Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

30.03.2016р. Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між [PERSON] та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в редакції викладеної у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка була зареєстрована 10.11.2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області за №ХК 181153140953, [PERSON] є замовником будівництва житлового будинку літ. "А-2" з цокольним поверхом літ. «Ац», ґанком літ. «а», терасою літ. «а1», приямком літ. «а2» за адресою: м. Харків, вул. Сусаніна, 43. Тобто зазначений обєкт, загальною площею 383,1 кв.м, прийнято в експлуатацію на підставі вказаної декларації. При цьому відповідач не виконав визначений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком пайової участі обов'язок щодо звернення до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладення відповідного договору про пайову участь. Відповідно до вказаного Порядку пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету м. Харкова коштів на створення і розвиток інженерно - транспортної інфраструктури м. Харкова у розмірах: 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд та 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків. Крім того, відповідач в порушення вимог ч. 11 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не повідомив своєчасно виконавчі органи Харківської міської ради про прийняття будинку в експлуатацію. Управління соціально - економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна направляло на адресу відповідача лист від 30.12.2015 №576/0/114-15, яким інформувало про необхідність звернення до виконавчих органів Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, проте [PERSON] відмовляється укласти відповідний договір. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради відмовлено. В апеляційній скарзі представник Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - [PERSON] просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає рішення суду необгрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач є замовником будівництва житлового будинку загальною площею понад 300 кв.м., який прийнято в експлуатацію у 2015 році; обовязок звернення щодо укладення відповідного договору законом покладено на відповідача, чого він не зробив, та не надав відповідей на пропозицію Департаменту, а тому, з огляду на положення ст. 27-1 Закону України «Про планування та забудову території», ст. ст. 39, 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 №804, наявні фактичні та правові підстави задоволення позову. Представник третьої особи надав письмові пояснення, в яких фактично підтримав вимоги апеляційної скарги, апеляційний розгляд просив проводити без його участі. Відповідач подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, щорішенням виконавчого комітету Пономаренківської сільської ради від 10 травня 2005 року № 46 [PERSON] надано дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку, згідно розробленої КП «Архітектурне бюро Харківського району» проектної пропозиції на земельній ділянці №43 по вул. Сусаніна в с. Хролі Харківського району Харківської області. 18 травня 2005 року № 14 відповідачу інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Харківського району видано дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 46 від 10 травня 2005 року рішенням Пономаренківської сільської ради. Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області від 10.11.2015 ХК 181153140953 [PERSON] є замовником будівництва житлового будинку літ. "А-2" з цокольним поверхом літ. «Ац», ганком літ. «а», терасою літ. «а1», приямком літ. «а2» за адресою: м. Харків, вул. Сусаніна, 43. У пункт 7 декларації зазначена інформація про земельну ділянку: земельна ділянка площею 1280 кв.м. по вул. Сусаніна Івана, 43 у м. Харкові, кадастровий номер 631013200:07:029:0027, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, підстава: державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.02.2005 серія ХР, виданий Харківським районним відділом земельних ресурсів. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок замовника прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів встановлений ст. 27-1 Закону України «Про планування та забудову території», яка набрала чинності 16.09.2008р., тобто, вже після отримання [PERSON] дозволу на початок будівництва, яке здійснювалось з 2005 по 2010 роки, а тому вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Крім того, обґрунтовуючи свої висновки, суд послався на те, що на момент розроблення проектної документації, отримання дозволу на будівництво, початку та завершення будівництва земельна ділянка №43 по вул. Сусаніна відносилась до земель с. Хролі Харківського району Харківської області. Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого. Згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області від 10.11.2015 ХК 181153140953, будівництво відповідного житлового будинку літ. "А-2" з цокольним поверхом літ. «Ац», ганком літ. «а», терасою літ. «а1», приямком літ. «а2» за адресою: м. Харків, вул. Сусаніна, 43, було розпочато у 2010 році та закінчено у 2010 році. Висновки суду та твердження відповідача про те, що будівництво було розпочато у 2005 році не ґрунтуються та не підтверджені будь-якими доками, що містять матеріали справи та суперечать даним вищезазначеної декларація, поданої до Департаменту ДАБІ у Харківській області особисто відповідачем. (а.с. 12-14, 57-59) Дата отримання дозволу на виконання будівельних робіт ані фактично, ані законодавчо не визначено як дата початку будівництва. 14.10.2008р., тобто до початку відповідного будівництва відповідачем, набув чинності Закон №509-VI від 16.09.2008р., яким Закон України «Про планування та забудову території» було доповнено статтею 27-1, за змістом якої: Замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі (внеску) замовника від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Встановлений органом місцевого самоврядування розмір пайової участі (внеску) замовника не може перевищувати граничного розміру пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Граничний розмір пайової участі (внеску) замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених органом місцевого самоврядування, не може перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для житлових будинків. Таким чином, обовязок [PERSON] прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури був встановлений до початку здійснення ним вказаного будівництва. Не укладання відповідного договору відповідачем до отримання дозволу на виконання будівельних робіт (як то передбачала ч. 10 ст. 27-1 Закону України «Про планування та забудову території»), у звязку з тим, що на момент отримання вказаного дозволу не було законодавчо встановлено обовязку на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, не звільняє відповідача від обовязку його укласти та прийняти участь у цьому розвитку. Принцип дії закону у часі в цьому випадку полягає в чинності дозволу на виконання будівельних робіт без укладення відповідного договору, а не у звільненні від обовязку укласти цей договір. Закон України «Про планування та забудову території» втратив чинність 17.02.2011р. з набранням чинності Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Водночас, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» також було передбачено обовязок забудовника прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Так, відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» \~ замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва обєкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Тобто, прийняттям Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було змінено законодавче регулювання відповідних правовідносин в частині часу (моменту) укладення договору та перерахуванні замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури. При цьому, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» було передбачено порядок трансформації раніше виниклих правовідносин щодо участі забудовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Так, відповідно до п. 7 Розділу V Прикінцеві положенняЗакону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію обєктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом. Отже, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» не звільняє забудовників від раніше виниклого в них обовязку участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, а лише змінює механізм та порядок такої участі. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. На виконання цих вимог рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок) (зі змінами рішення від 22.05.2013 № 319), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску. Відповідно до п. п. 1.2, 1.3. цього Порядку він визначає умови та встановлює процедуру залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі (внеску) у розвитку інфраструктури замовниками будівництва на території м. Хакрова. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком. Відповідно до п. 2.5. Порядку замовник будівництва зобовязаний звернутися з заявою до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката (п. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Як встановлено судом, відповідна декларація була зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 10.11.2015р. При цьому, [PERSON] до подачі вказаної декларації не звернувся до Харківської міської ради з заявою про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, як то передбачено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2.5. Порядку. Управління соціально - економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна направило на адресу відповідача лист від 25.11.2015 №531/0/114-15, яким інформувало[PERSON] про необхідність звернення до виконавчих органів Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, а листом-пропозицією від 30.12.2015 року №576/0/114-15 з двома примірниками договору запропонувало розглянути та підписати відповідний договір.(а.с. 16-19) Проте, листом від 22.02.2015р. [PERSON] відмовив в укладенні вказаного договору, мотивуючи це тим, що він не є учасником відповідних правовідносин. (а.с. 86, 87) Як встановлено судом, зазначена позиція відповідача є помилковою, суперечить встановленим обставинам справи та положенням законодавства. При цьому, щодо тієї обставини, що на момент розроблення проектної документації, отримання дозволу на будівництво, початку та завершення будівництва земельна ділянка №43 по вул. Сусаніна відносилась до земель с. Хролі Харківського району Харківської області, то це не може бути підставою відмови в задоволенні позовних вимог, адже, виконання обовязку щодо пайової участі у розвитку інфраструктури законодавчо повязано з прийняттям обєкта в експлуатацію, а станом на дату прийняття відповідного будинку в експлуатацію (реєстрацію декларації) земельна ділянка знаходилась в межах міста Харкова, про що зазначено і самій декларації. Крім того, відповідач не приймавпайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, до якого раніше відносилась вказана земельна ділянка, а отже вказані обставини не звільняють його від виконання обовязку перед Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради. Пунктом 3.2. Порядку передбачено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова становить 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для житлових будинків. Зазначені положення відповідають ст. 27-1 Закону України «Про планування та забудову території», ч. 6 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Зміст запропонованого позивачем договору відповідає положенням Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також Порядку № 804, зокрема додатку 3 до Порядку, яким затверджено типовий договір про пайову участь замовника у розвитку інфраструктури м. Харкова. Обраний позивачем спосіб захисту права, з урахуванням висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року по справі №6-110цс12, відповідає п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ст.88 ЦПК України) Згідно матеріалів справи позивач поніс судові витрати у сумі 2893,80 грн., які складаються з витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (а.с. 1, 157). Отже, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрат по оплаті судового збору у вказаному розмірі.

Outcome: approved