Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2015 року, який розірвано рішенням Рівненського районного суду від 06 липня 2020 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей, дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у свідоцтвах про народження яких матір`ю записана позивачка, батьком - відповідач по справі. На даний час діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, батько не надає постійної допомоги на утримання дітей, хоча є здоровий, працездатний, має регулярний дохід і може надавати таку допомогу. Тому позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 3000,00 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, судові витрати покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Від неї до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказала, що вважає відзив на позовну заяву, який подав відповідач, необґрунтованим та безпідставним, а також таким, що вводить суд в оману, просить позов задоволити в повному обсязі, виходячи з наступного. Зазначає, що відзив подано з порушенням строку, встановленого на подачу такого ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі. Вказує, що твердження відповідача про те, що він з нею спілкується, обговорює питання виховання дітей, добровільно надає кошти на їх утримання не відповідають дійсності. Так, за період з травня 2020 року по дату подання відповіді на відзив (20 жовтня 2020 року) відповідачем добровільно надано позивачці кошти на утримання дітей на загальну суму 3700,00 гривень. Також зазначає, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи що надає фінансову допомогу батькам та про свій фактичний дохід, який в нього значно перевищує офіційний дохід. Представник позивачки [PERSON] , адвокат Луцюк М.П., в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що сторони перебували в у шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей. Виходячи з того, що на батьків покладено обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення останніми повноліття, а також враховуючи сучасні реалії життя, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в сумі зазначеній в позові. Тому просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дочок по 1300 гривень на кожну дитину. Зазначає, що вони з позивачкою часто зустрічаються і спілкуються з нею на тему виховання їхніх спільних дітей, при цьому він постійно надає матеріальну допомогу на їх утримання. Вказує, що дійсно працює офіційно в ПП АФ "Приват Аудит", що підтверджується довідкою з місця роботи, однак твердження позивачки, що його фактичний дохід значно перевищує офіційний не відповідає дійсності і не підтверджений жодним доказом. Крім того, вказує, що фінансово допомагає своїм батькам, а стягнення з нього аліментів в сумі, в якій просить позивачка, поставить його в скрутне матеріальне становище. Також пояснює, що оскільки не володіє знаннями у сфері права, був вимушений звернутися до адвоката з метою надання йому правничої допомоги, витрати на яку просить стягнути з позивачки. Також відповідачем [PERSON] було подано до суду заперечення, в якому він не погодився з твердженнями позивачки, викладеними у відповіді на відзив, вказавши, що доводи позивачки про те, що за період з травня 2020 року по дату подання відповіді на відзив (20 жовтня 2020 року) ним надано кошти на утримання дітей в сумі 3700,00 гривень не відповідають дійсності, оскільки за період з березня по вересень 2020 року така сума складає 12600 гривень, що підтверджується відповідними доказами. В поданих запереченнях відповідач заперечив також проти стягнення з нього на користь позивачки витрат на правничу допомогу, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, позов визнав частково, просить стягувати з нього аліменти в сумі по 1300,00 гривень на кожну дитину та стягнути з позивачки на його користь витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні, зазначив, що готовий платити аліменти на дітей в сумі по 1300,00 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, кошти на утримання дітей надає і без рішення суду. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2015 року, який розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2020 року. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у свідоцтвах про народження яких матір`ю записана позивачка, батьком - відповідач по справі. На даний час діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач свої батьківські обов`язки щодо утримання своїх дітей виконує не в повному обсязі, останнім часом він не надає коштів на утримання дітей, хоча він працездатний, працює на посаді бухгалтера-ревізора у Приватному підприємстві аудиторська фірма "Приват Аудит", має дохід, що підтверджується довідкою № 1 від 09.10.2020 року, виданою директором ПП АФ "Приват Аудит", і може надавати допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач є здоровий, працездатний, працює бухгалтером-ревізором на приватному підприємстві, отримує дохід у вигляді заробітної плати, то він зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, тому, на думку суду, позов підлягає до задоволення частково і стягненню підлягають аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину, і хоча ця суму становить більше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак при визначенні розміру аліментів враховується як матеріальний стан відповідача, так і матеріальний стан позивачки та дітей, стан їх здоров`я, те, що відповідач погодився у судовому засіданні на стягнення аліментів в сумі 1300,00 гривень, а також те, що статтею 182 СК України встановлено мінімальний гарантований та рекомендований розмір аліментів на утримання однієї дитини. На думку суду, таке рішення буде законним і справедливим, відповідатиме інтересам дітей і їх належному утриманню, цей розмір аліментів є реальним для сплати відповідачем у даному регіоні. Суд не може взяти до уваги доводів позивачки, що фактичні доходи відповідача значно перевищують його офіційні доходи, оскільки дане твердження не доведено належними і допустимими доказами як і доводи відповідача, про те що він фінансово допомагає своїм батькам, а тому такі доводи сторін оцінюються судом критично. Що стосується позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, то ст.137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для стягнення судових витрат є необхідним надання стороною документа, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Суду лише частково були надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу. Однак, оскільки кожна із сторін понесла витрати на правничу допомогу, позов задовольняється частково, суд вважає за можливе витрати на правничу допомогу покласти на сторони у фактично понесених розмірах. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: approved