Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

15 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком, мотивуючи тим, що між позивачкою та [PERSON] 18 вересня 2015 року був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], що стало підставою для набуття позивачкою права власності. На даний час, у будинку фактично проживає колишня дружина її сина [PERSON] - [PERSON]. Відповідачка з [PERSON] розлучені та однією сім'єю вже давно не проживають, спільного господарства не ведуть. Незважаючи на це, відповідачка продовжує фактично проживати у будинку позивачки, чим унеможливлює його використання для проживання, адже у будинок не допускає та при зустрічі зчиняє скандали. На даний час існує ситуація,коли власник житла,внаслідок протиправних дій відповідача, позбавлена можливості використовувати своє майно для власних потреб,в тому числі -проживати у цьому будинку,чи здавати його в оренду, а тому звернулася до суду з даним позовом. Представник позивачки по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що позивачка є власницею будинку, в якому проживає бувша дружина її сина. Проживання відповідачки у її будинку чинить останній перешкоди у користуванні її майном, а тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що хоче проживати з дітьми в одному будинку, оскільки іншого житла немає, перешкоди у користуванні майном не чинить, а також пояснила, що проживає в [ADDRESS] уже давно, позивачка не зверталася до неї з проханням звільнити будинок. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, заслухавши представника позивачки та відповідачку, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 18 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Люзняком О.М., зареєстрованого реєстрі за №1381, [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 5). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №44096400 від 18.09.2015 року (а.с.4), позивачка зареєструвала своє право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями по [ADDRESS]. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1, 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом також встановлено, що в зазначеному будинку зареєстрована та проживає бувша невістка позивачки - [PERSON], з якою [PERSON] 03 жовтня 2012 року розірвав шлюб, а в послідуючому провів відчуження належного йому будинку в [ADDRESS], що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №674/1776/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та інформацією,яка надана суду Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області від 30.03.2016р. № 11. Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. Згідно положень ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.2 ст. 64 ЖК України відповідачка не відноситься до членів сім"ї власника будинку, тобто позивачки, однак на її вимоги про звільнення не реагує, виселятись не бажає. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже право члена сім"ї власника будинку користуватись житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім"ї власника будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цей будинок, а відтак -припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім"ї на користування цим будинком, оскільки є похідним від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім"ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Давши належну оцінку цим обставинам, виходячи із вище зазначених норм права, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] підлягає виселенню із будинку, належного [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. При цьому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки слід стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати по справі, що становлять 487 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved