Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином і витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22.04.2015 року до неповнолітнього [PERSON] було застосовано примусові заходи виховного характеру, оскільки 20.12.2013р. [PERSON] маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на грунті особистих неприязних відносин, вчинив сварку з [PERSON] під час якої наніс декілька ударів рукою по обличчі останнього, а коли [PERSON] впав на землю, то декілька ударів ногами по тілу, заподіявши потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді рани на слизовій оболонці верхньої губи, закритого перелому основи нігтьової фаланги 4-го пальця правої руки та закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку. Висновком експерта №016/2014 від 12.02.2014 року, відповідно до якого на підставі даних судово-медичної експертизи у [PERSON], та даних медичної документації, у позивача були виявлені тілесні ушкодження: перелом та струс головного мозку. Зазначає, що оскільки відповідач, є винним у скоєнні суспільно небезпечного діяння, то має відшкодувати йому спричинену шкоду. Просить суд стягнути із законного представника неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] в його користь 4000грн. моральної шкоди, матеріальну шкоду в сумі 1363,82 грн., а також 1600 грн. витрат на правову допомогу. 29.10.2015 року представником позивача [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог. У поданій заяві, представник, просить стягнути з законного представника [PERSON] - [PERSON] на користь позивача [PERSON], 1647, 72 грн. матеріальної шкоди, 4000грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок нанесення легких тілесних ушкоджень та 1600грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не прибули, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON], його законний представник [PERSON], а також представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибули, надали суду заяву, в якій зазначили, що позов визнають частково, а саме погоджуються на відшкодування 1019,15грн. матеріальної шкоди, 1000грн. моральної шкоди та 1600грн. витрат на правову допомогу. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.12.2013р. [PERSON] маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на грунті особистих неприязних відносин, вчинив сварку з [PERSON] під час якої наніс декілька ударів рукою по обличчі останнього, заподіявши потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта №016/2014 від 12.02.2014 року, у [PERSON] малися: рана на слизовій оболонці верхньої губи, закритий перелом нігтьової фаланги четвертого пальця правої руки, а також закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, які утворилися від дії тупих твердих предметів. Відповідно до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 22.04.2015 року встановлено, що в провадженні суду знаходилось кримінальне провадження щодо неповнолітнього [PERSON] за ознаками суспіль-небезпечного діяння передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Із мотивувальної частини ухвали встановлено факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON]. Згідно даної ухвали суду, до неповнолітнього [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру. Дослідженими платіжними документами, встановлено, що позивачем затрачено кошти для придбання ліків та медичного обстеження в загальній сумі 1647грн. 72коп. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно приписів ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток /дохід/, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, стороннього догляду тощо. Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. На час розгляду цивільного позову заподіяна шкода відповідачем не відшкодована. Відповідно до положень ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок (ухвала) у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені ухвалою суду, яка набрала законної сили, а саме факт спричинення шкоди відповідачем встановлено ухвалою суду і не підлягає доказуванню за данною справою. За вказаних обставин, суд вважає доведеним той факт, що шкода була заподіяна позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] протиправними діями останнього, а тому матеріальна шкода в розмірі 1647грн. 72коп. підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім"ї та близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, який будучи здоровою людиною, з вини відповідача отримав травми, з приводу яких тривалий час лікувався, що завдало йому страждань. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого правопорушення, а також вимоги розумності та справедливості, а тому позовну вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 4000грн. суд задовольняє частково на суму 1500грн. Дослідженими квитанціями до прибуткового касового ордера №1 від 03.01.2014р. на суму 600грн. та №59 від 06.04.2015р. на суму 1000грн., встановлено, що позивачем затрачено кошти в загальній сумі 1600грн. на правову допомогу, які згідно приписів ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в користь позивач, як і судовий збір в дохід держави, від сплати якого звільнений позивач. Що стосується відшкодування спричинеої шкоди неповнолітнім відповідачем [PERSON] за рішенням суду, суд враховуючи положення ст. 1179 ЦК України та обставини встановленні в ході розгляду справи, а саме відсутність самостійного заробітку та майна достатнього для відшкодування завданої шкоди у неповнолітнього, покладає даний обов'язок на матір відповідача [PERSON].

Outcome: partial