Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

11.04.2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він з листопада 2017 року не може зняти пенсію зі своєї картки № [NUMBER] рахунку [NUMBER], ПАТ КБ "Приватбанк", код за ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299. На його звернення, банк надав відповідь від 28.03.2018 року про те, що на картці № [NUMBER] є арешт. Згідно постанови про арешт коштів боржника ВП № 55173842 від 15.11.2017 року ВП № 55173842 було накладено арешт на рахунки:МФО банку 354507 АТ «Ощадбанк» р\\р [NUMBER]; МФО банку 354507 АТ «Ощадбанк» р\\р [NUMBER]; МФО банку 354347 ПАТ КБ « Приватбанк» р\\р [NUMBER]. Рахунок, зазначений в постанові державного виконавця як арештований, не відповідає пенсійному рахунку [NUMBER] за карткою № [NUMBER], про який банк вказав у відповіді від 28.03.2018 року, що на ньому є арешт. Вважає, що банк незаконно та безпідставно утримує грошові кошти - його пенсію, яка є його єдиним джерелом існування, чим порушує свої зобов'язання, встановлені ст..ст.1066,1068 ЦК України. У зв'язку з чим просив суд: зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" видати йому грошові кошти, що знаходяться на рахунку [NUMBER], картка № [NUMBER] ПАТ КБ "Приватбанк", код за ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299; стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" моральну шкоду в розмірі 6000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримали і просили суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнала і просила суд в задоволенні позову відмовити повністю, так як ані постанови державного або приватного виконавця про скасування арешту, ані рішення суду про скасування арешту немає, у зв'язку чим банк не може видати належні кошти позивачу, оскільки є процесуальний порядок для скасування арешту. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Позивач є власником картки № [NUMBER] рахунку [NUMBER], ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", код за ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299. Згідно Постанови про арешт коштів боржника ВП № 55173842 від 15.11.2017 року ВП № 55173842 було накладено арешт на рахунки: МФО банку 354507 АТ «Ощадбанк» р\\р [NUMBER]; МФО банку 354507 АТ «Ощадбанк» р\\р [NUMBER]; МФО банку 354347 ПАТ КБ « Приват Банк» р\\р [NUMBER]. Згідно постанови ВДВС Черкаського районного управління юстиції від 15.11.2017р. накладено арешт окрім вказаних рахунків та на всі інші відкритті рахунки, а також кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику [PERSON] Згідно ч.1,2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Ч. 4 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На день розгляду справи в судовому засіданні позивач підтвердив, що йому відомо про наявність виконавчого провадження відносно нього та примусового його виконання. Виконавче провадження не закрито. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи що позову про скасування арешту позивачем не подано, дії ДВС Черкаського районного управління юстиції ним не оскаржено, суд прийшов до висновку, що позивач вибрав невірний спосіб захисту своїх майнових прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77-80 ЦПК України, на підтвердження того, яким чином відповідач порушує його права. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди Позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди в розмірі 6000грн, проте всупереч вимог ч.1,3 ст.81 ЦПК суду не надано доказів, які підтверджують факт наявності причинного зв'язку між шкодою у визначеному ним розмірі і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed