Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивує тим, що між ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АК № 5750511 (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме, автомобіля Mitsubishi, реєстраційний номер [NUMBER] .20 вересня 2019 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю забезпеченого ТЗ під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Carina, реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням [PERSON] та автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року [PERSON] визнано винним в настанні ДТП. Власник пошкодженого автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначену подію було визнано страховою, про що було складено страховий акт № UA 2017092000044/L01/03 від 26 квітня 2018 року та розрахована сума страхового відшкодування, яка становить 9 585 грн. 25 коп. Даний розмір страхового відшкодування ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" виплатило власнику автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER] . Однак, відповідач всупереч вимогам п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " не повідомив протягом трьох днів ПрАТ "СК "ПЗУ Україна " про настання ДТП за його участю, а тому у ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" виникло право регресної вимоги до відповідача. Просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна " 9 585 грн. 25 коп. завданої майнової шкоди та понесені судові витрати по оплаті судового збору. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому, пославшись на правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року, зазначив, що підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом "ґ " підпункту 38.1.1 пункт у 38.1 статті 38 ЗаконуУкраїни від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)установлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Просив у задоволенні позову відмовити. Позивач подав суду відповідь на відзив, в якій просив при розгляді даної справи відійти від правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року, оскільки в жодному з положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", законодавець не поставив в залежність від факту проведення необґрунтованої виплати, право страховиків на звернення з вимогами до винних осіб в порядку регресу. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених позовних вимог заперечує. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2019 року дана справа прийнята до розгляду та у ній відкрито провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ України", згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АК № 5750511, було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля Mitsubishi, реєстраційний номер [NUMBER] , строком дії з 23 січня 2017 року по 23 січня 2018 року (а.с.5). Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, за те, що 20 вересня 2017 року, о 08 год. 00 хв., керуючи автомобілем Mitsubishi, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Ватутіна, 102 (кільцева дорога), в м. Києві, порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, а також не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , який по інерції від удару здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Carina, реєстраційний номер [NUMBER] . При ДТП всі три автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вище вказану подію, за заявою [PERSON] , було визнано страховою, про що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ України" складено акт № UA2017092000044/L01/03 від 26 квітня 2018 року та розрахована сума страхового відшкодування, яка становить 9 585 грн. 25 коп.(а.с.46). Відповідно до платіжного доручення № 15379 від 26 квітня 2018 року, [PERSON] отримав від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ України" страхове відшкодування в сумі 9 585 грн. 25 коп. (а.с.48). 30 серпня 2018 року ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" звернулося до [PERSON] із заявою про відшкодування в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 9 585 грн. 25 коп. (а.с.49). V. Оцінка Суду. Відповідно до ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " (далі Закон № 1961-ІV), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до п.33.1ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Однак, постановою від 16 вересня 2015 року у справі N 6-284цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію щодо стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Так, у постанові по вищезазначеній справі Верховний Суд України зазначив що відповідно до підпункту "ґ " підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування "зміну статтю 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов`язків учасників ДТП, у зв`язку з чим обов`язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення; страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ". Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту "ґ " підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов`язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. 14 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 752/9895/15-ц (ЄДРСРУ № 72243521) підтвердив раніше сформовану правову позицію стосовно відповідальності водія у разі неповідомлення страховика про настання страхового випадку (ДТП). В даній справі факт настання 20 вересня 2017 року страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; [PERSON] , як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed