Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

\~Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № KGAWAW10890307 від 29.10.2007 року в розмірі 20 926, 78 доларів США, зазначивши в обґрунтування позовних вимог,\~ що ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 29.10.2007 року уклали кредитний договір № KGAWAW10890307, за яким (договором) ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 12\~507,46 доларів США на термін до 29.10.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, згідно з умовами договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При цьому, Банк зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. В свою чергу, відповідач [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тим самим зобов`язання за вказаним Договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.12.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 20\~926,78 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6895,18 доларів США., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1429,68 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1091,59 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 10\~498 доларів США., а також заборгованості по штрафам відповідно до умов Договору, зокрема, 16,61 доларів США штраф (фіксована частина) та 995,72 доларів США штраф (процентна складова). З огляду на зазначене вище, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №KGAWAW10890307 від 29.10.2007 року в розмірі 20 926, 78 доларів США, що становить 314 948, 10 грн. (еквівалент згідно з курсом Національного Банку України станом на 01 грудня 2014 року), а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 149 грн. 48 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2015 року відкрито позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи. Ухвалою суду від 27 травня 2015 року зупинено провадження по цивільній справі до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі сил та засобів АТО. Ухвалою суду від 10 травня 2016 року відновлено провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з викликом в судове засідання учасників справи. Крім того, ухвалою суду від 14 червня 2016 року залишено без задоволення клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України\~ по цивільній справі №405/11790/14ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 26 січня 2017 року зупинено провадження по справі №405/11790/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № KGAWAW10890307 від 29.10.2007 року до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №405/8848/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, яка розглядається в порядку цивільного судочинства. Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року відновлено провадження у цивільній справі. \~ \~ \~ \~При цьому, 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року Цивільний процесуальний кодекс України, на підставі чого та відповідно до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, подальший розгляд зазначеної справи, враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання учасників справи. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, поряд з цим, попередньо подавав заяву, зареєстровану судом 26 січня 2017 року за вх.№1645, про розгляд\~справи за\~відсутності представника\~позивача та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, при цьому подав клопотання про закриття провадження у справі, яке зареєстроване судом 07.10.2020 року за вх. № 22790, за яким вказав про невідповідність позовних вимог умовам діючого законодавства та їх необґрунтованості, так як в позовній заяві зазначено, зокрема, що «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 29.10.2007 року уклали кредитний договір № KGAWAW10890307. Згідно договору\~ПАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» зобов`язався\~надати відповідачу\~кредит у\~розмірі 12507,46\~(Долар\~США)\~на термін\~до 29.10.2014\~р.,\~а Відповідач\~зобов`язався повернути\~кредит та\~сплатити відсотки\~за користування\~кредитними коштами\~в строки\~та в\~порядку,\~встановлених кредитним\~договором.\~Позивач зазначив,\~що до\~свого позову\~додає розрахунок\~заборгованості,\~яка станом\~на 01.12.2014\~року складає\~20926,78\~(Долар\~США),\~а також\~штрафи.Додатками\~до позовної\~заяви позивачем\~зазначений певний\~перелік документів,\~та в\~пункті третьому\~даного додатку\~зазначено:\~«3.\~Копія кредитного\~договору».\~Оскільки в\~самому тексті\~позовної заяви\~двічі Позивачем\~зазначається кредитний\~договір № KGAWAW10890307 від 29.10.2007 року(зокрема і у прохальній частині позову), предметом позову є саме даний кредитний договір № KGAWAW10890307. Інших договорів\~до позовної\~заяви позивачем\~не додано.\~Проте,\~в порушення\~норм ЦПК\~України,\~позовна заява\~не містить\~посилань на\~порушення конкретних\~розділів і\~пунктів кредитного\~договору № KGAWAW10890307, у відповідності з порушенням яких у нього і утворилася ніби то заборгованість перед Позивачем. Також вказав, що додатком до позовної заяви Позивачем, йому як відповідачу, надана копія кредитного договору від 29.10.2007року, яка виготовлена дрібним шрифтом та погано читається. Проте, дослідженням наданої позивачем копії кредитного договору встановлено, що даною копією є копія кредитного договору № KGAWAW10920307 від 29.10.2007 року. \~ \~ \~ \~Крім того, зазначив, що кредитний договір № KGAWAW10920307 ним з ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений саме 29.10.2007 року з наданням йому коштів в розмірі 16\~648, 12 доларів США на купівлю автомобіля, на строк до 28.10.2014 року. Інших кредитних договорів у зазначену дату з даною банківською установою він не укладав, тому йому невідомо та не очікувано, чому позивач звернувся саме до нього з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № KGAWAW10890307 від 29.10.2007 року, до укладання якого він не має жодного відношення. Вказав, що в позовній заяві позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», за якою він є відповідачем, зазначений як неіснуючий кредитний договір KGAWAW10890307 від 29.10.2007 року, так і зазначений неіснуючий кредит в розмірі 12\~507, 96 доларів США. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення проти позову відповідача оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12\~та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України) Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. З огляду на зазначене, обґрунтовуючи доводи позовної заяви позивач зазначає той факт, що 29 жовтня 2007 року між ним (ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № KGAWAW10890307, за умовами якого Банк зобов`язався надати надати відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 12\~507, 46 доларів США на термін до 29.10.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Також зазначив, що Банк свої зобов`язання за зазначеним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. В свою чергу, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками, та відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного ПАТ КБ "ПриватБанк" станом на 01 грудня 2014 року заборгованість за договором №KGAWAW10890307 становить 20\~926,78 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6895,18 доларів США., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1429,68 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1091,59 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 10\~498 доларів США., а також заборгованості по штрафам відповідно до умов Договору, зокрема, 16,61 доларів США штраф (фіксована частина) та 995,72 доларів США штраф (процентна складова). Щодо даних обставин, судом відзначається, що в межах даної цивільної справи № 405/11790/14-ц, заявлених позивачем предмету та підстав позову, між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору №KGAWAW10890307 від 29 жовтня 2007 року, та предметом пред`явленого позивачем позову до відповідача [PERSON] є стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором №KGAWAW10890307 від 29 жовтня 2007 року в розмірі 20\~926, 78 доларів США. Також спірні правовідносини сторін регулюються нормами Глави 71 Параграфом 2 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року. За частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з правочинів. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. В свою чергу, відповідний договір №KGAWAW10890307, укладений між сторонами 29 жовтня 2007 року у даній справі, - відсутній, докази отримання кредитних коштів відповідачем за зазначеним кредитним договором також відсутні, та, крім того, відповідачем [PERSON] заперечується факт укладення з позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору №KGAWAW10890307 від 29.10.2007 року та отримання за останнім кредитних коштів в розмірі 12\~507, 46 доларів США. При цьому, судом відзначається, що за положеннями ст.ст.10, 11 ЦПК України в редакції Закону №1618-IV від 18 березня 2004 року, чинного на час звернення позивача з позовом до суду, та відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, чинного на час судового розгляду справи, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України в редакції Закону №1618-IV від 18 березня 2004 року, чинного на час звернення позивача з позовом до суду, ст.81 ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, чинного на час судового розгляду справи). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування(ч. ч. 1, 2, 4 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Позивачем до позовної заяви в якості доказу на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві надано копію кредитного договору №KGAWAW10920307 від 29.10.2007 року, сторонами за яким є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , та за яким Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 29.10.2007 року по 28.10.2014 року включно у розмірі 16\~648, 12 доларів США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на сплату страхових платежів, а також винагороди за надання фінансового інструменту, поряд з цим, зазначений договір не є предметом позову та за ним не стягується з відповідача заборгованість, на підставі чого зазначений доказ не є належним в розумінні вимог ст.77 ЦПК України. Суд зауважує, що при розгляді справи суд виходить лише з заявлених позовних вимог, з обґрунтувань, викладених у позовній заяві, і з наданих учасниками справи доказів, що відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Принцип диспозитивності цивільного судочинства, зокрема, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Тим самим, доведення умов кредитування і наявності заборгованості у відповідача є обов`язком позивача, і саме позивач повинен довести суду обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості та їх розмір, а також довести наявність визначених законом підстав для стягнення вказаних сум з відповідача. Однак, всупереч вищенаведених положень процесуального законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ті обставини, що 29 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № KGAWAW10890307, за яким (договором) ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 12\~507,46 доларів США, а відповідач [PERSON] отримав за зазначеним кредитним договором кредитні кошти в розмірі 12\~507,46 доларів США, та станом на 01 грудня 2014 року має заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 20\~926, 78 доларів США, матеріали справи не містять. \~ \~ \~ \~Окремо судом відзначається, що принцип змагальності, як один із основоположних принципів цивільного процесу, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони, та, одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності, який знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд, в свою чергу, тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування у даній справі доказів за ініціативою суду. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за кредитним договором № KGAWAW10890307 від 29 жовтня 2007 року в розмірі 20 926, 78 доларів США, з підстав їх недоведеності. \~\~\~\~ Відповідно до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу було відмовлено, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду судового збору в розмірі 3\~149, 48 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 634, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed