Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до їх повноліття, зазначивши, що проживала з відповідачем в не зареєстрованому шлюбі з липня 2010 року, від якого народила двох дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання в її домогосподарстві вони разом вели господарство, були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки. Поскільки спільне життя з відповідачем не склалося, тому з березня 2012 року вони проживають окремо. Хоча відповідач являється батьком її дітей, однак відмовляється добровільно подати в орган ДРАЦС заяву про реєстрацію батьківства, як і не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Тому, вона змушена звернутися до суду з позовом та просить визнати відповідача батьком неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], та стягувати з нього аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до їх повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що вона проживала з липня 2010 року разом з відповідачем однією сім"єю без реєстрації шлюбу, завагітніла від нього та народила двох дітей, відповідач являється їх батьком, але добровільно відмовляється подати в орган ДРАЦС заяву про реєстрацію батьківства, а також не утримує дітей матеріально, хоч працює та має стабільний дохід. Тому, вона просить задовольнити її позовні вимоги, мотивуючи, що їй необхідно одягнути та годувати дітей, а коштів не вистачає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що батьківство він визнає повністю і не заперечує в цій частині проти задоволення позову. Однак, заперечує щодо стягнення з нього аліментів, оскільки вважає, що вказанаі кошти позивач буде витрачати не за призначенням, тобто, не на потреби дітей, а на свої власні. Представник третьої особи органу опіки та піклування Топилівської сільської ради Крамаренко М.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, пояснивши, що йому як сільському голові відомо, що позивач та відповідач проживали разом, достовірно йому стало про це відомо, коли позивач написала заяву в сільську раду про вчинення відповідачем насильства в сім"ї відносно неї. Також, він був у складі комісії разом зі Службою у справах дітей, вони проводили огляд умов проживання дітей в будинку позивача, діти були доглянуті, одягнені, нагодовані. В будинку було чисто, охайно, тобто, діти були добре доглянуті і позивач добросовісно виконувала свої материнські обов"язки. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач проживала з відповідачем з жовтня 2010 року без реєстрації шлюбу у її будинковолодінні в с. Топилівка Чигиринського району. Як вбачається зі свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], [INFO] у сторін народилися дочка [PERSON] та син [PERSON]. Батьком дітей зазначено [PERSON], матір`ю - [PERSON]. Реєстрацію народження дітей проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, де батько записаний зі слів матері за її прізвищем на підставі заяви матері. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяв батьків, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи. Факт батьківства відповідача в судовому засіданні не заперечується ним самим, і підтверджується його поясненнями про спільне проживання позивачки із ним. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. З урахуванням визнання відповідачем свого батьківства відносно дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], суд вважає, що позовні вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що наразі діти перебувають на повному утриманні позивача, відповідач, на порушення своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач з дітьми проживає у власному будинку по [ADDRESS], ніде не працює, самостійно виховує та утримує 4 неповнолітніх дітей. Вказані обставини підтверджуються довідкою Топилівської сільської ради № 51 від 16 січня 2015 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача та її сім"ї від 16 січня 2015 року. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі цього, суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дітям утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, виходячи зі стану здоров'я дітей, їх матеріального становища, а також зі свого стану здоров'я та матеріального становища. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання малолітніх дітей, враховуючи твердження позивача, що відповідач працює водієм Боровицького ФАПу, а отже має постійний дохід, що підтвердив і останній, тому суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі частки від його заробітку. Разом з цим, відповідач, на заперечення позовних вимог в частині стягнення аліментів, надав суду докази стосовно свого матеріального становища та стану здоров"я, зокрема, довідку № 327 від 10.03.2015 року Боровицької сільської ради Чигиринського району та Протокол медичного огляду Черкаської міської лікарні № 2 від 15.01.2015 року, які суд враховує при прийнятті рішення. Тому, виходячи із принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальний стан відповідача, стан його здоров"я, суд визначає розмір аліментів, який слід стягувати з відповідача, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а тому позовні вимоги в цій частині позову також підлягають до задоволення. Аліменти на утримання дітей, згідно ст. 79 СК України, присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 21 січня 2015 року. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved