Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач у травні 2014 р. звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.01.2008 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 800003057, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 106 000 доларів США з терміном повернення до 30.01.2028 р. та оплатою процентів в розмірі 14 % річних. Також, 30.12.2009 р. сторони уклали договір про внесення змін і доповнень №1/8000030004, відповідно до якого банк збільшив розмір кредиту та додатково надав відповідачці [PERSON] 51 201,98 грн. з терміном повернення до 30.12.2012 р. та оплатою по процентній ставці 19 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, на підставі Іпотечного договору від 30.01.2008 р. відповідачка передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором № 800003057 від 30.01.2008 р. станом на 24.03.2014 року, утворилась заборгованість за договором, а саме: за кредитом - 103 259,89 доларів США, що еквівалентно 1 052 889,47 грн., за відсотками - 44 326,36 доларів США, що еквівалентно 451 973,73 грн., пеня - 671 967,95 доларів США, що еквівалентно 6 851 721,20 грн., пеня за останні 12 міс. становить 500 369,82 доларів США, що еквівалентно 5 102 020,87 грн. Заборгованість за договором №1/8000030004 від 30.12.2009 року, станом на 25.03.2014 року, становить 21 892,32 грн. - за кредитом, 9 626,75 грн. - відсотки, 106 634,63 грн. - пеня, за останні 12 міс. пеня становить 106 634,63 грн. Через неналежне виконання зобов'язань відповідачкою, позивач набув право стягнення заборгованості, шляхом продажу предмету предмета застави, у зв'язку з чим просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 45,50 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом проведення прилюдних торгів, виселення відповідачів без надання іншого житла, стягнення витрат по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував (т. 2 а.с. 19). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином (т. 2 а.с. 4, 8), причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає неявку останніх без поважних причини, та на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних даних в матеріалах справи. Представник третьої особи Служба у справах дітей Святошинської РДА у м. Києві в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду листа, відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 13). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 13.08.2014 р. по вказаній справі постановлено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено (т. 1 а.с. 99-103). Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 23.09.2015 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2015 р. скасовано, а цивільну справу направлено на новий розгляд (т. 1 а.с. 233-235). Встановлено, що 30.01.2008 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 800003057, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 106 000 доларів США з терміном повернення до 30.01.2028 р. та оплатою процентів в розмірі 14 % річних (т. 1 а.с. 9-26). 30.12.2009 р. сторони уклали договір про внесення змін і доповнень №1/8000030004, відповідно до якого банк збільшив розмір кредиту та додатково надав відповідачці [PERSON] 51 201,98 грн. з терміном повернення до 30.12.2012 р. та оплатою по процентній ставці 19 % річних (т. 1 а.с. 27-31). Відповідно до п. 2.2 Договору про внесення змін і доповнень від 30.12.2009 року, змінено базові умови кредитування, процентна ставка для частини кредиту №1 з 30.01.2008 по 29.12.2009 року складає 14 % річних. Процентна ставка з 30.12.2009 по 29.12.2010 року складає 6,75 % річних, з 30.12.2010 року - 18,6 % річних. Тимчасові процентні ставки застосовуються за умови відсутності прострочення повернення кредиту чи його частини та/або сплати процентів за його користування позичальника за договором. Проценти за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з 30 днів у місяці на 360 у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів, що підлягають оплаті, на день здійснення остаточного повернення кредиту (п. 10 договору). Встановлено, що в забезпечення виконання відповідачкою [PERSON] її договірних зобов'язань по кредитного договору, 30.01.2008 р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою був укладений іпотечний Договір №800003057-И, згідно якого у випадку порушення відповідачкою зобов'язань, передбачених кредитним договором, або прушення умов цього Договору, відповідно до п. 6.1., позивач вправі звернути стягнення на іпотечне майно, а саме: квартиру [ADDRESS], вартість якої на час укладання цього договору становила 604 000 грн., що еквівалентно 119 603,96 доларів США. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором №800003057 від 30.01.2008 року та договору про внесення змін і доповнень №1/800030004 від 30.12.2009 року виконав, що підтверджується виписками по особовим рахункам (т. 1 п.с. 52-53, 56-57). Проте, згідно до розрахунку наданого позивачем за відповідачкою [PERSON] утворилась значна заборгованість за кредитним договором № 800003057 від 30.01.2008 р. яка станом на 24.03.2014 року, складається з кредиту - 103 259,89 доларів США, що еквівалентно 1 052 889,47 грн., за відсотками - 44 326,36 доларів США, що еквівалентно 451 973,73 грн., пеня - 671 967,95 доларів США, що еквівалентно 6 851 721,20 грн., пеня за останні 12 міс. становить 500 369,82 доларів США, що еквівалентно 5 102 020,87 грн. Заборгованість за договором №1/8000030004 від 30.12.2009 року, станом на 25.03.2014 року, становить 21 892,32 грн. - за кредитом, 9 626,75 грн. - відсотки, 106 634,63 грн. - пеня, за останні 12 міс. пеня становить 106 634,63 грн. (т. 1 а.с. 50-51, 54-55). Відповідно до п.п. 6.1, 6.2. Іпотечного договору, у разі порушення іпотекодавцем основного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Документом, що підтверджує відправлення іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації). Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Встановлено, що позивач листами від 26.03.2014 р. повідомив відповідачку [PERSON] про дострокове повернення суми кредит, нарахованих відсотків та неустойки, та у разі невиконання письмової вимоги на протязі 30 днів, Банк повідомив про своє право на порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ЗУ «Про іпотеку» (т. 1 а.с. 58-62). Судом встановлено, що вказані вище письмові вимоги позивачці направлені та вручені особисто 02.04.2014 р., проте, залишені без реагування (т. 1 а.с. 63-65). згідно ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Також, згідно ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, у зв'язку з порушенням відповідачкою [PERSON] виконання зобов'язань по кредитним договорам, в результаті чого утворилась значна заборгованість, суд вважає за необхідним звернути стягнення на заставне майно в рахунок погашення вказаної заборгованості. Також, суд задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки врахував висновки Вищого спеціалізованого суду України, викладених в ухвалі від 23.09.2015 р., винесеної по вказаній цивільній справі, відповідно до якої поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстроченням виконання зобов'язання. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, той не може бути мотивом для відмови в позові, а є правою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами. Які здійснюють примусове виконання рішень про звернення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Також, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] яка перебуває в іпотеці зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45, 78, 79). Згідно ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Таким чином, оскільки позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, суд вважає необхідним виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] яка перебуває в іпотеці та інших проживаючих без реєстрації осіб. Згідно ст. 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України, довів позовні вимоги, які в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 16, 526, 590, 611, 620, 625 ЦК України, ЗУ «Про заставу» та

Outcome: approved