Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою з урахуванням уточнення, в якій проси- сила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адре- сою: [ADDRESS] , та зобов`язати Татарбунарський РС ГУ ДМС України в Одеській області зняти з реєстрації відповідача, посилаючись наступні обста- вини. Позивач є власником житлової квартири за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі з 29.08.2013 р. зареєстровані та проживає вона, а з 16.08. 2013 р. і її син [PERSON] .. Крім того в квартирі також зареєстрований, але з 2009 р. не про- живає відповідач, який є колишнім власником даної квартири. Відповідач участі в утриманні квар- тири, проведенні ремонтних робіт та утриманні прибудинкової території в належному стані не приймає. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи була по- відомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову (відзиву) та заяви про розгляд справи без його участі не надав. З огляду на вказане, в розумінні ст.280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного ро- згляду справи. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відпові- дача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи до- казів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсут- ності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального техніч- ного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що видно з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25315338 (а.с.18,26) та рішення Татарбунарського районного суду Одеської об- ласті від 10.03.2009 р. (а.с.24-25) . На реєстраційному обліку за зазначеною адресою перебувають: з 29.08.2013 р. [PERSON] , з 16.08.2013 р. - [PERSON] та з 20.02.2004 р. - [PERSON] , що підтверджено копією домової книги (а.с.19-22). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користу- вання вищезазначеною квартирою. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргумен- тів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. В силу ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особи- стого немайнового або майнового права та інтересу. Пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження нале- жним нерухомим майном. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідач, в контексті ч.2 ст.64 ЖК України, не є членом сім`ї позивача - власника спірної квартири, договір про користування спір- ним жилим приміщенням між сторонами не укладався, згоди на проживання позивачем відповіда- чу не надавалось. Виходячи із змісту ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його влас- ником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і роз- поряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, пра- во приватної власності є непорушним. За змсістом ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоря- джання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать за- кону. Права власника визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у зді- йсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що з набуттям позивачем [PERSON] права власності на квартиру, особи, що були членами сім`ї попередніх власників, в даному ви- падку відповідач [PERSON] - втрачають право користування даним житловим приміщенням, ос- кільки ч.4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власнос- ті на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. При цьому, права членів власника сім`ї є похідними від прав власника. Відповідач, хоча зареєстрований у спірній квартирі з 2009 року, житлом фактично не користує- ться, та обов`язки члена сім`ї наймача, передбачені ст.64 ЖК України, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не виконує, оскільки постійно проживає в іншому місці. При розгляді справи суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного суду України, що містяться у п.15 постанови від 01.11.1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", згідно яких наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Виходячи з За- кону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи в житловому приміщенні є похідна від проживання цієї особи в ньому, отже сама по собі ре- єстрація відповідача у спірному жилому приміщенні не надає право на проживання в ньому. У судовому засіданні доказано добровільність мешкання відповідача в іншому жилому примі- щенні без наявності створення будь-яких перешкод для його мешкання в спірному житловому приміщенні. З урахуванням вказаного, позовна заява в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверд- жена доказами. Що стосується позовних вимог про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною ви- ще адресою, суд залишає без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживан- ня в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення су- ду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з вищевикладеного та діючого законодавства, питання щодо реєстрації місця прожи- вання або зняття з реєстрації не входять до компетенції суду. Підставою для здійснення таких дій реєстраційним органом є рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або помер- лою. Доказів порушення прав позивача з боку органу, що здійснює реєстрацію і знаття з реєстрації за місцем мешкання суду не надано. За таких обставин суд не має законних підстав для задо- волення вимог і в цій частині позову. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в порядку ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial