Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа - фізична особа підприємець [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 25 березня 2021 року між ним та турагентом фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір про туристичне обслуговування. Відповідно до договору, турагент ФОП [PERSON] діє від імені та за дорученням туроператора: ТОВ «ТТВК» на підставі агентського договору 73 від 01.01.2019 року. Пунктом 2.1. договору встановлено, що Туроператор ТОВ «ТТВК» зобов`язується відповідно до бронювання Турагента ФОП [PERSON] , здійсненого за замовленням туриста надати комплекс туристичних послуг, надати інформаційно-консультативні послуги, а турист зобов`язується прийняти та оплатити їх. Згідно п.п. 2.1., 2.2. договір за своїм змістом є змішаним у відповідності зі ст.628 ЦК України і містить у собі зобов`язання договору на надання послуг і договору доручення; турагент/туроператор виступає як посередник між туристом, з одного боку, і транспортними, страховими компаніями, готелями й іншими підприємствами, установами (наприклад посольствами), які забезпечують туристичні послуги, з іншого боку. Відповідно до договору, він придбав комплекс туристичних послугу ФОП [PERSON] для себе та своєї сім`ї, (цивільної дружини - [PERSON] та її неповнолітнього сина - [PERSON] ), а саме: туристичну подорож до Єгипту у період з 30 березня 2021 року по 06 квітня 2021 року. До комплексу туристичних послуг входило: авіапереліт, груповий трансфер, проживання у готелі, страхування. В рахунок виконання договору, ним турагенту ФОП [PERSON] 25.03.2021 року було передано 22 880,00 грн. для оплати туру та отримано квитанцію. Після оплати туристичних послуг, йому було видано турагентом ФОП [PERSON] , оформлені ТОВ «ТТВК»: ваучери на трансфер та поселення у готель, страхові свідоцтва, квитки у напрямку Дніпро - Хургада - Дніпро. Маючи при собі повний пакет документів необхідний для здійснення подорожі, він 30 березня 2021 року разом зі своєю цивільною дружиною та її неповнолітнім сином, прибув до аеропорту Дніпра для проходження реєстрації з метою вильоту до місця відпочинку. Однак, неповнолітньому сину його цивільної дружини [PERSON] було відмовлено у реєстрації та перельоті, у зв`язку з тим, що під час здійснення прикордонного контролю не було пред`явлено оригіналу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження, згідно з ч.1 ст.135 СК України. Таким чином, він та члени його сім`ї, в інтересах яких укладався договір на туристичне обслуговування, не змогли скористатись туристичною послугою, за яку були сплачені грошові кошти. Подальша подорож членів його сім`ї була неможливою, оскільки виїзд за кордон в тому числі сина - неповнолітньої особи можливо за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою ст.135 СК України. У зв`язку з чим, він та члени його сім`ї, в інтересах яких укладався договір на туристичне обслуговування, не змогли скористатись туристичною послугою, за яку були сплачені грошові кошти. Відпочинок був зіпсований з вини турагента ФОП [PERSON] та туроператора ТОВ «ТТВК». При укладанні договору на туристичне обслуговування він надав турагенту ФОП [PERSON] а вона, в свою чергу, туроператору ТОВ «ТТВК», яке безпосередньо здійснювало оформлення квитків на авіарейси, бронювання місць в готелі, паспорти для виїзду за кордон та інші документи, однак жодним чином вони не довели до його відома про неможливість вильоту за кордон у разі непред`явлення оригіналу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першою ст.135 СК України на неповнолітнього [PERSON] (згідно пам`ятки туриста дана інформація відсутня). Після чого, він звернувся до турагента, у якого була придбана туристична послуга та туроператора з вимогою відшкодувати понесені збитки. На його вимогу від 13.04.2021 року до турагента та туроператора про повернення коштів, яка містить вичерпну інформацію щодо суми та його платіжних банківських реквізитів, на які треба повернути кошти, від ТОВ «ТТВК» відповіді не надходило. Згідно відповіді від 22.04.2021 року ФОП [PERSON] повідомила йому про відмову повернути сплачені ним кошти. Видана йому пам`ятка ТОВ «ТТВК», не містить інформацію відносно перетину кордону особою, відомості про батька якого зазначено згідно ст.135 СК України у свідоцтві про народження. Правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування, перебування там та іншу повну і достовірну інформацію, передбачену, зокрема ст. 20 Закону України «Про туризм», повинні надати туристу турагент/туроператор. Таким чином, порушуючи вказані норми законодавства, турагент ФОП [PERSON] та туроператор ТОВ «ТТВК», на підставі отриманих від позивача документів, зокрема свідоцтва про народження неповнолітнього [PERSON] , прийняли та оформили документи, які складають комплекс туристичних послуг, завідомо знаючи, що для перетину державного кордону потрібно пред`явити оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першою ст.135 СК України на неповнолітнього [PERSON] , не попередили його та членів його родини про необхідність наявності даного документа при перетині державного кордону. Відсутність даного документа зашкодила їм скористатися туристичними послугами. Таким чином, відповідачем "ТТВК" через ФОП [PERSON] не було надано позивачу достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування, внаслідок чого позивачу були заподіяні збитки на суму 22800 грн., які були сплачені ним як вартість туристичних послуг. Вважає, що турагент - ФОП [PERSON] і туроператор - ТОВ «ТТВК» порушили договір та законодавство України в сфері надання туристичних послуг. Також зазначає, що відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі ненадання виконавцем послуги, він сплачує споживачу неустойку у розмірі 3% загальної вартості замовлення за кожен день прострочення. Розмір неустойки на день звернення з позовною заявою до суду становить 44460 грн. гривень, оскільки період прострочення на час здійснення розрахунку становить 65 днів (період з 30 березня 2021 року по 03 червня 2021 року), 3% від 22800 гривень становить 684 гривні за кожен день прострочення з розрахунку: 22 800 х 3% = 684 грн; 684 грн. х 65 днів = 44 460 грн. Крім того внаслідок невиконання умов договору, неправомірні дії відповідача призвели до втрати відпочинку за кордоном у заплановані позивачем та членами його родини час та країні, розчарування від того, що його законні очікування невиправдані та, як наслідок, завдання душевних страждань. Тому позивач, вважає, що незаконними діями відповідача йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 22800,00 грн., пеню за невиконання зобов`язання в розмірі 44460,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. У ході розгляду справи позивач [PERSON] та його представник адвокат Присенко О.Г. заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги позову не визнав зазначивши, що умови укладеного договору виконані ТОВ «ТТВК» в повному обсязі. Крім того зазначив, що позивачу було достеменно відомо про перелік потрібних документів, які необхідно було надавати для перетину кордону, а відтак він був обізнаний про те, що документи мають бути в оригіналах, тому відповідальність щодо правил візового, митного режиму та його перетину, туроператор ТОВ «ТТВК» та агент ТОВ [PERSON] не несуть. Під час розгляду справи представник ТОВ «ТТВК» Стаднік І.А. позовні вимоги не визнав та прохав суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі на підставах зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа ФОП [PERSON] прохала суд відмовити у задоволенні позову, при цьому зазначила, що вона є агентом ТОВ «ТТВК» та оформлювала туристичну поїздку для позивача та його сім`ї. Під час оформлення документів, вона питала у [PERSON] про батька її дитини, але та повідомила, що вона мати одиначка. Після чого, вона пояснювала позивачу, що для вивезення дитини за кордон їм необхідний документ завірений нотаріусом на вивіз дитини та інші документи тільки в оригіналах, нащо [PERSON] заперечувала та казала, що вона все знає, що у неї є всі необхідні документи. Також [PERSON] повідомила їй, що має документ, а саме копію витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, якого буде достатньо для вивезення дитини за кордон, так як вона вже з дитиною туди літала. Ознайомившись з даним витягом, вона пояснила [PERSON] , що потрібний оригінал даного документу, але [PERSON] нічого не хотіла чути, та казала, що оригінал повинен зберігатись у совбезі. [PERSON] та [PERSON] зовсім її не слухали. Також пояснила, що для бронювання готелю, квитків на літак їй, як турагенту, потрібні лише паспорти, а документи які необхідні для вивезення дитини за кордон їй не потрібні, тому надати їх вона не просить. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що у березні 2021 року вона з [PERSON] звернулись до турагента ФОП [PERSON] з наміром придбання туру до Єгипту. Під час підписання договору на туристичне обслуговування, вона повідомляла [PERSON] про те, що має малолітню дитину та є матір`ю одиначкою, при цьому надавала довідку з управління праці та соціального захисту населення на підставі якої отримувала соціальні виплати на дитину. [PERSON] не звернула уваги на дану довідку. При перетині державного кордону, нею було надано прикордонникам вищезазначену довідку, але дана довідка не підійшла для вивезення дитини за кордон. Прикордонники просто відмовили їй, при цьому пояснивши, що у неї не той документ що потрібний для вивезення дитини за кордон. Після чого, вони з [PERSON] неодноразово дзвонили [PERSON] , яка пропонувала їй залишити дитину в аеропорту, на що вона не погодилась. Як пізніше вона дізналась, їй потрібно було узяти у органах РАЦС витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Також свідок повідомила, що вона вже раз виїжджала з малолітнім сином до Єгипту і у неї ніяких проблем при перетині кордону не було. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень відповідача проти позовних вимог та позиції сторони позивача стосовно цих заперечень, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, 25 березня 2021 року між позивачем [PERSON] та турагентом ТОВ «ТТВК» фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір на туристичне обслуговування, згідно якого Туроператор (ТОВ "ТТВК") зобов`язується відповідно до бронювання Турагента (ФОП [PERSON] ), здійсненого на замовлення Туриста ( [PERSON] ), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язується на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх. Туристична подорож мала здійснюватися у складі трьох осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 30 березня 2021 року по 06 квітня 2021 року до Єгипту у м.Хургада, за що турагенту ФОП [PERSON] було сплачено [PERSON] 25 березня 2021 року 22800,00 грн. Договір про туристичне обслуговування підписано позивачем [PERSON] . Позивач не оспорював вказаний договір і визнає його. Судом також встановлено, що туристи [PERSON] та [PERSON] не перебували, на час укладення договору, в зареєстрованому шлюбі між собою, [PERSON] є сином [PERSON] та його народження зареєстровано в порядку положень ст.135 СК України. 30 березня 2021 року начальником 3 групи ІПК віпс (тип А) впс «Дніпро», лейтенантом [PERSON] було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку [PERSON] , [INFO] , який перетинав державний кордон у супроводі матері [PERSON] , так як під час здійснення прикордонного контролю не було пред`явлено оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Вказане рішення про відмову у перетинанні державного кордону позивачем не оскаржувалось. Згідно ст.901 Цивільного Кодексу України договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України «Про туризм» визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Згідно зі ст.20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Пунктом 1 ч.4 ст.19-1, ч.2 ст.24, п.2 ч.1 ст.25 Закону України «Про туризм» визначено, що до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про: основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового, митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом. Туристи і екскурсанти мають право на необхідну і достовірну інформацію про правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування, а також виїзду з країни (місця) тимчасового перебування і перебування там, про звичаї місцевого населення, пам`ятки природи, історії, культури та інші об`єкти туристичного показу, що знаходяться під особливою охороною, стан навколишнього середовища. За правилами ст.20 цього ж Закону, визначено, що до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону і у договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Частиною 1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Згідно п.3.2.2 Договору турагент, тобто третя особа ФОП [PERSON] зобов`язалась надати Туристу повну та достовірну інформацію, передбачену чинним законодавством України та зокрема ст.19-1, 20 Закону України «Про туризм». Як вбачається з позовної заяви, вона обґрунтована тим, що відповідачем ТОВ «ТТВК», не було надано позивачу належної і повної інформації щодо необхідності при перетині кордону мати при собі оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, на таку туристичну подорож з перетинанням кордону України з посиланням на вимоги Закону України «Про туризм» щодо обов`язковості надання такої інформації. Згідно примітки до договору, яка підписана позивачем [PERSON] , останній від свого імені та від імені осіб, які з ним подорожують, заявив: інформацію по організації туристичної подорожі, своїх правах, зобов`язаннях, правилах безпеки та умовах страхування, порядку відшкодування завданих збитків та оплати фактично понесених витрат, умовах відмови від послуг, правилах перетину державного кордону, а також об`єктивну інформацію про країну перебування, звичаї місцевого населення, інформацію стосовно санітарно-епідеміологічних умов країн тимчасового перебування, поведінку у громадських місцях та місцях, пов`язаних з проведенням релігійних обрядів, інформацію згідно ст.ст.19-1 та 20 Закону України «Про туризм» отримав. З умовами договору на туристичне обслуговування, в тому числі програмою туру, пам`яткою туриста ознайомлені та згодні. А також його повідомлено, що він може здійснити страхування витрат. пов`язаних з анулюванням договору. Виходячи із встановлених судом обставин справи, суд знаходить, що вимоги позову є безпідставними, недоказаними і ґрунтуються виключно на надуманих обставинах, щодо ненадання необхідної інформації позивачам, оскільки доказів щодо ненадання такої інформації суду не надано. Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1)за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2)без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за наявності довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Свідок [PERSON] , яка є фактично зацікавленою особою у позитивному вирішенні даної цивільної справи, під час судового розгляду повідомила суд про те, що їй Турагентом - [PERSON] не було надано роз`яснень, які саме документи необхідні її малолітньому сину [PERSON] при перетині кордону України. При цьому остання пояснила, що вона вже виїжджала з сином з України до іншої держави (Єгипту), що було перевірено в судовому засіданні, шляхом огляду закордонних паспортів [PERSON] та [PERSON] , які мають відмітки про перебування у Єгипті. Враховуючи, що п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» з 25 серпня 2010 року не змінювався, а також те, що в рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України громадянином України, який не досяг 16-річного віку, яке свідком [PERSON] не було оскаржене, зазначено, що підставою для відмови в перетинанні державного кордону України [PERSON] стало не пред`явлення його матір`ю оригіналу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку що свідок була обізнана про документи необхідні для перетину кордону України її малолітнім сином, але не надала дані документи прикордонній службі в оригіналі. Суд вважає, що показання свідка [PERSON] в частині не надання їй та її співмешканцю [PERSON] роз`яснень про те, які ж документи необхідні для перетинання кордону України малолітньою дитиною, є неприйнятними. Крім того показання цього свідка, в суді не підтверджені жодними іншими доказами, тобто є недостатніми, внаслідок чого суд вважає такі показання надуманими і такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Натомість пояснення третьої особи ФОП [PERSON] , яка особисто готувала необхідні документи для позивача, пояснила суду, що вона інформувала позивача про необхідність мати при собі оригінали всіх документів, які необхідні при перетину державного кордону. Об`єктивно такі покази третьої особи, підтверджуються договором, укладеним між сторонами і підписаним сторонами. Факт підписання такого договору, як вбачається з примітки у договорі, свідчить про інформованість, як [PERSON] так і [PERSON] про правила перетину державних кордонів, митні правила України та країни тимчасового перебування. Згідно п.3.4.3 Договору турист зобов`язався мати оформлені належним чином документи для виїзду/в`їзду з/до країни подорожування, документи необхідні для перетину кордону дітьми до 18 років. Очевидним є те, що Турист , який підписав договір і який несе відповідальність за дотримання вимог зазначеного чинного законодавства України, не повідомив правильні дані про статус дитини, яка входила до групи туристів, і яка також мала перетинати державний кордон України. Таким чином, на думку суду, за порушення Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із наступними змінами, на які посилається позивач, відповідальність несе турист. Крім того, позовні вимоги заявлено в своїх інтересах туристом [PERSON] , який міг продовжувати подорож, оскільки відмова у перетині державного кордону України малолітньому [PERSON] , [INFO] , не припиняла подорожі іншим учасникам групи і вони могли продовжувати цю подорож. Згідно положень п.3.4.3.Договору Турист зобов`язується своєчасно надати Туроператору через Турагента всі необхідні для бронювання туристичного продукту відомості та документи Туриста та осіб що з ним подорожуватимуть, необхідні для оформлення поїздки. Мати оформлені належним чином документи для виїзду/в`їзду з/до країни подорожування, документи необхідні для перетину кордонів дітьми до 18 років. Відповідно до п.3.4.7. Турист зобов`язується компенсувати в документально підтвердженому розмірі збитки, заподіяні Туроператору неправомірними діями туристів внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього Договору в тому числі у зв`язку з неналежним оформленням документів для перетину державного кордону України. Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати Туриста за оплачені послуги, якими Турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежали від туроператора Пунктом 6.4 Договору передбачено, що туроператор не несе відповідальності при порушенні туристом вимог митної служби, при порушенні правил перетинання державного кордону і країни перебування туриста, у випадку невиїзду туриста внаслідок неправильного оформлення закордонних паспортів туристів (прострочений термін дії, дитина не вписана або не вклеєна фотографія), а також у разі відсутності необхідних нотаріальних дозволів та інших документів, що викликають неприбуття туриста на місце. Згідно з вимогами ч.1 ст.33 Закону України «Про туризм» суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку, що порушень прав споживача, згідно положень Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач, не мало місця, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі, судові витрати понесені позивачем [PERSON] розподілу не підлягають. У той же час суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків та пені віднести за рахунок держави, так як позивач [PERSON] звільнений від такої сплати на підставі ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів". На підставі викладеного,

Outcome: dismissed