Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] ро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої позивач зазначає, що є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідач, однак остання в квартирі не мешкає з 2014 року. Сплату за комунальні послуги та утримання квартири відповідач не здійснює, у зв`язку з чим, просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач, її представник, третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, представник позивача [PERSON] надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останньої, зареєстрованим у встановленому законом порядку, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] ро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно із угоди купівлі-продажу нерухомості від 14 липня 1999 року, реєстраційного посвідчення Криворізького бюро технічної інвентаризації, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 жовтня 2019 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6, 7, 19-21). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач (а.с.11). Згідно з довідкою КОМ ДІС "НОВАКОМ" №115 від 10 липня 2019 року сім`я позивача складається з 2 чоловік: дочка [PERSON] , [INFO] та онука [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до Акту ТОВ "УЮТ-2011" від 11 липня 2019 року в квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає з 2014 року (а.с.9). У зв`язку з реєстрацією відповідача на спірній житловій площі на позивача нараховуються комунальні платежі, які вона вимушена платити, що негативно впливає на її матеріальний стан. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі 521/17805/16-ц, де зазначено, що норма статті 391 ЦК визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач відсутня без поважних причин з 2014 року за місцем реєстрації, житлом відповідач не користується, знаходження її на реєстраційному обліку порушує законні права позивача, та враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнала, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, у вигляді судового збору, у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», що становить 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved