Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

04.02.2020 року представник позивача Малєєва О.М. звернулася до суду із даним позовом, в якому просить: - припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,22 гектара, кадастровий номер 6321282000:03:000:0513. - визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,22 гектара, кадастровий номер 6321282000:03:000:0513, розташовану під нежитловою будівлею, загальною площею 69,1 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.09.2016 року між ТОВ "ЕЛЕКОН ПРОДУКТ" та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (тепер - АТ КБ ''ПРИВАТБАНК") було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №6327, згідно до п.п.1,7 якого в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "ІНКЕРІЯ" перед Іпотекодержателем за Кредитними договорами, що вказані у п.2 цього Договору, надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, зазначене у Додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, а саме, нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м., що складається з: літА-1 - нежитлова будівля (АЗС з магазином), загальною площею 69,1 кв.м., огорожа 1, зливна яма 2, зливна яма 3, яка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна б/н, виданого 05.09.2016 року ТОВ "ЕЛЕКОН ПРОДУКТ", зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.09.2016 року. На підставі зазначеного Договору іпотеки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" 12.09.2016 року набув право власності на нежитлову будівлю загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . 05.09.2018 року позивач отримав листа від [PERSON] від 28.08.2018 року, згідно якого дізнався, що на підставі Державного акту на право власності від 27.01.2006 останній є власником цієї земельної ділянки й хоче укласти з Банком Договір оренди земельної ділянки. Після чого позивач дізнався, що Іпотекодавець під час укладення договору Іпотеки приховав факт наявності оформленого прав власності на земельну ділянку, розташовану під нежитловою будівлею загальною площею 69,1 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS] за особою іншою, ніж Іпотекодавець, а також що нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,22 га, кадастровий номер 6321282000:03:000:0513. Вказує, що як вбачається з окремих сторінок копії договору оренди землі від 16.02.2006 року та Договору про розірвання договору оренди землі від 03.09.2010 року до 03.09.2010 року орендарем земельної ділянки було ТОВ "Харків-Петрол". Згідно п.З. зазначеного договору оренди: "на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна". Разом з тим, згідно копії акту закріплення зовнішніх меж частини земельної ділянки [PERSON] із зміною цільового призначення, яка перебуває у його власності, для подальшого надання її в оренду ТОВ "Харків-Петрол" під будівництво АЗС з магазином супутніх товарів на території Гонтовоярської сільської ради Банківського району Харківської області від 19.05.2005 року, станом на цю дату земельна ділянка також перебувала у власності [PERSON] . Посилаючись на положення ч.ч.4,5 ст.6 ЗУ «Про іпотеку», ст. 377 ЦК України, ч.ч.1, 2 ст.120, ст.141 ЗК України, які на думку представника, закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, вважає, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічної правової позиції дійшов ВСУ у постанові від 11.02.2015 у справі N 6- 2цс15. У зв`язку з переходом права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , на думку представника позивача, до AT КБ "ПРИВАТБАНК" перейшло право власності 0,22 га, кадастровий номер 6321282000:03:000:0513, який має право на оформлення цього права у встановленому Законом порядку, а також на реєстрацію цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає, що вимога [PERSON] укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки порушує право Банку, передбачене ч.1 ст.120 ЗК України. Враховуючи положення ст.141 ЗК України, ст.378 ЦК України, вважає, що право власності [PERSON] на земельну ділянку припинилося у зв`язку з набуттям у власність АЗС, яка на ній розташована, але така дія автоматично не відбувається, що є підставою для звернення до суду з метою відновлення порушеного права позивача. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 25.02.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 19.03.2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі через відсутність передбачених законом підстав, оскільки спірна земельна ділянка перебуває в оренді згідно договору оренди землі від 16.02.2006 року, в тому числі з моменту отримання позивачем права власності на іпотечне майно, тобто з 12.09.2016 року. Вказав, що зобов`язань перед позивачем немає. Якщо позивач отримав у власність об`єкти, побудовані на орендованій у нього земельній ділянці у відповідності до ч.2 ст. 120 ЗК України передбачені законом підстави для продовження оренди спірної земельної ділянки, сплачуючи орендну плату до закінчення дії договору оренди землі від 16.02.2006 року, проте з грудня 2016 року орендну плату позивач не сплачує. 30.03.2020 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача Малєєва О.М. вважає доводи відповідача безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, посилаючись на викладені у позові обставини. Твердження відповідача про застосування в даному випадку положень ч.2 ст.120 ЗК України, на думку представника позивача, не відповідає обставинам справи. Відповідачем у встановлений законодавством строк не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував перебування спірної земельної ділянки у користуванні. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні представник позивача Полфьорова Я.В. підтримала позовні вимоги повністю, вказала, що неможливість оформлення права власності на земельну ділянку за позивачем порушує його право в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися нерухомим майном. Вважає, що право власності відповідача на земельну ділянку припинилося 12.09.2016 року після державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що на ній знаходиться за позивачем, проте в позасудовому порядку це питання вирішити неможливо. Звернула увагу, що на момент набуття права власності на нерухоме майно, земельна ділянка, на якій воно розміщене, не була в користуванні будь-кого. Відповідач та його представник позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на неможливість позбавлення особи конституційного права на власність. При цьому [PERSON] пояснив, що земельна ділянка виділена із земельного паю сільськогосподарського призначення та була оформлена спеціально для забудови АЗС, в зв`язку з чим змінено її цільове призначення. В 2006 році для забудови АЗС, яке здійснювало інша установа, було укладено з нею договір оренди, строк дії якого закінчився в 2010 році. В подальшому орендні відносини не оформлялися, але стверджує, що орендну плату отримував. Знав, що забудовник оформив право власності на нерухоме майно, що знаходилося на його земельній ділянці, не заперечував, як щодо забудови, так і проти того, що нежитлові будівлі будуть належати іншій особі. Оскільки орендна плата платилася, тому не цікавився хто власник нерухомого майна, які умови забудови. Стверджує, що власники нерухомого майна мінялися, тому договір оренди не укладався. Не заперечував проти оформлення права власності підприємством на нерухоме майно, але вважає, що в даному разі позивач повинен продовжити договірні відносини оренди земельної ділянки, на якій це майно знаходиться. Вказав, що пропонував позивачу укласти договір оренди або придбати земельну ділянку, проте відповіді не отримав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2016 року між ТОВ «Елекон Продукт» та ПАТ КБ «Приватбанк» (тепер - АТ КБ «Приватбанк») укладено договір іпотеки, посвідчений., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., зареєстрований в реєстрі за №6327. Згідно п.п.1,7 Договору іпотеки предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Інкерія» перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами, що вказано у п.2 цього Договору, та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, невідокремлене від нерухомого майна приналежне майно та інше майно. Перелік/опис предмета іпотеки зазначено у Додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об`єкт права власності. Згідно додатку №1 до Договору іпотеки предметом іпотеки є нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м., що складається із: літ А-1 - нежитлова будівля (АЗС з магазином), загальною площею 69,1 кв.м., огорожа, 1 зливна яма, 2, зливна яма, 3. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна №б/н, виданого 05.09.2016 року ТОВ «Елекон Продукт». Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.09.2016 року, номер запису про право власності 16266053, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1009732463212, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату укладання цього Договору. На підставі зазначеного договору іпотеки АТ КБ «Приватбанк» 12.09.2016 року набув право власності на нежитлову будівлю загальною площею 69,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом з цим, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Ч.1 ст.120 ЗК України передбачено також, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 наголосила на імперативному характері цього законодавчого припису (п.7.40). Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки (п.7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16). Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст.120 ЗК України, ст.377 ПК України, інших положеннях законодавства (п.8.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16). При цьому принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення (п.8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16). Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил (п.8.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16). Разом із цим за змістом ст.6 ЗУ «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Згідно положень ст.120 ЗК України договір, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, має містити таку істотну умову, як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на ці об`єкти. Укладенню ж договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, передує виділення цієї частини в окрему земельну ділянку. Аналізуючи наведені правові норми та надані сторонами докази, суд доходить висновку, що в зв`язку з переходом права власності на нежитлову будівлю загальною площею 69,1 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS] , до АТ КБ «Приватбанк», як нового власника, перейшло право власності на земельну ділянку, площею 0,22 га, кадастровий номер 6321282000:03:000:0513, а відповідне право на цю земельну ділянку у [PERSON] , як попереднього власника, припинилося 12.09.2016 року, АТ КБ «Приватбанк» має право на оформлення цього права у встановленому Законом порядку, а також на реєстрацію цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved