Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення права на житлову площу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він є власником будинку в [ADDRESS]. Відповідачі близько 15 років назад пішли з будинку з особистими речами. Позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). А тому судом постановлено провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. З копії реєстраційного посвідчення від 12.02.2001 року вбачається, що будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON]. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] у зв'язку із укладенням шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. З довідки № 1523 від 20.08.2015 року, виданої виконкомом Куликівської селищної ради, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON]., але не проживають. З Акту від 24.03.2015 року вбачається, що зі слів власника будинку [PERSON] і сусідів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає близько 15 років, [PERSON] не проживає близько 20 років. З Акту від 26.05.2015 року вбачається, що зі слів власника будинку [PERSON] і сусідів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає близько 15 років, [PERSON] не проживає близько 20 років. З Акту від 07.08.2015 року вбачається, що зі слів власника будинку [PERSON] і сусідів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає близько 15 років, [PERSON] не проживає близько 20 років. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із змісту норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З Актів обстеження матеріально-побутових умов від 24.03.2015 року, 26.05.2015 року, 07.08.2015 року вбачається, що відповідачі не проживають в [ADDRESS]. За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено факт відсутності відповідачів у житловому будинку протягом тривалого часу та не наведено доказів поважності такої тривалої відсутності. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved