Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

24.11.2015 р., та збільшивши вимоги заявою від 18.01.2016 р., [PERSON] звернувся з позовом до суд до [PERSON] та [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою шляхом: зобовязання відповідача за її рахунок знести шиферний паркан та деревяну бесідку, які розташовані між житловим будинком та сараєм, позначеним в технічному паспорті під літерою «В»; зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод йому та членам його родини у заїзді та територію спільного подвіря по провулку Крамського, 9, у м. Охтирці, транспортними засобами через металеві ворота; зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача за її рахунок знести самочинно побудований гараж, що знаходиться на місці розташування цегляної огорожі, позначеної в технічному паспорті під позначкою «З». Заявою від 27.07.2016 р. позивач збільшив позовні вимоги прохаючи зобовязати відповідачів усунути перешкоди у вільному володінні та користуванні 55/100 частин літньої кухні позначеної в технічному паспорті під літерою «Ж» шляхом розблокування (відкриття) хвіртки між будинком та сараєм «В», яку відповідачі [PERSON] та [PERSON] закрили у 2015 році. Зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] відновити цегляний паркан з білої цегли на місці позначеному в технічному паспорті під позначкою «3» в місці розташування самочинного гаражу. Вимоги мотивує тим, що 26.02.1998 року він придбав у власність 55/100 частини житлового будинку разом з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Охтирка, пров. Крамського, 9. Вказаний факт підтверджується договором купівлі - продажу ААК № 810200, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за № 2-902, та зареєстрований в Охтирському МБТІ 04.03.1998 року за номером 244. Інша частина (45/100) вищевказаного житлового будинку по провулку Крамського, 9, належала на праві власності його дружині [PERSON]. 22.03.2000 року його дружина продала 45/100 частини житлового будинку [PERSON]. Вказаний факт підтверджується договором купівлі - продажу АВІ № 367944, посвідченим державним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за № 2-902, та зареєстрований в Охтирському МБТІ 29.03.2000 року за номером 244 ин.72 инф, 98. 28 вересня 2015 року він приватизував земельну ділянку, що розташована на території домогосподарства по пров. Крамського, 9, м. Охтирка, і отримав Свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Відповідачка та члени її сімї постійно чинять перешкоди у вільному користуванні майном, належним йому на праві власності, що проявляється в наступному. [PERSON] останнім часом не дає йому користуватись вхідною хвірткою, що розташована праворуч від спільного будинку, поруч з воротами і не дає користуватись воротами для в'їзду транспорту. [PERSON] взагалі не допускає його на подвіря, що розташоване поблизу її частини будинку. Це створює йому великі незручності, так як вхідна хвіртка, якою він вимушений користуватись, що розташована ліворуч від будинку, має прохід шириною всього 80 см. і великогабаритні речі там неможливо занести. У випадку виникнення форс-мажорних обставин (пожежа, аварія, ін.) доступ до будинку дуже утруднений. Відповідачка самовільно змінила внутрішній врізний замок на металевій хвіртці і ключів ані йому, ані членам його родини не надає і не дозволяє користуватись хвірткою та ворітьми домогосподарства. Крім того, з метою унеможливлення користування земельною ділянкою на подвірї господарства, відповідачка між задньою частиною спільного будинку та сараєм «В» побудувала шиферний паркан, а металеву хвіртку біля вказаної огорожі зачинила на металеву закрутку з шайбою, таким чином заблокувавши її відкриття, і не дозволяє користуватися нею. Однак за вказаним парканом розташований люк до вигрібної ями, що належить йому і, таким чином, відповідачка унеможливила доступ до вигрібної ями спецмашині для викачки відходів. Отже, [PERSON] умисно створила перешкоди у вільному користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності. Крім того, відповідачка умисно перенесла деревяну бесідку з території, де побудувала цегляний гараж, на територію, біля шиферного паркану і таким чином знову ж таки унеможливлює доступ до вигрібної ями для спецавтомобіля а також вільному заїзду легкового транспортного засобу їхнього сина. Поблизу сараю «В», який належить йому, відповідачка без його дозволу в червні місяці 2015 року поставила металеву решітку, яка унеможливлює доступ до сараю, і крім того, поблизу вказаного сараю створила насип із будівельних матеріалів, які заважають вільному доступу та обслуговуванню сараю. На всі його пропозиції відновити становище, як було раніше і надати змогу вільного проходу та вїзду на земельну ділянку подвіря [PERSON] відповідала відмовою. Говорила, що то його проблеми та починала із ним сваритись. Крім того, [PERSON] не запитуючи його згоди, самовільно розібрала належний йому цегляний паркан, позначений в технічному паспорті під цифрою «3», який відповідно до умов договору купівлі-продажу АВІ № 367944 від 22.03.2000 року, посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори [PERSON], належить не їй, а йому, і присвоївши собі будівельний матеріал у вигляді білої цегли, побудувала без будь-якого дозволу з його боку, без отримання дозволу з відділу архітектури чи погодження інспекції ДАБК, не дотримуючись протипожежних правил, вимог ДБН, цегляний гараж, перекриття даху якого значним чином виступає на територію подвір'я, унеможливлюючи заїзд до двору великогабаритному транспорту. Вказаний гараж відповідачка будувала на протязі тривалого часу і ще не ввела його в експлуатацію. Також зазначив що йому, окрім іншого, на праві власності також належить 55/100 частини літньої кухні, позначеної у технічному паспорті літерою «Ж», та знаходиться на частині двору розділеної шиферним парканом з боку частини будинку належної відповідачам. Проте [PERSON] починаючи із 2015 р. не допускають його до цього приміщення заблокувавши хвіртку вбудовану у цей паркан шляхом навісу болта закрученого гайкою. Відповідач [PERSON] заявою 24.11.2015 р., та збільшивши вимоги заявою від 18.01.2016 р. звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами прохаючи: усунути порушення і перешкоди у реалізації прав володіння та користування нею як співвласником 45/100 частин будинковолодіння (домогосподарства) за адресою по пров. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області, шляхом знесення самочинно забудованого [PERSON] та [PERSON] нерухомого майна по пров. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області, у вигляді житлових приміщень загальним позначенням а3 з тамбуром а5, які складаються з тамбуру І (а5) площею 3.0 кв.м., приміщеннями 1-1 площею 8.0 кв.м., 1-7 площею 8.3 кв.м., 1-8 площею 6.3 кв.м., 1-9 площею 2.0 кв.м., які прибудовані на території земельної ділянки загального користування (подвіря) до 55/100 частин житлового будинку за даною адресою; усунути порушення і перешкоди у реалізації прав володіння та користування співвласником [PERSON] 45/100 частин будинковолодіння (домогосподарства) за адресою: по пров. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області, шляхом зобовязання [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у вільному володінні та користуванні сараєм «В» і хвірткою за позначенням № 2 (розташованої ліворуч від спільного житлового будинку), та передати [PERSON] дублікат ключів (або виготовлення дублікату ключів за власний рахунок [PERSON]М.) від хвіртки № 2, по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці, Сумської області, для використання хвіртки за цільовим призначенням та вільного і на власний розсуд співвласника спільної часткової власності [PERSON] пересування по території подвіря будинковолодіння (домогосподарства) за вказаною адресою; визнати за [PERSON] право власності, як на складові придбаного нерухомого майна відповідно до договору купівлі - продажу від 22.03.2000 р., на 45/100 частин цегляного паркану за технічним позначенням №3, розташованого праворуч від фасадного боку будинковолодіння, та 45/100 частин хвіртки № 2, розташованої ліворуч від фасадного боку будинковолодіння по вул. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області; визнати незаконною та скасувати реєстрацію Комунальним підприємством «Охтирське міжміське бюро технічної інвентаризації» поточних змін у житловому будинку по вул. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області, проведених 29.07.2005 р. щодо переобладнання і перепланування кімнати 1-1 площею 22.7 кв.м. у два окремих приміщення 1-3 площею 12.7 кв.м. та 1-4 площею 10.7 кв.м., перебудови приміщення 1-2 площею 4.9 кв.м., добудови на території подвіря до житлового будинку житлових приміщень загальним позначенням а3 з тамбуром а5 які складаються з тамбуру І (а5) площею 3.0 кв.м. з приміщеннями 1-1 площею 8.0 кв.м., 1-6 площею 4.5 кв.м., 1-7 площею 8.3 кв.м., 1-8 площею 6.3 кв.м., 1-9 площею 2.0 кв.м, без проектно - архітектурних умов та дозволів на переобладнання, перепланування, перебудову та добудову до 55/100 частин житлового будинку по вул. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області, належних на праві власності [PERSON], як спільної часткової власності будинковолодіння (домоволодіння) за вказаною адресою. Вимоги мотивує тим, що вона, як співвласник будинковолодіння, набула право власності на 45/100 частин даного обєкту нерухомості по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці, за договором купівлі - продажу від 22.03.2000 р. Зазначену частину будинковолодіння їй продала у власність дружина позивача - [PERSON] У власність [PERSON] придбано 45/100 частин по пров. Крамського, 9, м. Охтирка, як одноповерховий деревяний - цегляний жилий будинок, розташований на земельній ділянці Охтирської міської ради (земельна ділянка не приватизована), жилою площею 48.2 м2, технічним позначенням А-а-а4, з побутовими спорудами у вигляді сараю - літньої кухні Б, літньої кухні Ж, сараю В, огорожі №1-2, колодязь №3-К. За умовними адресами частин по пров. Крамського, 9, м. Охтирка, 55/100 частин житлового будинку ([PERSON]У.) облікується як квартира №1, а 45/100 частин ([PERSON]М.) як квартира №2. При придбані у власність частини будинковолодіння [PERSON] вже був визначений певний порядок користування земельною ділянкою під територію подвіря та огороду. На території огороду територія земельної ділянки була розмежована і спору з цього приводу не виникало. На території подвіря між житловим будинком та сараєм «В» був деревяний паркан із хвірткою, який розмежовував територію подвіря між співвласниками житлового будинку (квартир). При цьому власник своєї частини [PERSON] (співвласник будинковолодіння) потрапляв на територію подвіря через хвіртку №2 з боку своєї частини будинковолодіння. Власник своєї частини [PERSON] (співвласник будинковолодіння) потрапляла на територію подвіря через хвіртку з воротами з боку своєї частини будинковолодіння. Один одному не заважали і претензій не висловлювали. Після придбання у власність частини будинковолодіння та вселення склався певний вищезазначений порядок користування земельною ділянкою, який, як зясовано, у наступному був визначений попередніми власниками будинковолодіння та землекористувачами. У 2001 році подружжя [PERSON] справили весілля рідного сина, який виїхав з даного будинковолодіння, та почали забудову території подвіря. Так, за період з 2002 по 2005 рік подружжя [PERSON] на території подвіря до житлового будинку (55/100 частин) прибудували житлові приміщення загальним позначенням а3 з тамбуром а5, які складаються з тамбур І (а5) площею 3.0 м2, приміщеннями 1-1 площею 8.0 м2, 1-7 площею 8.3 м2, 1-8 площею 6.3 м2, 1-9 площею 2.0 м2 Забудова території подвіря переліченими обєктами з співвласником частини будинковолодіння [PERSON] не узгоджувалася. Дозволу на забудову та належно затвердженого проекту не існує, зазначені обєкти не узаконені в порядку та на підставі чинного законодавства. Але забудовою а3 з тамбуром а5 зайнята частина земельної ділянки на території подвіря, чим створені перешкоди для співвласника будинковолодіння [PERSON]. За час існування деревяний паркан між житловим будинком та сараєм «В» значно постарів, похилився та потребував заміни. Чоловік [PERSON] власними зусиллями та за рахунок власних коштів ліквідував з місця розташування деревяний паркан та на тому ж місці встановив паркан з рельєфного шиферу. Технічно паркан залишився там же, де був до цього, хвіртка була влаштована також для вільного проходу (пересування) співвласників будинковолодіння та їх сімей. Але шиферний паркан вище попереднього для обмеження візуального спостереження співвласників один за одним. Також чоловіком [PERSON] на території земельної ділянки до 45/100 частини житлового будинку була установлена бесідка, яка не є обєктом забудови або нерухомим майном. Дана бесідка нічим не заважає будь кому зі співвласників та членам їх сімей. Потрапляння на територію подвіря по пров. Крамського, 9, м. Охтирка, з самого початку заплановане через хвіртку з боку частини будинковолодіння (55/100 частин) - розташована ліворуч від спільного будинку, де розташована хвіртка, яка на даний час закривається на замок з окремим ключем, яким володіють, користуються та розпоряджуються виключно подружжя [PERSON]. Співвласник [PERSON] позбавлена можливості вільного пересування через хвіртку на територію подвіря через умисні дії [PERSON] та [PERSON]. Цим також створені перешкоди, які тривають і продовжують діяти. Якщо [PERSON] бажає проникнення на територію подвір'я з боку частини будинковолодіння [PERSON], тобто через ворота із заїздом транспортними засобами, йому заважає паркан посередині подвіря та бесідка на частині території подвіря до житлового будинку 45/100 частин власника [PERSON], тоді доречно ініціювати зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод шляхом знесення забудованих приміщень а3 з тамбуром а5, надання вільного проходу через хвіртку на територію подвіря, володіння та користування спорудою за технічним позначенням «В» та зобовязання видати дублікат ключів від хвіртки (або виготовити за власний рахунок [PERSON]М.) для використання хвіртки за цільовим призначенням. Також внесення Охтирським МБТІ змін до технічної документації на будинковолодіння із зазначенням обєктів нерухомості як обєктів нерухомості з належними дозволами, є незаконним. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 09.06.2016 р. позовну заяву у частині зустрічних позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], комунального підприємства «Охтирське міжміське бюро технічної інвентаризації» про знесення самочинно забудованого [PERSON] та [PERSON] нерухомого майна по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці, Сумської області, у вигляді житлових приміщень загальним позначенням а3 з тамбуром а5, які складаються з тамбуру І (а5) площею 3.0 кв.м., приміщеннями 1-1 площею 8.0 кв.м., 1-7 площею 8.3 кв.м., 1-8 площею 6.3 кв.м., 1-9 площею 2.0 кв.м., які прибудовані на території земельної ділянки загального користування (подвіря) до 55/100 частин житлового будинку за даною адресою, залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники заявлені позовні вимоги підтримали повністю та висловили незгоду із зустрічним позовом. [PERSON] пояснив, що купив частину будинку у 1998 році із усіма будівлями, половиною сараю та хвірткою. Інша частина будинку належала його дружині, яка продала її відповідачам і перейшла до нього. При купівлі було обумовлено, що двір перебуває у спільній власності, однак хвіртка була розділена і паркан з воротами також був поділений. Будь-яких сварок між ними на протязі тривалого часу не було, двором вони користувались спільно, його син ставив у дворі власний автомобіль, коли приїжджав до них. Під час проведення добудов вантажівками завозились будівельні матеріали. Шиферний паркан на місці старого, що розподіляє частини двору, вони робили разом. Шифер був [PERSON], а листок металу і труба на хвіртку, з його матеріалу. На той момент їх влаштовувала наявність паркану, оскільки у них був доступ до іншої частини двору. Останнім часом [PERSON] перестали їх пускати до спільного двору, заблокували хвіртку, закрутивши її за допомогою болта та гайки, не дають синові ставили автомобіль у дворі. Виникла необхідність заїзду спеціального автотранспорту для відкачування з вигрібної ями, яка розташована по їхній бік двору, проте вони також не можуть це зробити. Вважає, що оскільки відповідач будував паркан, то сам має його зносити. Коли у них виникла необхідність поставити машину у дворі, спочатку [PERSON] погодились, домовились змістити бесідку, заглушку поставити на вигрібній ямі, а коли зробили заглушку, то повідомили, що передумали. Бесідка, яка розміщена біля шиферної огорожі, також заважає заїзду авто і має бути відповідачами прибрана. Він дозволу не давав на будівництво гаражу у спільному дворі, гараж побудований із цегли, на даний час навіс з гаража там такий, що вантажним авто не можливо проїхати. Вони з дружиною жодним чином не заважають відповідачам у користуванні хвірткою. Раніше [PERSON] користувалась нею, а так взагалі їм не з руки ходити через неї. Сарай "В" належить йому, він особисто його купував. [PERSON] не претендували на користування сараєм "В", оскільки він його, і претензій з приводу користування не заявлялись. У власній частині будинку він зробив добудови. Зокрема зробив тамбур, на тамбур дозвіл не брав, однак представники БТІ приходили та проводили заміри. Також він зробив перегородку в у власній частині будинку, зробив дві кімнати з однієї великої кімнати. Цим права [PERSON] ніяким чином не порушуються. Всі роботи по добудовах ним погоджувались із [PERSON] і ті ніяких заперечень із цього приводу на той час не висловлювали. Представник позивача [PERSON], яка є його дружиною, пояснила, що 45/100 частини будинку за зазначеною адресою вона із мамою придбала у 1978 році. Коли придбали будинок, то іншими співвласниками були [PERSON] і [PERSON], їм належало 55/100. У [PERSON] в 1998 році придбав частину будинку 55/100 її чоловік [PERSON], у тому числі сарай "В" і сарай "Г". [PERSON] не мають права претендувати на цей сарай, оскільки він їм не належить. У 2000 році у них зявилась потреба у коштах, і вона продала свою частку будинку [PERSON]. Проте, зазначений у договорі купівлі-продажу сарай "В", їм не продавала. Оскільки всі будівлі знаходились у спільному дворі, то нотаріус при оформленні договору внесла не вірний запис щодо належності зазначеного сараю. Вони не оспорювали ці договори. Коли продавала частину [PERSON] вони з чоловіком продали також половину паркану і воріт. Із відповідачкою домовились, що вони, якщо буде необхідність, будуть користуватись воротами, бо ворота у двір лише одні. Також у 2000 році, коли продала частку [PERSON], за їхньою згодою з метою газифікації до власної частки будинку добудували приміщення 1-7 1-8, 1-1, 1-9, тамбур 1. Коли проводили газ, [PERSON] не заперечували. А коли тимчасово виїхали, [PERSON] вирішили, що вони не приїдуть, і побудували у 2004-2005 роках без їхньої згоди гараж. Ще раніше, коли проживали із попередніми власниками, то ті за їхньою згодою поставили маленький штахетник і маленьку хвіртку, якими був розділений спільний двір. Коли штахетник став дуже слабкий, то її чоловік зробив із фанери інший паркан. Близько 2 років тому [PERSON] перебудували паркан звівши новий із шиферу, який занадто високий, через що вони не в змозі викачувати розміщену за ним вигрібну яму. Раніше вони користувались насосом, проте зараз він зламався і у них виникла потреба використовувати спеціальний автомобіль. Крім того, впритул до цього паркану відповідач із чоловіком перенесла бесідку, яка також заважатиме залишати авто її синові та спеціальному автомобілю підїжджати до вигрібної ями. Раніше ставили паркан від собак і курей, проте зараз такої потреби немає. Відповідачі також зробили і поставили нову хвірточку, що розділяє двір, яка була увесь час відкрита. Проте, в минулому році без поважних причин закрили її і зараз вона із чоловіком не може потрапити до іншої частини спільного двору. Відповідач не дає користуватись цією частиною подвіря та залишати у дворі авто її сина, коли той приїжджає у гості. З їхнього боку двору мається вхідна хвіртка, за якою розміщений дуже вузький прохід на їхню частину двору. Туди неможливо вїхати транспортом і небезпечно проходити у зимовий період коли із даху звисають бурульки. Представник позивача [PERSON] звернув увагу суду на те, що [PERSON] не продавала [PERSON] сарай "В", про що помилково зазначено у договорі купівлі продажу. На даний час позивачу міською радою виділена у приватну власність вся земельна ділянка. Як власник позивач звертався з вимогою про усунення перешкод щодо доступу вигрібної ями до [PERSON]. На момент проживання [PERSON] і [PERSON] був вільний доступ до вигрібної ями, але даний паркан був побудований без дозволу, позивач сподівався, що буде відкрита хоча б хвіртка. Тому підтримують позовні вимоги в частині знесення паркану, який зведений 2 роки тому. Відповідачами навмисно перенесена деревяна бесідка до паркану, що унеможливлює підїзд автомобіля, а тому просять її знести. Щодо вхідної основної хвіртки, вона була постійно у спільному користуванні, лише у 2015 році відповідачі почали закривати її на ключ, і не пускати ані легковий автомобіль, ані скутер, не давали пройти, що порушує їх права. [PERSON] побудував цегляний паркан, з іншої частини двору. Проте [PERSON] його розібрали самовільно і на його місці побудували цегляний гараж. Останнім часом вони побудували дах таким чином, що він приблизно на 2 метри нависає на іншу частину двору і що створює перешкоди для заїзду транспорту. На даний час [PERSON] змушена користуватися хвірткою, що розташована з лівого боку, а це ускладнює проживання, унеможливлює занесення великогабаритних речей. Щодо зустрічних позовних вимог - позивачами не надано жодного доказу у вчиненні перешкод у користуванні хвірткою номер 2, вона відкрита, ніхто не звертався з проханням про надання ключів. Хвіртка відчинена, нею можна вільно користуватись, щодо сараю "В", то це є необґрунтованими вимогами, не наведено жодного доказу про порушення прав позивача за зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені щодо неї позовні вимоги не визнали у повному обсязі, із підстав викладених у письмових запереченнях та підтримали зустрічні вимоги. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи по суті у судовому засіданні присутній не був, його у судовому засіданні також представляв [PERSON], який заявив про повне не визнання вимог [PERSON] та підтримку зустрічному позову. Від Охтирської міської ради Сумської обл. та від комунального підприємства Охтирської міської [PERSON] «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» надійшли листи із проханням розглядати справі без участі їхніх представників. Представники комунального підприємства «Охтирське міжміське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не зявились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи. про причини не явки до суду не повідомляли. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, прийшов до наступного. Згідно ч. 1, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно Постанови ВЦВК та РНК УСРР із 2 січня 1929 р. зазначене домоволодіння, що складалось із будинку із прибудовою А-1, а, та хліву «Б», у порядку денаціоналізації було передане у приватну власність [PERSON]. Земельна ділянка під ним була передана у користування. Зазначене підтверджується посвідченням про денаціоналізацію виданим Охтирською міською радою 23 жовтня 1933 року та зареєстрованим у Охтирському БТІ за №244 (а.с. 1 інв. спр.). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.09.1969 р. після смерті [PERSON] зазначений будинок у рівних частках успадкували його сини [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27 інв. спр.) За період із 04.07.1969 р. по 05.09.1973 р. у домоволодінні були самочинно добудовані сарай «В» та колодязь. Станом на 25.11.1982 р. самочинно були побудовані літня кухня «Ж» - (Рогова) та сарай-кухня «Г» [PERSON] (а.с. 31 інв. спр.) Згідно винесеної Охтирським райнарсудом Сумської обл. ухвали про затвердження мирової угоди про поділ будинку від 27.12.1974 р. у будинку по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці, виділено: [PERSON] кімнати №№ 1-3 площею 20,37 м2, 1-2 площею 6,40 м2 , 1-6 площею 4,43 м2, веранду 1-1 площею 6,24 м2, кладову 1-7 площею 5,50 м2, крильце, половину сараю «Б», половину воріт та огорожі. [PERSON] кімнати №№ 1-4 площею 10,35 м2, 1-5 площею 24.00 м2 , веранду 1-9 площею 5,6 м2 , кладову 1-8 площею 5,10 м2, крильце, половину сараю «Б», половину воріт та огорожі, сарай «В». (а.с. 46 інв. спр., а.с. 6) Рішенням виконкому Охтирської міської ради депутатів трудящих від 12.12.1974 р. було дозволено [PERSON] провести оформлення самовільно збудованих сараю та веранди по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці (а.с. 47 інв. спр., а.с. 3 т. 2) Рішенням виконкому Охтирської міської ради від 27.02.1975 р. було задоволене прохання [PERSON] та [PERSON] про оформлення правовстановлюючих документів у нових ідеальних долях на будинок, оскільки [PERSON] додатково побудував сарай та веранду до житлового будинку. (а.с. 49 інв. спр., а.с. 7) Виконавчим комітетом Охтирської міської ради 5.03.1975 р. були видані свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок із надвірними спорудами, за яким за [PERSON] було зареєстроване право власності на 45/100 частини, а за [PERSON] відповідно на 55/100 частини будинку та споруд. (а.с. 50, 51, 55, інв. спр.) Згідно договору купівлі-продажу від 16.06.1978 р. [PERSON] придбала у [PERSON] 45/100 частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних споруд по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці. (а.с. 60, інв. спр.) В подальшому [PERSON] здійснила до частини будинку прибудову «а2», та прибудувала тамбур «а4» (а.с. 64, інв. спр.) Рішенням Охтирського міськнарсуду Сумської обл. від 21.12.1982 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою було вирішено за [PERSON] залишити під городом 366 м2, під двором 192 м2 під спорудами 89 м2; у користуванні [PERSON] залишити під городом 469 м2, під двором 192 м2 під спорудами 94 м2, тобто [PERSON] з боку домоволодіння за №11, [PERSON] з боку домоволодіння за №7. Межу розподілу городу провести прямою лінією, як вказано на генеральному плані прикладеному до матеріалів експертизи. Двір залишити у спільному користуванні сторін. (а.с. 200- 201 та а.с. 73-78 інв. спр.) Після смерті [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.1987 р. на 55/100 частини житлового будинку житловою площею 30,3 м2, із надвірними спорудами: сарай л, кухня Г, літня кухня Ж, сарай В., забор - №1, колодязь №3, колодязь к, що розташовані на земельній ділянці розмірами 910 м2, по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці, у рівних частках успадкували його дружина [PERSON] та син [PERSON]. (а.с. 94 інв. спр.) Згідно договору купівлі-продажу від 26.02.1998 р. [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав 55/100 частини житлового будинку із господарчими спорудами що розташовані на земельній ділянці розмірами 910 м2, по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок жилою площею 30,3 м2 зазначений під літерами А,а,а4, та надвірні споруди: сарай л, кухня Г, літня кухня Ж, сарай В, огорожа - №1-3, колодязь №3 к (а.с. 88 інв. спр., а.с. 8) Подружжя [PERSON] на території подвіря до житлового будинку (55/100 частин) самочинно прибудували житлові приміщення загальним позначенням а3 з тамбуром а5, які складаються із тамбуру І (а5) площею 3.0 м2, приміщень 1-1 площею 8.0 м2, 1-7 площею 8.3 м2, 1-8 площею 6.3 м2, 1-9 площею 2.0 м2 (а.с. 11) Згідно договору купівлі продажу від 22.03.2000 р. [PERSON] продала, а [PERSON] придбала 45/100 частини житлового будинку із господарчими спорудами що розташовані на земельній ділянці Охтирської міської ради, по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок жилою площею 48,2 м2 зазначений під літерами А,а,а4, та надвірні споруди: сарай л, кухня Б, літня кухня Ж, сарай В., огорожа - №1-2, колодязь №3 к (а.с. 94 інв. спр., а.с. 9) Згідно із витягом із ДЗК та свідоцтва про право власності від 28.09.2015 р. (а.с. 12-19, 87-102) [PERSON] є власником 55/100 частини земельної ділянки по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці. Згідно із витягом із ДЗК та довідкою із державного реєстру речових прав(а.с. 21, 102-103, т. 2) [PERSON] є власником 45/100 частини земельної ділянки по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці. При вирішенні первинних та зустрічних позовних вимог у частині усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2, ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Як було встановлено у судовому засіданні, двір домоволодіння по пров. Крамського, 9 у м. Охтирці, фактично розділений шиферним парканом та металевою хвірткою, яка на протязі останніх 2-х років є заблокованою подружжям [PERSON]. До цього, на цьому ж місці попередніми власниками був збудований деревяний штахетник, а згодом фанерна огорожа. При цьому, хвіртка, що розділяла обидві частини двору, постійно була розблокована, що дозволяло співвласникам будинку вільно переміщатись по території усього двору. Крім того, ворота та вхідна хвіртка біля них, що розташовані з боку вулиці, також зачиняються подружжям [PERSON]. Таким чином, подружжя [PERSON] позбавлене можливості безперешкодного доступу до іншої частини двору, як із зовні, так і з середини двору. Право позивача [PERSON] користуватись іншою частиною двору підтверджується вищезазначеним судовим рішенням, яким було визначено порядок користування земельною ділянкою між попередніми власниками будинку (територія двору перебуває у спільному користуванні сторін), і яке є обовязковим для нових співвласників. Після приватизації земельної ділянки сторонами питання про її поділ не вирішувалось. Отже відповідачем не спростовано того факту, що територія двору перебуває у спільному користуванні сторін. На даний час подружжя [PERSON] вимушене користуватись виключно хвірткою з боку вулиці яка розташована із іншого боку двору. Зазначені обставини також підтверджуються показами свідків. Так, допитана як свідок [PERSON] показала що проживає поруч із сторонами вже близько 35 років та товаришує із сімєю [PERSON]. Знаходилась у їхньому дворі, який був загальним незважаючи на те, що будинок на дві квартири. Двір, там де зараз побудований шиферний паркан, був розділений раніше невеликим штахетником висотою 60-50 см. і хвірточка відкривалась. Ще у позаминулому році сторони товаришували, вони були разом у належній [PERSON] бесідці і спілкувались. Проте на даний час зведений шиферний паркан та хвіртка, яку [PERSON] закрили та не дають подружжю [PERSON] заходити на ту частину двору. [PERSON] користуються іншим входом до двору, але там ходити небезпечно, прохід вузький, взимку є небезпека травмуватись нависаючими з даху бурульками. [PERSON] перестали надавати двір щоб син подружжя [PERSON] залишав на ніч авто, коли приїжджав у гості, хоча раніше він залишав його. Немає у [PERSON] можливості викачувати каналізацію, оскільки стічна яма знаходиться на відділеній огорожею їхній частині двору, а не допуск авто у двір та шиферний паркан заважають цьому. Також доступу до вигрібної ями та до належної [PERSON] частини будинку для обслуговування заважає перенесена деревяна бесідка. Крім того, [PERSON] без дозволу у дворі збудували цегляний гараж над яким зроблений виступаючий у бік двору дах, що взагалі перешкоджає заїзду у двір вантажного транспорту. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що часто спілкується із подружжям [PERSON] та [PERSON]. Між сторонами завжди були дружні стосунки та користувались вони обома входами. Памятає, як допомагав [PERSON] перевозити речі і вони користувались хвірткою з боку частини будинку [PERSON]. На даний час у сторін стосунки зіпсувались і ця хвіртка стала зачинена. Йому відомо, що [PERSON] заборонили синові [PERSON] залишати у дворі власне авто. Через хвіртку з боку частини будинку [PERSON] не можливо переносити великогабаритні речі. Підтвердив, що на даний час хвіртка в середині двору зачинена також. Допитана як свідок [PERSON] показала що із дитинства проживала поруч із зазначеним домоволодінням. Там був спільний двір ще з того часу коли там жила бабуся. У неї було двоє синів [PERSON] і [PERSON], а будинок поділений був на два господарства, хоча двір був спільний. Вїзд до двору також був спільний. [PERSON] разом із мамою придбала у [PERSON] частину будинку, що зараз належить [PERSON], та здійснила добудови до своєї частини будинку для влаштування газового опалення. [PERSON] також побудували із того боку цегляний паркан, ворота. Попередні власники належної зараз [PERSON] частини будинку також вільно користувались спільним двором і ворітьми. Коли [PERSON] продала [PERSON] цю частину будинку та перейшла до частини будинку, що належала [PERSON], то між ними були гарні стосунки і вони продовжували спільно користуватись цим двором. Син [PERSON], коли приїжджав у гості, ставив на ніч авто у дворі. [PERSON] близько року чи двох тому збудували шиферний паркан розділивши двір на дві частини та заблокували вхідну хвіртку до нього. Через це [PERSON] не можуть обслуговувати вигрібну яму. [PERSON] також на подвірї збудували цегляний гараж, що заважає вїзду в середину двору вантажному транспорту. У суду немає підстав ставити під сумнів покази вищезазначених свідків, таких доказів суду не надано. Разом із тим, суд не бере до уваги надане стороною позивача нотаріально засвідчене письмове пояснення (а.с. 154 т. 1), як не допустимий доказ. (ст. 59 ЦПК України). За клопотанням відповідачів [PERSON] у судовому засіданні було допитано наступних свідків. Так, допитана як свідок [PERSON] показала що проживає поруч із сторонами по пров. Крамського, 11, вже близько 30 років. Раніше вона товаришувала із попередньою власницею частини будинку бабусею [PERSON]. Вона ходила через хвіртку до бабусі, яка розташована із іншого боку будинку (хвіртка [PERSON]). Хвіртка була завжди відчиненою, прохід був вільний. Не бачила, щоб подружжя [PERSON] користувалось хвірткою та воротами з боку частини подвіря [PERSON]. Не бачила також там і авто їхнього сина. Її подвіря знаходиться з боку частини будинку що належить [PERSON]. У [PERSON] один вхід з вулиці, і у [PERSON] інший, обидві хвіртки замикаються. Кожна сімя користується своєю хвірткою. [PERSON] побудували гараж з боку що межує з її домоволодінням. Даний гараж їй будь-яким чином не заважає. Від їхньої межі гараж знаходиться приблизно на 1 метр. Допитаний як свідок [PERSON] Мухбулоєвич, який є братом відповідачки [PERSON], показав, що він бачив господарство сестри із моменту його придбання. Двір будинку раніше був розділений деревяним парканом, але оскільки [PERSON] той паркан зламав, вони поставили шиферний на тому ж місці. У подружжя [PERSON] немає власного транспортного засобу, а у сина [PERSON] недавно зявився автомобіль. Він бачив той автомобіль на вулиці біля домоволодіння [PERSON]. Не бачив, щоб [PERSON] ставив автомобіль на території двору, при ньому розмов з цього приводу між сторонами не було. Сторони користувались і користуються для входу у власні двори окремими хвірточками. Даючи оцінку зазначеним показам суд виходить із того, що вони будь-яким чином не спростовують встановлених судом обставин про те, що двір господарства по пров. Крамського, 9, перебуває у спільному користуванні і що подружжям [PERSON] чиняться перешкоди позивачеві у користуванні ним. Також покази зазначених свідків у частині відсутності спору між сторонами щодо спільного користування двором спростовуються, окрім іншого, висновком від 20.10.2015 р. за матеріалами перевірки проведеної дільничним Охтирського МВ УМВС України в Сумській обл.. Із змісту зазначеного висновку вбачається, що позивач [PERSON] 19.10.2015 р. звертався до міліції із приводу створення перешкод [PERSON] у користуванні спільною земельною ділянкою. (а.с. 20 т. 1) Допитаний як свідок [PERSON] показав, що у 2010 році він допомагав [PERSON] переставляти паркан, що розділяє подвіря сторін. При будівництві був присутній також сусід [PERSON]. Претензій у нього із цього приводу не було, він навпаки допомагав будувати. Фактично це була заміна старого паркану на новий. Хвірточка не зачинялась. Зазначену обставину підтвердив у судовому засіданні і сам позивач. Однак, при вирішенні спору суд виходить із того, що дозвіл [PERSON] на перебудову паркану надавався із урахуванням дотримання останніми правил добросусідства (забезпечення безперешкодного доступу до іншої частини спільного двору через незамкнену хвіртку, допуску через ворота транспортних засобів для доставки у разі необхідності великогабаритних вантажів, забезпечення можливості заїзду та зберігання у нічний період на території спільного двору транспортного засобу належного синові подружжя [PERSON], на час гостювання у батьків). З огляду на викладене судом встановлено, що подружжям [PERSON] чиняться перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні спільним двором, так як останній через дії відповідачів не в змозі користуватись ним для заїзду великогабаритного транспорту з метою доставки у свою частину будинку вантажів, викачування каналізації, тимчасово залишати на зберігання авто сина і т. ін., і через це його вимоги у цій частині підлягають задоволенню у зазначений в позові спосіб (у межах заявленого позову) шляхом зобовязання відповідача [PERSON] за її рахунок знести шиферний паркан та знести деревяну бесідку, які розташовані між житловим будинком та сараєм«В». А оскільки позивачем вимога про знесення хвіртки, яка побудована із наданого ним будівельного матеріалу не ставиться, суд вважає за можливе задовольнити його вимогу про та зобовязання відповідачів розблокувати цю хвіртку, а також зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкод йому та членам його родини у заїзді та територію спільного подвіря по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці транспортними засобами через металеві ворота. Представником відповідачів [PERSON] подано заяву якою обґрунтовується наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині із огляду на пропуск строку звернення до суду із зазначеним позовом. (а.с. 113 т. 2) Мотивує її тим, що зазначений порядок користування різними частинами двору та окремими хвіртками для входу склався із часу придбання [PERSON] належної їй частки у будинку, тобто із 2000 року. Паркан, що розділяє територію подвіря був побудований ще попередніми співвласниками. Будь-яких претензій до цього часу із цього приводу [PERSON] не висловлював, хоча і знав про зазначені обставини. Проте суд не погоджується із даними доводами із огляду на твердження позивача та його представників, а також показів свідків, про те, що конфлікт із приводу сумісного користування двором виник на протязі останнього року, що свідчить про відсутність підстав для відмови у позові в цій частині через пропуск строку звернення до суду із позовом. Разом із тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не знаходить підстав для задоволення зустрічних вимог [PERSON] до подружжя [PERSON] про зобовязання останніх не чинити перешкоди у вільному володінні та користуванні сараєм «В» і хвірткою за позначенням №2 (розташованої ліворуч від спільного житлового будинку), та передати [PERSON] дублікат ключів (або виготовлення дублікату ключів за власний рахунок [PERSON]М.) від хвіртки № 2, по пров. Крамського, 9, У м. Охтирці, Сумської області, для використання хвіртки за цільовим призначенням та вільного і на власний розсуд співвласника спільної часткової власності [PERSON] пересування по території подвіря будинковолодіння (домогосподарства) за вказаною адресою. Як зазначено вище, судом між попередніми власниками зазначеного будинку, які на той час володіли ним у рівних частках, було затверджено угоду про поділ будинку від 27.12.1974 р. у будинку по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці, згідно якої виділено: [PERSON] кімнати №№ 1-3 площею 20,37 м2, 1-2 площею 6,40 м2 , 1-6 площею 4,43 м2, веранду 1-1 площею 6,24 м2, кладову 1-7 площею 5,50 м2, крильце, половину сараю «Б», половину воріт та огорожі. [PERSON] кімнати №№ 1-4 площею 10,35 м2, 1-5 площею 24.00 м2 , веранду 1-9 площею 5,6 м2, кладову 1-8 площею 5,10 м2, крильце, половину сараю «Б», половину воріт та огорожі, сарай «В». (а.с. 46 інв. спр., а.с. 6) Рішенням виконкому Охтирської міської ради депутатів трудящих від 12.12.1974 р. було дозволено [PERSON] провести оформлення самовільно збудованих сараю та веранди по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці (а.с. 47 інв. спр., а.с. 3 т.2) Згідно наявному у матеріалах справи розрахунку ідеальних долей співвласників, була збільшена доля попереднього співвласника [PERSON], за рахунок побудови ним сараю «В» та веранди а3.. Згідно п. 8 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Таким чином, суд погоджується із доводами представників позивача [PERSON] про те, що він є одноособовим власником зазначеного сараю і відповідач [PERSON] на зазначене нерухоме майно будь-яких прав не має. Твердження [PERSON] про перешкоди з боку подружжя [PERSON] у користуванні іншою частиною двору з боку належної позивачу частини будинку будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджені. Як зазначила у судовому засіданні представник позивача [PERSON], вхідна хвіртка з боку вулиці, що розміщена з боку їхньої частини двору, на ключ не замикається і відповідачка має безперешкодний доступ для входження до території спільного двору через неї. Проте вона таким правом не користується. Зазначене свідчить про безпідставність вимог відповідача у цій частині. При вирішенні вимог [PERSON] про зобовязання відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою шляхом: зобовязання відповідача за її рахунок знести самочинно побудований гараж, що знаходиться на місці розташування цегляної огорожі, позначеної в технічному паспорті під позначкою «3» та відновити цегляний паркан з білої цегли на місці розташування самочинного гаражу суд виходить з наступного. Судом встановлено що подружжя [PERSON] на території спільного двору знесли частину цегляної огорожі та на її місці (по червоній лінії з боку вулиці) самочинно, без погодження із позивачем збудували цегляний гараж. В пунктах 4, 5, 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з Розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що відповідно до ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону N 3038-VI від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Таким чином, виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність порушення його прав, як користувача земельної ділянки площею які б підлягали захисту в порядку ст. 391 ЦК України в обраний ним спосіб. З огляду на викладене відсутні підстави для захисту права позивача щодо вимоги про відновлення спільного цегляного паркану на місці збудованого гаражу. Останній не позбавлений можливості захистити своє право у інший спосіб (шляхом звернення з вимогою про відшкодування збитків, тощо). Проте суд не погоджується із доводами представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позову у цій частині через пропуск строку звернення до суду із позовом, оскільки самочинний гараж був збудований у 2010 році і з того часу пройшло понад 5 років. Оскільки особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва. (п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з Розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва») Вирішуючи зустрічні позовні вимоги у частині визнання за [PERSON] права власності, як на складові придбаного нерухомого майна відповідно до договору купівлі - продажу від 22.03.2000 р., на 45/100 частин цегляного паркану за технічним позначенням №3, розташованого праворуч від фасадного боку будинковолодіння, та 45/100 частин хвіртки № 2, розташованої ліворуч від фасадного боку будинковолодіння по вул. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області суд виходить із наступного. Стаття 392 ЦК України, передбачає те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів які посвідчують право власності. Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК, у тому числі й огорожа, є приналежністю головної речі (будинку). Хвіртка та ворота є елементами огорожі і той факт що при проведенні поточних інвентаризацій на замовлення різних, у тому числі і попередніх співвласників, у планових матеріалах зазначені приналежні до будинку обєкти дістали різну нумерацію, що частково дістало вияв у правовстановлюючих документах сторін, не спростовує того факту, що вся огорожа включаючи хвіртки та ворота, належить співвласникам. Суд виходить із того, що згідно правовстановлюючих документів за сторонами визначені частки у праві власності на приналежні речі, у тому числі і всю огорожу (включаючи як цегляний паркан, так і хвіртку з воротами), оскільки суду не надано будь-яких доказів про реальний поділ у тому числі і між попередніми власниками зазначених приналежних речей. Тому право [PERSON] на огорожу повністю підтверджено наявним правовстановлюючим документом і у зазначений нею у позовній заяві спосіб додатково захисту не потребує. Крім того, законом не передбачено захисту права шляхом визнання права власності окремо на приналежні до основної речі. При вирішенні позову [PERSON] про визнання незаконною та скасування реєстрації Комунальним підприємством «Охтирське міжміське бюро технічної інвентаризації» поточних змін у житловому будинку по вул. Крамського, 9, м. Охтирці, Сумської області, проведених 29.07.2005 р. щодо переобладнання і перепланування кімнати 1-1 площею 22.7 кв.м. у два окремих приміщення 1-3 площею 12.7 кв.м. та 1-4 площею 10.7 кв.м., перебудови приміщення 1-2 площею 4.9 кв.м., добудови на території подвіря до житлового будинку житлових приміщень загальним позначенням а3 з тамбуром а5 які складаються з тамбуру І (а5) площею 3.0 кв.м. з приміщеннями 1-1 площею 8.0 кв.м., 1-6 площею 4.5 кв.м., 1-7 площею 8.3 кв.м., 1-8 площею 6.3 кв.м., 1-9 площею 2.0 кв.м, без проектно - архітектурних умов та дозволів на переобладнання, перепланування, перебудову та добудову до 55/100 частин житлового будинку по вул. Крамського, 9, м. Охтирка, Сумської області, належних на праві власності [PERSON], як спільної часткової власності будинковолодіння (домоволодіння) за вказаною адресою суд виходить з наступного. Позивачем [PERSON] та КП Охтирської міської [PERSON] «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» подано заяви якими обґрунтовується наявність підстав для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог у цій частині із огляду на пропуск строку звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки інвентаризація зазначених обєктів проводилась влітку 2005 р. Проте суд не погоджується із даними доводами із огляду на твердження [PERSON] про те, що вона дізналась про зазначену обставину лише в результаті ознайомлення із матеріалами інвентарної справи під час судового розгляду. Доказів того, що остання із матеріалами інвентарної справи та зазначеною у ній інформацією була ознайомлена раніше, іншою стороною не надано. З огляду на викладене, що причини на які посилається [PERSON] щодо несвоєчасного звернення до суду із позовом є поважними і тому спір у цій частині підлягає вирішенню по суті заявлених вимог. Як на підставу позовних вимог у цій частині відповідач [PERSON] посилається на те, що невиконання МБТІ вимог п. 3.2 зазначеної Інструкції, щодо не проставлення у технічному паспорті та матеріалах інвентарної справи відміток про самочинність зазначених у позові обєктів є підтвердженням їхньої державної реєстрації, не врахуванням самочинності їхньої побудови, та узаконенням даних побудов, що призводить до порушення її прав як співвласника земельної ділянки. Судом встановлено, що за замовленням [PERSON] від 03.08.2005 р. за №1071 на договірних засадах й за плату КП «Охтирське МБТІ» було надано послугу по проведенню поточних інвентаризаційно - оцінювальних робіт та внесено поточні зміни до інвентаризаційної справи будинку по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці із виготовленням по етажного та генерального плану із урахуванням проведених [PERSON] самочинних добудов, зазначенням експлікації площ. На запит представника позивача УЖКГ Охтирської міської ради надало письмову відповідь за вих. від 28.10.2015 р. про те, що вихідні дані для проектування (будівельний паспорт забудови земельної ділянки) на проведення будівельних робіт по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці не видавались. (а.с. 23) На запит представника відповідача [PERSON] Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській обл. за вих. від 02.03.2016 р. було надано відповідь згідно якої [PERSON] та [PERSON] не звертались для реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларації про початок виконання будівельних робіт, дозволу на виконання будівельних робіт та декларації про готовність обєкта до експлуатації по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці та відповідно Управлінням не вносились дані до Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт. (а.с. 198) На виконання ухвали суду УЖКГ Охтирської міської ради за вих. від 25.03.2016 р. надало письмову відповідь про те, що вихідні дані для проектування (будівельний паспорт забудови земельної ділянки), на проведення будівельних робіт по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці, за період із 2009 по 20016 роки відділом містобудування та архітектури управління житлово-комунального господарства Охтирської міської ради не видавались. Інформація щодо надання дозволу на перебудову житлового будинку та забудови садиби новими обєктами нерухомості за період із 2001 по 2005 роки у відділі відсутня. Рішення виконкому про присвоєння поштових адрес квартир окремо [PERSON] та [PERSON] не приймалось (а.с. 228, а.с. 17 т. 2) На виконання ухвали Охтирського міськрайонного суду комунальним підприємством Охтирської міської [PERSON] «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» за вих. від 18.04.2016 р. було надано письмову відповідь про те, що 29.07.2005 р. була проведена поточна інвентаризація домоволодіння по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці. Зокрема було проведено обмір веранди а3 (приміщень 1-1 площею 8.0 м2, 1-7 площею 8.3 м2, 1-8 площею 6.3 м2, 1-9 площею 2.0 м2 ), тамбуру а5 (приміщення І площею 3.0 м2). Встановлено перебудову приміщення 1-2 площею 4,9 м2, та добудову приміщення 1-6 площею 4,5 м2 В приміщенні 1-1 загальною площею 22.7 м2 демонтовано пічний отвір та встановлено перегородку якою розділено на дві житлові кімнати. Добудови та переобладнання є самочинними. (а.с. 48, 98, т. 2) Як визначено п. 1.7 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 N 1692/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт. Згідно з п. 3.9 цього положення державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, окрім випадків, коли заява про державну реєстрацію прав подається не пізніше ніж через дванадцять місяців після виникнення цього права. Відповідно до пп. 3.5.6 п. 3.5 Тимчасового положення реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо не проведено технічну інвентаризацію об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або вона проведена не тим БТІ, що здійснює свою діяльність на території, у межах якої розташований такий об'єкт. Відтак, обов'язковою умовою державної реєстрації прав є проведення технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна. Порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд визначає Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджена наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. N 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773. Технічна інвентаризація передбачає первинну технічну інвентаризацію об'єктів; поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи для встановлення змін за певний період часу після первинної інвентаризації. Відповідно до п. 3.1 Інструкції у редакції на час виникнення спірних правовідносин, технічній інвентаризації підлягають об'єкти всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди, а також вбудовані та окремо розташовані захисні споруди. Поточній технічній інвентаризації підлягають всі будинки, допоміжні будівлі та споруди, а також захисні споруди, розташовані в містах, селищах та сільській місцевості, перелік яких наведений у розділі 2 (розділ 10). Згідно до п. 3.2 Інструкції виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. Аналізуючи зазначені норми у їх сукупності суд прийшов до висновку, що КП «Охтирське МБТІ» не проводило реєстрацію поточних змін у житловому будинку, як про це зазначає у зустрічному позові [PERSON], таких доказів суду не надано, а на договірних засадах та на замовлення позивача [PERSON] здійснило проведення поточних інвентаризаційно-оцінювальних робіт та внесло поточні зміни до інвентаризаційної справи будинку по пров. Крамського, 9, у м. Охтирці. Зазначені дії не є реєстрацією права власності на новостворене майно і не призвели до виникнення такого права на них як на нерухомість у позивача [PERSON]. Крім того, працівниками КП «Охтирське МБТІ» правомірно були внесені зазначені споруди до планових матеріалів інвентарної справи, як того вимагають п.п. 3.1, 3.2 Інструкції, якою передбачено зазначене внесення незалежно від законності їх побудови. Суд погоджується із доводами зазначеними у зустрічному позові про те, що працівники МБТІ допустили порушення п. 3.2 Інструкції не поставивши штампи встановленого зразка та не зробивши відповідні відмітки у матеріалах інвентарної справи про самочинність зазначених споруд. Проте зазначена обставина не є підставою для повного визнання всіх проведених виконавцем послуги робіт незаконними, оскільки не призводить до автоматичного узаконення самочинних побудов, не створює прав для суміжного власника. Із вимогою про захист права у інший спосіб, наприклад щодо зобовязання привести планові матеріали інвентарної справи у відповідність до вимог п. 3.2 Інструкції [PERSON] до суду не зверталась. Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що і зазначена зустрічна позовна вимога [PERSON] є не обґрунтованою, тому не підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволений позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України - до витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно ст. 84 ЦПК України - витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В обґрунтування вимог щодо компенсації витрат на правову допомогу представником позивача адвокатом [PERSON] надано договір про надання правової допомоги від 24.11.2015 р., укладений між ним та позивачем [PERSON], квитанцію про оплату правової допомоги на суму 2000 грн., акт виконаних робіт. Зазначена сума витрат повністю підтверджується матеріалами цивільної справи. Проте, оскільки вимоги позивача задоволені лише частково на 60% (задоволено 3 із 5 вимог), то і стягненню підлягає пропорційна сума яка становить 1200 грн. Оскільки перші дві задоволені вимоги були заявлені безпосередньо до власника [PERSON], а третя, як до неї так і до її чоловіка [PERSON] то безпосередньо із [PERSON] на користь позивача має бути стягнуто 1000 грн. витрат на правову допомогу, а із [PERSON] 200 грн. зазначених витрат. Також на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані із сплатою судового збору відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Так із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати повязані із сплатою судового збору що стосуються заявлених вимог безпосередньо до відповідачки у розмір 487, 20 грн.Х2 = 974,4 грн. та ? частина сплаченого судового збору за 3-у вимогу у сумі 551,2/2= 275,6 грн.. Також 275,6 грн. витрат повязаних із сплатою судового збору підлягає стягненню на користь позивача із [PERSON] Таким чином загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] із [PERSON] становить (1000+974,4+275,6) 2250 грн., а із [PERSON] відповідно (200+275,6) 475,6 грн.. Оскільки у задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено, то понесені нею судові витрати (сплачені суми судового збору та витрати на правову допомогу у межах зустрічних позовних вимог (а.с. 154-160 т. 1) мають бути залишені без відшкодування. Однак судом встановлено, що фахівцем в галузі права [PERSON] надавалась правова допомога відповідачам [PERSON] (а.с. 59, т. 1) та [PERSON] (а.с. 165) з метою захисту їхніх інтересів як відповідачів за первинними позовними вимогами. В обґрунтування вимог щодо компенсації витрат на правову допомогу представником відповідачів надано договори про надання правової допомоги від укладені між сторонами, квитанції про оплату правової допомоги, акти виконаних робіт. Всього відповідачкою [PERSON] було сплачено за правову допомогу 2378 грн., а відповідачем [PERSON] 2000 грн. Встановлено, що [PERSON] приймав участь у судових засіданнях на протязі понад 10 год., що підтверджується журналами судових засідань по даній справі. 3 год. суд відводить на вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (надання консультацій, підготовка письмових заперечень, клопотань, ознайомлення із матеріалами справи тощо.) Таким чином, сума проведених відповідачами витрат повністю підтверджується обємом виконаних робіт. Оскільки позивачу [PERSON] було відмовлено у задоволенні 2-х із 5 вимог, що становить 40%, то із нього відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] має бути стягнуто 951, 2 грн. понесених нею витрат на правову допомогу, а на користь [PERSON] 800 грн.

Outcome: partial