинку [ADDRESS] спільно, функціонувала єдина система опалення будинку. Приблизно через місяць після виконання рішення суду про розподіл будинку [PERSON] від`єднав трубу опалення, яка виходила з приміщень [PERSON] до його приміщень і поставив заглушку. Таким чином, система опалення частини будинку належної [PERSON] була ізольована від системи опалення частини будинку [PERSON] . Газопостачання частини будинку, належної [PERSON] , здійснюється на даний час на підставі типових договорів №0100021121 постачання природного газу побутовим споживачам, укладених 10.01.2019 р. [PERSON] з ПАТ «Вінницягаз» та з ТОВ «Вінницягаззбут», дані обставини встановлені рішенням суду у справі №127/27400/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] зверталася до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту шляхом укладення нотаріального договору, що підтверджується зверненням від 20.11.2018 року (т. 1 а.с. 19) та пропозицією мирного врегулювання спору від 24.02.2020 року (т. 1 а.с. 111), тобто позивач намагалася вирішити питання про встановлення земельного сервітуту у добровільному порядку. Сторони домовленості не досягли і відповідач не надав жодної відповіді на вказані листи позивачки. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач позбавлена можливості приготувати їжу, користуватись гарячою водою, обігрівати будинок, тощо. Позивач для захисту свого права на нормальне комфортне проживання у будинку, змушена була звертатись до поліції, служби газу. Оскільки ні позивач, ні представники АТ «Вінницягаз» з участю працівників поліції не змогли вирішити питання із відповідачем щодо користування та обслуговування газової труби-ввід, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом встановлення сервітуту. Отже, матеріалами справи підтверджується, що право позивача на повноцінне використання свого житлового будинку неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, оскільки на земельній ділянці, яка належить відповідачу знаходиться труба-ввід (газового стояка) та газової труби, а відповідач, який є найближчим сусідом позивача, не надає доступ до цих комунікацій і задоволення потреб позивача неможливо здійснити в інший спосіб. Вирішуючи спір, суд бере до уваги наданий єдиний варіант висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №ОС-399 від 25.11.2020 року, відповідно до якого встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0475 га, кадастровий номер 0510100000:03:053:0276, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , для обслуговування [PERSON] є можливим. Конфігурація земельної ділянки, щодо якої пропонується встановити сервітут для обслуговування системи газопостачання, площею 8 кв.м., графічно відображена як ділянка № 1 у додатку 1 до даного висновку (т. 1 а.с. 212-229) і приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини щодо необхідності встановлення земельного сервітуту безпосередньо через земельну ділянку відповідача, зокрема, позивачем доведено неможливість нормального використання належного їй майна, а саме забезпечення будинку газом без встановлення земельного сервітуту у судовому порядку, а також необхідність захисту у такий спосіб її порушеного права. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Судом встановлено, що 27.08.2019 року та 04.01.2021 року між адвокатом Кашпрук О.В. та позивачем [PERSON] було укладено договори про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 24, т. 2 а.с. 10). Відповідно до умов вказаних договорів адвокат надає правову допомогу клієнтові з приводу представництва його інтересів у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення сервітуту. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Адвокатом Кашпрук О.В. надано розрахунок судових витрат на представництво інтересів [PERSON] у справі №127/23946/19 згідно договорів про надання правової допомоги від 27.08.2019 року та від 04.01.2021 року: підготовка, оформлення позовної заяви, копіювання матеріалів додатків, посвідчення вірності копій - 4 години; підготовка клопотань про приєднання доказів (06.11.2019 р.), продовження строку підготовчого засідання - 30 хв.; ознайомлення з матеріалами справи №127/23934/19 та справи №2-21/08 (про поділ будинку) 24.12.2020 р. - 30 хв.; підготовка пропозиції про мирне врегулювання спору, надіслання поштою відповідачу- 30 хв.; підготовка, оформлення адвокатського запиту № 8/20 від 02.03.2020 р. (в тому числі з метою отримання планів земельних ділянок в електронному вигляді) - 30 хв.; підготовка та оформлення додаткових пояснень до клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи - 30 хв.; консультування щодо установи призначення судової експертизи, підготовка та оформлення клопотань про призначення судової земельно- технічної експертизи та клопотання про призначення судової земельно- технічної експертизи в іншій експертній установі, направлення клопотань поштою - 1,5 години; участь в огляді будинку судовим експертом 29.09.2020 р. - 1 година; підготовка та оформлення адвокатського запиту №63/20 від 14.12.2020 р. ТОВ «Незалежна судова експертиза та оцінка», направлення поштою - 30 хв.; ознайомлення з матеріалами справи та висновком судової земельно- технічної експертизи - 30 хв.; підготовка та направлення поштою заяви про уточнення позову - 30 хв.; участь в судових засіданнях: 06.11.2019 р. - 7 хв.; 02.12.2019 р. - 57 хв.; 23.01.2020 р. - 44 хв.; 19.02.2020 р. - 12 хв.; 12.03.2020 р. - 10 хв.; 18.06.2020 р. - 1 хв.; 13.07.2020 р. - 10 хв. (всього - 2 год. 14 хв.). Всього по справі витрачено 12 годин 45 хвилин. Позивачем [PERSON] сплачено адвокату Кашпрук О.В. за надання правової допомоги по справі кошти на загальну суму 12750,00 грн., що підтверджується квитанціями від 29.08.2019 року, від 29.09.2020 року, від 23.01.2020 року, від 03.02.2021 року. Отже, при визначенні розміру понесених позивачем судових витрат на послуги адвоката, суд враховує складність даної справи, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, в тому числі загальний реальний час в судових засіданнях згідно журналів судових засідань, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони. При цьому суд виходить з критеріїв реальності понесених судових витрат на послуги адвоката, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру з урахуванням фінансового стану обох сторін. Як вбачається з листа ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» №2 від 29.01.2021 року послуги судової земельно-технічної експертизи у справі №127/23946/19 оплачені [PERSON] 08.10.2020 року в сумі 7000,00 грн (платіжне доручення №741 від 08.10.2020 року) (т. 2 а.с. 7). Оскільки позов [PERSON] задоволено повністю, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 12750 грн. та витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 7000 грн.

Outcome: approved