Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідача на його користь депозитного вкладу, посилаючись на те, що 16.09.2013р. сторони уклали договір банківського вкладу № 002-28592-160913 "Найкращий для Своїх" у євро на загальну суму вкладу 12043,00Євро на строк - з 16.09.2013р. по 21.09.2014р., мотивуючи тим, що він є споживачем послуг, при цьому, у зв'язку з закінченням строку, на який здійснював вклад, відповідачем кошти не повертаються. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі з урахування зазначених обставин в позовній заяві, а саме стягнути з відповідача в розмірі 13029,62Євро, що еквівалентно сумі 215138,57грн - сума вкладу та відсотки; 187170,57грн - 3% річних. Представник відповідача ПАТ "Дельта Банк" в судовому засіданні не заперечувала про укладання договору, але просила відмовити, у зв'язку з тим, що з 03.03.2015р. розпочалась процедура виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача ПАТ "Дельта Банк", оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16.09.2013р. сторони уклали договір банківського вкладу № 002-28592-160913 "Найкращий для Своїх" у євро, у відповідності з п.п. 1.1. - 1.4. якими розміщено внесок на депозитний рахунок у розмірі 12043,00Євро, зі строком з 16.09.2013р. по 21.09.2014р., з виплатою 8 % річних. Пунктами 1.9. та 1.10. Договору вкладу передбачено, що нараховані проценти за Вкладом виплачуються одночасно з поверненнями суми Вкладу по закінченні строку розміщення Вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок Вкладника з використанням платіжної картки відкритий в установі Банку; вклад виплачується по закінченню строку розміщення Вкладу, зазначеного в п.1.3. даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок Вкладника з використанням платіжної картки відкритий в установі Банку. Також, п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, Банк зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. 22.09.2014року позивач [PERSON] звернувся до Банку із заявою про повернення відповідно до умов Договору суму депозиту та нараховані відсотки, але отримав відповідь про відсутність в Банку Євро, а тому не можливо повернути кошти. 02.03.2015року на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, строком на три місяці. На день подачі позову до суду, 20.10.2014р., строк розміщення вкладу за Договором №002-28592-160913 "Найкращий для Своїх" у євро закінчився, однак, незважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідач кошти до цього часу не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із вимогами ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ст. 1060 ЦК України). Крім того, відповідно до п. 10.11 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, незалежно від того, на яких умовах укладався договір банківського вкладу (на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу з закінченням установленого договором строку чи на інших умовах повернення вкладу), банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника - фізичної особи. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України, яка в силу ч. 3 ст. 1058 ЦК України, підлягає застосуванню до відносин банку та вкладника за рахунком, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Гарантування банками вкладів фізичних осіб передбачено також і в ст. 57 Закону України "Про банки і банківську діяльність". При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в аб. 3 п. 5.1 рішення від 10.10.2001 року у справі про заощадження громадян, реальність будь-якого суб'єктивного права власності полягає в його гарантованості. Таким чином, з вищенаведених положень чинного законодавства України вбачається, що ним гарантуються депозити фізичних осіб, збереження цих депозитів та їх видачу на першу вимогу вкладника, незалежно від виду договору банківського вкладу. Зазначені вище положення законодавства узгоджуються також із ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Також, слід зазначити, що гарантування вкладів фізичних осіб та вільне розпорядження ними передбачено і в ст. 1074 ЦК України, яка передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Оскільки в даному випадку немає рішень судів, як єдиної підстави обмеження вільним розпоряджанням грошовими коштами, а тому і протиправною є відмова відповідача у поверненні депозиту. Також немає жодних рішень Національного Банку України, Кабінету Міністрів України та Верховної ради України, які б мали силу нормативно-правових актів і були зареєстровані в Міністерстві юстиції України, як цього вимагає чинне законодавство України та обмежували б право позивача на вільне користування і розпорядження його депозитним рахунком. Як встановлено судом, на даний час в Банку "Дельта Банк" введена тимчасова адміністрація, згідно Постанови Національного банку України. Відповідно до ст. 75, 85 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України зобов'язаний призначити тимчасову адміністрацію у разі істотної загрози платежу спроможності банку та накласти мораторій від задоволення вимог кредиторів. Однак, відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; мораторій - зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Таким чином, мораторій під час здійснення тимчасової адміністрації вводиться на вимоги кредиторів, а не на вклади, які розміщені клієнтами банку на їх депозитних рахунках. Крім того, нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління, а також інструкції, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам, і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Нацбанку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України і набирають чинності відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 61, 63 Закону України "Про Національний банк" Національний банк України здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України "Про банки та банківську діяльність", як безпосередньо так і через створені ним органи банківського нагляду. А тому, Національний банк не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Нацбанку. Відповідно до ст. 85 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше 6 місяців. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Таким чином, відсутні будь-які достатні правові підстави для відмови позивачу у поверненні залучених коштів (з нарахованими процентами). При цьому безпідставність та необґрунтованість бездіяльності відповідача щодо повернення депозитів доводиться також і тим, що внаслідок такої бездіяльності відповідачем порушуються норми статей 525, 526 ЦК України, що передбачають, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як зазначалося вище, в силу положень пунктів Договору про банківський вклад, приписів Цивільного кодексу України, повернення депозиту на першу вимогу позивача (а тим більше по закінченню терміну розміщення) є істотним обов'язком відповідача. Отже, суд вважає, що відповідач порушив умови договору в частині неповернення депозиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Після спливу дії договору банківського вкладу (депозиту), відповідно до ч. 2 ст.1070 ЦК України, проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Також, відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", передбачено, що у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуг згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Як зазначено у ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 59-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в стягненні коштів на його користь з відповідача в розмірі 12043Євро - сума залишку вкладу + 986,62Євро - проценти, разом складає 13029,62Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 20.10.2014р. еквівалентно складає 215138,57грн + в розмірі 187170,57грн - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення = всього в розмірі 402309,14грн засновані на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3441грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved