Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

06.04.2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником земельної ділянки кадастровий номер 6324855100:06:000:0067 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області напідставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка перебуває в оренді на підставі додаткового договору до договору оренди землі укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Сахновщинське ім. М.О. Ключки» від 25.02.2017 року. Разом з тим, [PERSON] , не укладала будь-яких додаткових договорів до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324855100:06:000:0067 та не надавала будь-яким особам повноваження на укладання такого договору, відповідно, підпис від її імені на зазначеному додатковому договорі вчинений іншою особою, без відома [PERSON] та без уповноваження нею на вчинення аких дій. 26 грудня 2017 року [PERSON] на адресу Публічного акціонерного товариства «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» (нині Приватне акціонерне товариство «Сахновщинське ім. М.О. Ключки») рекомендованим листом направлено заяву, згідно якої [PERSON] просить, після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324855100:06:000:0067, тобто після 26 лютого 2019 року, припинити використання земельної ділянки та повернути останню за актом приймання-передачі. Окрім того, у зв`язку з небажанням після закінчення терміну дії даного договору оренди землі від 14.02.2008 року, укладати будь-які угоди щодо використання земельної ділянки кадастровий номер 6324855100:06:000:0067, [PERSON] просила не реєструвати будь-які додаткові угоди щодо використання зазначеної земельної ділянки. Зазначеним листом підтверджується факт відсутності волевиявлення [PERSON] на передачу земельної ділянки кадастровий номер 6324855100:06:000:0067 в оренду ПРАТ «Сахновщинське ім.М.О. Ключки». 19.09.2019року позивачем рекомендованим листом на адресу ПРАТ «Сахновщинське ім.М.О. Ключки» направлено заяву з повідомленням про припинення дії договору оренди від 14.02.2008 року та проханням провести всі фінансові розрахунки. Таким чином, на даний час позивач не може вільно розпоряджатися своєю власністю, через протиправна реєстрація додаткового договору від 25.02.2017 року, яким продовжено дію договору оренди від 14.02.2008 року. Враховуючи викладене, позивач просить визнати вказаний додатковий договір недійсним та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] та його представник Бондарук Я.М. в підготовчому судовому засіданні змінили предмет позову і просили суд скасувати державну реєстрацію додаткового договору до договору оренди земельної ділянки від 25.02.2017 року між ПАТ «Племзавод ім. 20 річчя Жовтня» (нині Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» (код 00851198) та [PERSON] щодо права оренди земельної ділянки площею 7,3078 га кадастровий помер 6324855100:06:000:0067, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 32392482 від 09.07.2019 року та зобов`язати ПРАТ «Сахновщинське імені М.О. Ключки» (код 00851198) повернути [PERSON] земельну ділянку. Позивач [PERSON] та його представник Бондарук Я.М. в судове засідання не з`явилися, представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача ПРАТ «Сахновщинське ім. М.О. Ключки» Кравченко С.О. у судове засідання в режимі відеоконференції не з`явилися, надав заяву про розгляду справи у його відсутності у зв`язку з його зайнятістю в розгляді іншої справи. У поданому відзиві зазначив, що з позовними вимогами відповідач не погоджується, вважає їх таким, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, [PERSON] померла [INFO] , позивач прийняв спадщину 30.08.2019 року і 19.09.2019 року звернувся до відповідача з листом про припинення дії договору оренди від 14.02.2008 року. Однак згідно вимог ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування) не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Також посилання позивача, що підпис від імені [PERSON] на спірному додатковому договорі землі нібито вчинено сторонньою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення [PERSON] на укладання договору, тому неможливо вважати, що сторони досягли усіх істотних умов при укладанні додаткового договору, що є підставою для визнання його недійним. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин до суду позивачем надано не було. Факт відсутності волевиявлення на укладення оспорюваного договору можливо підтвердити лише висновком судової почеркознавчої експертизи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить земельна ділянка площею 7,3078 га, кадастровий номер 6324855100:06:000:0067, розташована на території Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД №045567, виданий 11.10.2007 року Сахновщинською районною державною адміністрацією. (том 1 а.с. 27) Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 18.09.2019 року вбачається, що державним реєстратором Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Качаловою О.М. відповідно до договору оренди землі № б/н від 14.02.2008 року, додатковий договір б/н від 25.02.2019 року право оренди земельної ділянки зареєстровано за ПрАТ «Сахновщинське ім. М.О. Ключки», на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 47779052 від 15.07.2019 року. Строк дії оренди землі становить 7 років (том 1 а.с. 27). Відповідно до листа [PERSON] від 26 грудня 2017 року на адресу Публічного акціонерного товариства «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» (нині Приватне акціонерне товариство «Сахновщинське ім.М.О. Ключки») [PERSON] просить, після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324855100:06:000:0067, тобто після 26 лютого 2019 року, припинити використання земельної ділянки та повернути останню за актом приймання-передачі. Окрім того, у зв`язку з небажанням після закінчення терміну дії даного договору оренди землі від 14.02.2008 року, укладати будь-які угоди щодо використання земельної ділянки кадастровий номер 6324855100:06:000:0067, [PERSON] просила не реєструвати будь-які додаткові угоди щодо використання зазначеної земельної ділянки (том 1 а.с. 19). Згідно листа від 19.09.2019 року позивачем рекомендованим листом на адресу ПРАТ «Сахновщинське ім. М.О. Ключки» направлено заяву з повідомленням про припинення дії договору оренди від 14.02.2008 року та проханням провести всі фінансові розрахунки (том 1 а.с. 24). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з приписами частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» ( у редакції, чинній на дату укладання спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/247/16 звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Судом за клопотанням представника позивача було постановлено ухвалу про витребування оригіналу спірного договору оренди, однак відповідачем ПРАТ «Сахновщинське ім. М.О. Ключики» не виконано вимогу суду. В направлених до суду поясненнях, ПРАТ "Сахновщинське ім. М.О. Ключки" повідомило, що вказаний договір було передано юридичній фірмі ТОВ «АРОУ ЛТД» 05.03.2020 року за Актом прийому-передачі. Зі слів юриста ТОВ «АРОУ ЛТД» [PERSON] , вони були викрадені з портфелем із автомобіля. По вказаному факту було подано заяву до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві (вх.№24932) ( том 1 а.с. 222-230). Ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача Бондарук Я. про витребування у державного реєстратора Лозівської РДА Харківської області матеріалів реєстраційної справи додаткового договору до договору оренди земельної ділянки. Державним реєстратором Лозівської РДА Харківської області на виконання ухвал суду щодо витребування доказів було надано матеріали реєстраційної справи щодо земельної ділянки за кадастровим № 6324855100:06:000:0067 ( том 2 а.с. 1). У матеріалах реєстраційних справ по реєстрації договорів оренди землі, які були оглянуті судом, наявні копії договору оренди землі від 14 лютого 2008 року укладеного між [PERSON] та ВАТ «Племзавод ім. 20 річчя Жовтня» земельної ділянки площею 7,3078 га , зареєстрованого 26.02.2009 року за № 040970200002. Та копія додаткового договору до договору оренди земельної ділянки від 25 лютого 2017 року укладеного [PERSON] з ПРАТ "Сахновщинське ім. М.О. Ключки" площею 7,3078 га, з кадастровим № 6324855100:06:000:0067 (том 2 а.с. 2-4). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Виходячи з того, що зобов`язання, покладне на відповідача про надання оригіналу спірного додаткового договору оренди не було виконане і відсутність оригіналів договорів у реєстратора та у позивача, що виключило можливість призначення судової почеркознавчої експертизи для спростування або підтвердження виконання підпису у спірних угодах особисто [PERSON] , оскільки для проведення експертизи документа необхідний його оригінал. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не надано оригінал спірного договору з неповажних причин, оскільки факт крадіжки договору не підтверджено доказами, зокрема витягом з ЄРДР, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення та здійснення досудового розслідування по вказаному факту. Суд розцінює таку процесуальну поведінку відповідача як ухилення від надання витребуваних доказів і тому визнає той факт, що підпис під додатковим договором до договору оренди земельної ділянки від 25 лютого 2017 року не належить [PERSON] . Отже, на підставі викладеного, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, суд прийшов до висновку про не укладення спірного додаткового договору у зв`язку з відсутністю його оригіналу, який би свідчив про наявність волевиявлення [PERSON] на його укладання. Факт отримання позивачем орендної плати сам по собі не є підставою вважати, що між [PERSON] та ПрАТ "Сахновщинське ім. М.О. Ключки" існують договірні правовідносини щодо обумовленої земельної ділянки. Отримання такої плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладених з порушенням вимог ст.203 ЦК України правочинів, так як не підтверджує волевиявлення орендодавця на час їх укладення. При цьому у платіжних документах, наданих відповідачем на підтвердження отримання позивачем орендної плати зазначено, що кошти видані в рахунок земельного паю. Крім того, суд вважає, що здійснення сторонами договору конклюдентних дій, як зазначає відповідач, які свідчать, на його думку, про взаємну добру волю на дотримання договірних правовідносин та їх виконання, отримуючи грошей за користування відповідачем земельною ділянкою не свідчить про укладеність спірного договору за їх відсутності, як і правомірність користування відповідачем земельною ділянкою. Статтею 125 Земельного кодексу передбачено що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною п`ятою статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Відповідно до статті 2 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Частиною 2 статті 3 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Оскільки суд прийшов до висновку про неукладеність оспорюваних договорів оренди, належним способом захисту прав позивачів буде скасування державної реєстрації договорів оренди землі у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У п. 7.3. Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року сформульовано правовий висновок згідно якого відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. У п.7.18 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, у ході перегляду судових рішень щодо визнання договорів оренди недійсними з підстав вчинення підписів на останніх не орендодавцем, а іншою особою від його імені, містяться висновки про те що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. При цьому, у п.7.21. Постанови Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У п. 7.26. Постанови зазначено, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У п.7.27 Постанови вказано що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. У п.7.35. вказаної Постанови Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що у такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Оскільки суд прийшов до висновку про неукладеність додаткового договору оренди з відповідачем, тому земельна ділянка підлягає поверненню позивачу. З огляду на вказане суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання ПРАТ «Сахновщинське ім. О.М. Ключки», повернути земельну ділянку позивачу. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою. За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку із не співмірністю. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Додаток №1 до Договору про надання юридичних послуг № 15 від 19.03.2020 року : написання позовної заяви становить 5 год./ціна за 1 год - 1000 грн ( 5х1000) = 5000 грн, акт виконання робіт за договором про надання юридичних послуг №15 від 19.03.2020 року. (том 1 а.с. 28-30). Відповідно до частини 5 та 6 ЦПК України суд у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.. Представник відповідача зазначає про не співмірність витрат на правничу допомогу та вказує, що адвокатом Бондарук Я.М. не доведено належним чином оплати за правничу допомогу у розмірі 5000 грн., не додано доказів їх внесення, не пред`явлено докази внесення запису до книги обліку доходів та витрат. Враховуючи наведене, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. Таким чином, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмету спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 1000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1681 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved