Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Луганської обласної дирекції (код ЄДРПОУ: 24197094) 22 листопада 2010 року звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0014/82/120284 від 07 травня 2008 року у розмірі 12738 (дванадцять тисяч сімсот тридцять вісім) доларів 34 (тридцять чотири) центи США, яка за курсом Національного банку України станом на 18 серпня 2010 року склала 100505 (сто тисяч п'ятсот п'ять) гривень 50 (п'ятдесят) копійок, з яких: 61462 (шістдесят одна тисяча чотириста шістдесят дві) гривні 23 (двадцять три) копійки - заборгованість за кредитом; 8597 (всім тисяч п'ятсот дев'яносто сім) гривень 10 копійок - заборгованість за процентами; 16136 (шістнадцять тисяч сто тридцять шість) гривень 39 (тридцять дев'ять) копійок - заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту; 14309 (чотирнадцять тисяч триста дев'ять) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок - заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне сплату процентів, а також просив стягнути судові витрати у розмірі 1125 (одна тисяча сто двадцять п'ять) гривень 06 (шість) копійок, з яких: 1005 (одна тисяча п'ять) гривень 06 (шість) копійок - це судовий збір; 120 (сто двадцять) гривень - витрати з інформаційно-технічного забезпечення. Заочним рішенням від 27 грудня 2010 року, Рубіжанським міським судом Луганської області вказані позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 жовтня 2013 року, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено: заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 грудня 2010 року скасовано, а справу призначено для розгляду по суті. Справа слухалась неодноразово. Представник позивача, безпосередньо під час судового засідання 27 січня 2014 року, але до початку розгляду справи по суті, у зв'язку із повною сплатою боржником заборгованості за кредитом та процентами, подав заяву, якою змінив позовні вимоги, та остаточно просив стягнути з боржника [PERSON] тільки пеню за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів у розмірі 23896 (двадцять три тисячі вісімсот дев'яносто шість) доларів 88 (вісімдесят вісім) центів США, що станом на 09 жовтня 2013 року становить 191007 (сто дев'яносто одну тисячу сім) гривень 75 (сімдесят п'ять) копійок. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 28 лютого 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, та не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що порядок проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 11 лютого 2014 року та 28 лютого 2014 року (шляхом належного повідомлення представника (а.с.121,124) у порядку частини п'ятої статті 76 ЦПК України), та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, та виключно на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. При цьому, судом було враховано, що представник відповідача також був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 11 лютого 2014 року та 28 лютого 2014 року (а.с.121,124), повідомляв про причини неявки (а.с.122,127-128), але вони визнані судом не поважними, оскільки наявність причин, на які посилався представник відповідача, як на підставу для поважності причин неявки, не підтверджені ним належним чином (а.с.122,131), а інших підстав, що унеможливлювали явку представника відповідача у вказані судові засідання, та підстав для відкладення справи, судом встановлено не було. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 05 травня 2008 року, звернувся до Рубіжанського відділення Луганської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (код ЄДРПОУ: 24197094) шляхом підписання та подання заяви позичальника (вхідний №88), якою просив видати йому споживчий кредит у розмірі 9996 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев'яносто шість) доларів, терміном на 60 місяців під ставку 14% (а.с.6). Підписавши вказану заяву [PERSON] підтвердив, що з умовами надання та повернення кредиту ознайомлений. Сьомого травня 2008 року, між публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (код ЄДРПОУ: 24197094) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) було укладено кредитний договір №014/0014/82/120284, за яким банк взяв на себе зобов'язання 07 травня 2008 року (при дотриманні умов пункту 6.2. цього договору) надати [PERSON] кредит у розмірі 9996 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев'яносто шість) доларів США, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом із розрахунку 14% річних, на умовах, визначених вказаним договором, зокрема не пізніше 07 травня 2013 року, але шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів, до 07-го числа кожного місяця у розмірі 232 (двісті тридцять два) долари 59 (п'ятдесят дев`ять) центів США. При цьому, сторони погодили графік сплати таких платежів (а.с.12, зворотній бік) та те, що розмір щомісячного ануїтетного платежу змінюється відповідно до договору у випадку часткового дострокового погашення кредиту та коригувань процентної ставки (а.с.8-12). Також, судом враховано, що на момент укладення вказаного договору законодавчих обмежень щодо кредитування в іноземній валюті не існувало. Сьомого травня 2008 року, [PERSON] отримав 9996 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев'яносто шість) доларів на свій рахунок (а.с.14, зворотній бік). Дев'ятнадцятого червня 2009 року, публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (код ЄДРПОУ: 24197094) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/0014/82/120284 від 07 травня 2008 року, відповідно до якої сторони змінили розмір та строки щомісячного ануїтетного платежу, відповідно до графіка, який є додатком до цієї додаткової угоди (пункти 1.2.-1.4. додаткової угоди). При цьому встановили (пункт 2), що зменшений розмір щомісячного платежу та змінений строк його сплати застосовується тільки на період з 07.07.2009 року до 06.10.2009 року (а.с.13-14). У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе грошових зобов'язань та відсутністю на той час законодавчих обмежень щодо права вимоги банку на дострокове повернення кредиту та сплати процентів, банк, користуючись встановленим статтею 9 кредитного договору правом на дострокове повернення кредиту, звернувся з вимогою до відповідача (а.с.14 зворотній бік та а.с.15). А 22 листопада 2010 року публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (код ЄДРПОУ: 24197094) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення заборгованості, що виникла за кредитним договором №014/0014/82/120284 від 07 травня 2008 року, яку після подання заяви про уточнення позову визначив у розмірі 23896 (двадцять три тисячі вісімсот дев'яносто шість) доларів 88 (вісімдесят вісім) центів США, як пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів, що станом на 09 жовтня 2013 року становила 191007 (сто дев'яносто одну тисячу сім) гривень 75 (сімдесят п'ять) копійок (а.с.3-5,110). Встановлені судом обставини, сторонами не оспорювались. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (код ЄДРПОУ: 24197094) та відповідачем [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступив кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на сплату відповідачем, як боржником у зобов'язанні, пені у зв'язку з несвоєчасним поверненням кредиту та сплати процентів. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. Так, 07 травня 2008 року, публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (код ЄДРПОУ: 24197094) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) уклали між собою договір про надання споживчого кредиту: кредитний договір №014/0014/82/120284, за яким банк взяв на себе зобов'язання 07 травня 2008 року (при дотриманні умов пункту 6.2. цього договору) надати [PERSON] кредит у розмірі 9996 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев'яносто шість) доларів США, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом із розрахунку 14% річних, на умовах, визначених вказаним договором, зокрема не пізніше 07 травня 2013 року, але шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів, до 07-го числа кожного місяця у розмірі 232 (двісті тридцять два) долари 59 (п'ятдесят дев`ять) центів США. При цьому, сторони погодили графік сплати таких платежів (а.с.12, зворотній бік), та те, що розмір щомісячного ануїтетного платежу змінюється відповідно до договору у випадку часткового дострокового погашення кредиту та коригувань процентної ставки (а.с.8-12). На підтвердження факту виконання банком як кредитодавцем, зобов'язання з видачі кредиту у розмірі 9996 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев'яносто шість) доларів шляхом перерахування на рахунок відповідача вказаної суми, банк надав меморіальний ордер (а.с.14 зворотній бік). При цьому, суд враховує що факт отримання цих коштів відповідачем особисто, ним не оспорювалось. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитного договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 60 місяців, по 07 травня 2013 року (пункт 1.1.6-1.1.7. договору), при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (у розмірі 14% річних, не пізніше 07 травня 2013 року, але шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів, до 07-го числа кожного місяця у розмірі 232 (двісті тридцять два) долари 59 (п'ятдесят дев`ять) центів США, згідно графіку (а.с.12 зворотній бік). Поряд з цим, 19 червня 2009 року, позивач та відповідач уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої вони змінили розмір та строки щомісячного ануїтетного платежу, відповідно до графіка, який є додатком до цієї додаткової угоди (пункти 1.2.-1.4. додаткової угоди). При цьому, сторони додаткової угоди встановили (пункт 2), що зменшений розмір щомісячного платежу та змінений строк його сплати застосовується тільки на період з 07.07.2009 року до 06.10.2009 року, згідно графіку (а.с.13-14). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0014/82/120284 від 07 травня 2008 року, складеного банком з урахуванням фактично сплачених відповідачем грошових коштів (а.с.111-112), позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів з огляду на графік. У зв'язку з чим, в [PERSON] як позичальника, перед банком, як кредитодавцем, утворилась заборгованість, яку він остаточно погасив тільки станом на 07 травня 2013 року. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною третьою статті 549 цього ж кодексу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, кредитним договором №014/0014/82/120284 від 07 травня 2008 року, сторони встановили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором, позичальник (тобто, відповідач) сплачує кредитору (тобто, банку) пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу банку. Сплати пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання (пункт 16.3. договору). При цьому судом враховано, що положеннями пункту 7.7. договору, сторони домовились про те, що у випадку порушення позичальником будь-якої умови договору, кредитору надано право самостійного визначення іншого порядку черговості погашення заборгованості позичальника перед кредитором, ніж встановлено пунктом 7.7. договору. Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0014/82/120284 від 07 травня 2008 року, складеного банком з урахуванням фактично сплачених відповідачем грошових коштів (а.с.111-112), позичальник неналежно виконував взяті на себе грошові зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів згідно графіку, зокрема допускав прострочення платежів по кредиту та процентам та/або сплачував їх не у повному обсязі. У зв'язку з чим, банк використовував своє право на нарахування пені, а тому у [PERSON], як позичальника, виник обов'язок сплатити зазначену пеню, розмір якої у зв'язку з остаточним розрахунком із банком по сплаті кредиту ту процентів, станом на 07 травня 2013 року склав 23896 (двадцять три тисячі вісімсот дев'яносто шість) доларів 88 (вісімдесят вісім) центів США, що станом на 09 жовтня 2013 року, за офіційним курсом Національного Банку України становить 191007 (сто дев'яносто одну тисячу сім) гривень 75 (сімдесят п'ять) копійок. Дослідивши наданий банком розрахунок пені (а.с.111-112), суд вважає, що ним підтверджується правильність та обґрунтованість її нарахування, виходячи з наступного: пеня нараховувалась у відповідності до положень ЦК України (ч.3ст.549) та кредитного договору (пункт 16.3. договору); пеня нараховувалась на кожний черговий платіж, починаючи з наступного календарного дня коли грошове зобов'язання у вигляді сплати кредиту та процентів повинно було бути виконаним, але не було виконаним і до дня коли зобов'язання було виконано у повному обсязі; саме пеня розраховувалась виходячи з конкретної суми прострочення сплати конкретного грошового зобов'язання, яка множилась на ставку пені у вигляді 1% за кожен календарний день прострочки конкретного грошового зобов'язання та на конкретну кількість календарних днів прострочки сплати конкретного грошового зобов'язання. Враховуючи, що ні відповідачем, ні його представником за весь час розгляду справи, не було вчинено фактичних дій, передбачених частиною третьою статті 267 ЦК України, судом, до спірних правовідносин, не застосовувались положення цієї статті. При цьому, на виконання положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, судом враховано висновки Верховного Суду України, надані ним у постанові від 20 листопада 2013 року, прийнятої по справі №6-126цс13, а також роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого Суду України у пункі 31 Постанови від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (із змінами, внесеними Постановою від 07.02.2014 року). Також, судом враховано, що стягнення з відповідача розміру пені в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, що і просить позивач, відповідає умовам пункту 7.10 кредитного договору. При цьому, судом встановлено, що на день ухвалення рішення офіційний курс НБУ щодо гривні та долара станом на 28.02.2014 року (http://zakon1.rada.gov.ua/laws/show/n0081500-14) склав 998 гривень 63 копійки за 100 доларів США, що є більшим ніж використаний позивачем (http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/n0379500-13) який склав 799 гривень 03 копійки за 100 доларів США. Але оскільки позивач, не просить стягнути пеню у доларах США, що було б підставою для її перерахунку судом у гривневий еквівалент станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ (виходячи з роз`яснень, що надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 14 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі"), а просить стягнути її саме у гривні, підстави для такого перерахунку судом з власної ініціативи відсутні. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього пені у розмірі 191007 (сто дев'яносто одну тисячу сім) гривень 75 (сімдесят п'ять) копійок, слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1125 (одна тисяча сто двадцять п'ять) гривень 06 (шість) копійок, з яких: 1005 (одна тисяча п'ять) гривень 06 (шість) копійок - це судовий збір; 120 (сто двадцять) гривень - витрати з інформаційно-технічного забезпечення, які понесені позивачем по цій справі на момент їх дії, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1,2), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved