Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

І. ОПИС Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.25.09.2020 засобами поштового зв`язку позивач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із зазначеним позовом. 1.1.Позивач зазначає, що між сторонами 25.07.2018 укладено трудовий контракт № 1 терміном на 2 роки з 25.07.2018 по 24.07.2020. 25.07.2018 відповідач видав наказ № 112 про призначення позивача на посаду директора Семенівського навчально-виховного комплексу № 1 імені М.М.Хорунжого Семенівської селищної ради Полтавської області (далі НВК № 1) з 25.07.2018. 1.2.Відповідач наказом № 78-к від 22.07.2020 (далі наказ № 78-к або спірний наказ) звільнив позивача з посади директора НВК № 1 згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. На час видання наказу № 78-к позивач перебував у відпустці з 01.07.2020 по 26.08.2020 згідно наказу відповідача № 17-к від 16.06.2020. 1.3.Спірний наказ видано з порушенням ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), яка забороняє звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності, а також в період перебування працівника у відпустці. 1.4.Позивач має право на відпустку тривалістю 56 календарних днів. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відпустки" за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку з закінченням строкового трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частко перевищує строк трудового договору. У цьому разі чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. 1.5.Сторони не ініціювали припинення контракту з підстави його припинення. 1.6. Наказ відповідача № 17-к від 16.06.2020 про надання позивачеві відпустки з 01.07.2020 по 26.08.2020 є свідченням продовження контракту на новий термін, тобто до 25.07.2022. 2.Відповідач у відзиві заперечував проти позову повністю. 2.1.Відпустка позивачеві була надана на строк з 01.07.2020 по 26.08.2020 за наказом відповідача № 17-к від 16.06.2020 згідно раніше визначеного графіка відпусток. 2.2.Термін дії контракту між сторонами скінчився 24.07.2020. Тому позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, а не з ініціативи відповідача. Заборона на звільнення згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП у такому випадку не діє. 2.3.Звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП можливе без попередження працівника. Позивач 24.07.2020 ознайомився з спірним наказом. 2.4.Управління Держпраці в Полтавській області 07.09.2020 здійснило інспекційне відвідування відповідача; порушень законодавства про працю щодо звільнення позивача не виявило. 2.5.Позивач довідався про своє звільнення 24.07.2020. Із позовом до суду звернувся поза межами місячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП. Це також є підставою для відмови у позові. 2.5.1.У судове засідання представник відповідача не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи. 3.У судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали повністю із наведених у позові підстав. Наголосили, що звільнення відбулося під час перебування позивача у відпустці. Представник відповідача вказав, що трудові відносини не припинили свого існування, а якщо й припинили, то коригуванню підлягає дата звільнення позивача з посади. Також вказали, що причина пропуску місячного строку звернення з позовом до суду є поважною, оскільки у зв`язку з карантинними обмеженнями і перебуванням позивача у відпустці він об`єктивно не міг отримати кваліфіковану правову допомогу. ІІ. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ, ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 4.Ухвалою суду від 05.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, роз`яснено право надати відзив, вказано на основні вимоги до нього, визначено строки надання відзиву і відповіді на відзив, визначено розглядати справу 06.11.2020 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні. 5.У судове засідання представник відповідача не з`явився, його неявка відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІІ. МОТИВИ 6.Наказом відповідача від 25.07.2018 № 112 позивача призначено на посаду директора НВК № 1 на умовах контракту з 25.07.2018. 7.25.07.2018 сторонами укладено контракт № 1, який є трудовим договором, про призначення позивача директором НВК № 1. Терміном на 2 роки з 25.07.2018 по 24.07.2020. Згідно п. 1.5 контракту звільнення із займаної посади директора (позивача) здійснюється на підставі наказу відповідача (роботодавця). Відповідно до п. 3.5 контракту директору надається щорічна основна відпустка та додаткова оплачувана відпустка за ненормований робочий день згідно з чинним законодавством, колективним договором закладу освіти та графіком відпусток, погодженого роботодавцем в установленому порядку. Згідно п. 5.1 контракту зміни і доповнення до нього вносяться шляхом підписання додаткових угод. Контракт припиняє дію з підстав, передбачених чинним законодавством України та умовами цього Контракту. 8.Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 9.Істотними умовами укладення контракту є передбачення строку його дії, підстав його припинення чи розірвання. Таким чином, контракт укладається на строк, який встановлюється за погодженням сторін та містить чітке зазначення, коли розпочинається строк дії контракту та коли він закінчується. 9.1.Тобто закон прямо зазначає, що контракт вказує на строк його дії. Згідно п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 23 КЗпП трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 9.1.1.Отже трудові відносини сторін оформлено у формі контракту як особливої форми трудового договору, який є, зокрема, строковим трудовим договором. 10.16.06.2020 відповідач видав наказ № 17-к "Про надання відпустки [PERSON] ", згідно якого позивачеві, як директору НВК № 1, надано основну відпустку за період роботи з 25.07.2019 по 24.07.2020 на 56 календарних днів з 01 липня по 26 серпня 2020 року. 11.22.07.2020 відповідач видав наказ № 78-к "Про звільнення [PERSON] " з посади директора НВК № 1 24.07.2020 у зв`язку з закінченням строку трудового договору (контракту) згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Позивач 24.07.2020 ознайомився із наказом № 78-к і отримав один його примірник. 12.Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. 12.1.Відповідач у спірному наказі послався саме на вказане положення КЗпП як на підставу звільнення позивача з посади директора НВК № 1. 12.1.1.Суд зазначає, що ст. 36 КЗпП розмежовує підстави припинення трудового договору, зокрема: - у зв`язку із закінченням строку (п. 2 ч. 1 ст. 36) і - розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) (п. 4 ч. 1 ст. 36). 13.Суд відхиляє доводи позивача про неможливість його звільнення з посади у період перебування у відпустці, оскільки ч. 3 ст. 40 КЗпП не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. 13.1.1.Натомість такий висновок щодо прямого застосування вказаної норми закону надалі підлягатиме коригуванню. 14.Так, 04 вересня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України. У цьому рішенні суд, зокрема, вказав, положеннями частини третьої статті 40 КЗпП закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Конституційний Суд України у рішенні від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 вказав, що "умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 Кодексу законів про працю України) (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 Кодексу є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України. 14.1.1.Суд наголошує, що у цій справі звільнення позивача з ініціативи відповідача (за ст. 40 КЗпП) не здійснювалося, а трудові відносини сторін (трудовий договір (контракт)) припинилися з підстави закінчення строку трудового договору (контракту) у останній день строку дії контракту. 15.Акт інспекційного відвідування відповідача, що складений інспектором праці Управління Держпраці у Полтавській області В.М.Ковтуном 07.09.2020 № ПЛ27557/158/АВ, не встановив порушень трудового законодавства з боку відповідача. Розділі ІІ і ІІІ акту не виявили порушень порядку звільнення позивача з займаної посади відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП після закінчення терміну дії контракту. 15.1.Згаданий акт є одним із доказів у справі та не є свідченням відсутності порушень відповідача у питанні припинення трудових відносин з позивачем. Так, відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 16.Суд наголошує, що відповідно до ст. 3 Закону України "Про відпустки" за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. 16.1.1.Відтак, з огляду на закінчення відпустки позивача 26.08.2020 (п. 10 рішення) датою його звільнення з посади директора НВК № 1 має бути 26.08.2020, а не вказана у спірному наказі дата 24.07.2020. Якщо датою звільнення визначати 27.08.2020, то це свідчитиме про ще один робочий день позивача 27.08.2020. 17.Оскільки, позивач звільнений у зв`язку із закінченням строкового трудового договору, відповідно до вимог законодавства, відсутні підстави для його поновлення. Порушення прав позивача, а саме звільнення його у день перебування у відпустці може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин за правилом ч. 2 ст. 3 Закону України "Про відпустки", а саме 26.08.2020 (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17 (провадження № 61-3146св18). 18.Проте відповідно до листа непрацездатності від 26.08.2020, позивач протягом 21-25 серпня 2020 року був непрацездатним. До роботи позивач повинен був стати 26.08.2020. 19.Відповідно до ст. 78 КЗпП України дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, а також відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами до щорічних відпусток не включаються. 19.1.Отже, тривалість відпустки позивача, яка тривала по 26.08.2020 (включно) підлягає продовженню на період тимчасової непрацездатності протягом 21-25 серпня 2020 року, тобто на 5 календарних днів. 26.08.2020 + 5 календарних днів = 31.08.2020. 19.2.31.08.2020 є належною датою припинення трудових відносин сторін. 19.2.1.Зазначене порушення відповідачем трудового законодавства щодо дати припинення строкових трудових відносин не є достатньою правовою підставою для поновлення позивача на роботі, а є підставою для зміни судом дати припинення трудових відносин сторін за контрактом із визначеної відповідачем дати 24.07.2020 на належну дату продовження чинності строкового трудового договору до закінчення відпустки позивача, у яку не включаються дні його тимчасової непрацездатності, а саме на 31.08.2020. Позов є доведеним і обґрунтованим лише у цій частині. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. IV. ЩОДО СТРОКУ ЗВЕРНЕННЯ З ПОЗОВОМ ДО СУДУ 20.Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 ЦПК України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. 21.Позивач копію спірного наказу про звільнення отримав 24.07.2020. Датою, до якої тривали його трудові відносини з відповідачем, а також датою закінчення відпустки позивача є 31.08.2020. Датою звернення позивача з позовом до суду є 25.09.2020. Після видання наказу про звільнення позивач правомірно продовжував перебувати у щорічній відпустці яка, у т.ч. мала бути продовжена відповідачем на період тимчасової непрацездатності позивача по 31.08.2020. 21.1.Відтак суд вважає, що місячний строк звернення з позовом до суду пропущено позивачем з поважних причин, у т.ч. з огляду на повідомлені ним карантинні обмеження і допущені відповідачем порушення щодо визначення коректної дати припинення трудових відносин, які не дозволили своєчасно отримати правничу допомогу. 21.1.1.Суд поновлює цей строк. 22.Відтак суд, вивчивши усі надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі; ураховуючи встановлені у справі обставини і правовідносини; суд робить висновок про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову у частині зміни дати припинення трудових відносин сторін (п. 17,19.2, 19.2.1 рішення). 23.Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1680,40 грн (840,80 + 840,80) компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed