Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2014 року вона з відповідачем уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 67. Від шлюбу в них народилася одна дитина, син- [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач про що записано в свідоцтві про народження дитини. Зазначає, що відповідач не бажає виконувати свого батьківського обов'язку по утриманню дитини, не надає будь-яких коштів, допомоги на оздоровлення, а тому дитина знаходиться на її утриманні. Стверджує, що відповідач офіційно працює на «Надвірнянському нафто-переробному заводі» та може надавати кошти на утримання сина, а тому просить стягувати з відповідача в її користь на утримання дитини, сина- [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримала повністю, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за адресою місця реєстрації його проживання, однак подав на адресу суду відзив на позовну заяву у якому просить відмовити позивачу в позові, оскільки він згідний добровільно регулярно надавати кошти на утримання дитини. Зазначив, що після народження дитини він взяв на себе всі батьківські обов'язки по її утриманню та вихованню. Для цього у нього є постійне місце роботи, так як працює на посаді інженера- технолога на Надвірнянському ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття». Вказує, що весь вільний від роботи час він присвячував дружині та дитині. Син відвідував заклад дошкільної освіти «Сонечко» ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», який в м. Надвірна є престижним дитячим закладом і його вартість оплачував тільки він . У випадку захворювання дитини він йшов на лікарняний і займався хворою дитиною, а не дружина, яка не хотіла брати на себе зайві клопоти. Зазначає, що якщо все ж таки суд прийде до висновку, що позов слід задоволити, то просить зробити це тільки частково в розмірі 1/4 частини його заробітку, а не 1/3 частини, про що позивач просить в позовній заяві. Підставою для цього просить врахувати те, що тільки його посадовий оклад становить 5255 гривень, а ще є багато різних доплат, на цьому він настоює категорично. Цього достатньо для дитини, тим більше, що він бажає купляти різні речі і подарунки сину понад аліменти. На його думку, це буде правильно і приємним як йому, так і дитині, оскільки він хотів би приймати посильну участь у вихованні хлопчика, а зайві гроші позивач, на його думку, буде витрачати тільки на себе. Звертає увагу, що позивачка вказала в акті обстеження матеріально-побутових умов, що вона займає посаду заступника керуючої магазину. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 27.06.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області. За час перебування у шлюбі у сторін народилася одна дитина, а саме син-[PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Батьками дитини є позивач та відповідач по справі. З акту обстеження матеріально-побутових умов № 70 від 12.12.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], проте фактично проживає разом із своїм сином [PERSON] у будинку свого батька за адресою: [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно норм ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матір'ю, знаходиться на її утриманні, доказів про те, що відповідач надає кошти на її утримання немає, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Суд враховує довідки надані відповідачем, однак такі не свідчать про систематичність надання утримання дитині, крім того з тексту даних довідок вбачається, що вони стосуються подій в минулому, тобто ще до звернення позивача із позовом про стягнення аліментів в суд. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи, зокрема, довідкою № 1 виданою Публічним акціонерним товариством "Нафтохімік Прикарпаття" 09.01.2018 року стверджується, що відповідач [PERSON] працює в ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» інженером-технологом з 02.06.2006 року і його посадовий оклад становить 5255,00 грн. Наведене свідчить про можливість виконання відповідачем обов'язків по утриманню дитини, що передбачено чинним законодавством. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 року» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень , а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, який з 1 січня 2018 року становить 1492 гривні, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 3723,00 грн., обов'язок обох батьків на утримання дітей, роз'яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, а також те, що відповідач працює, його заробітну плату, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати на утримання неповнолітньої дитини, а саме сина- [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 12.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони його батька. Суд враховує, що підстав для відмови в позові немає, оскільки дитина проживає разом із позивачем, відповідачем не надано жодного доказу про те, що станом на час розгляду справи в суді він будь-яких чином утримує дитину, а ті довідки, які ним долучені, не є тим показником, який може свідчити про участь відповідача у вихованні дитини, оскільки оплатою вартості відвідування дитиною дошкільного закладу не обмежується утримання дитини. Судом взято до уваги і те, що відповідач визнає, що дитина проживає разом із позивачем. Водночас, враховуючи посадовий оклад відповідача, який становить 5255,00 грн., суд вважає, що на утримання дитини будуть достатніми аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, оскільки таких розмір значно перевищує 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що обов'язок по утриманню дитини лежить і на позивачу. Аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, на переконання суду, жодним чином не аргументовані, оскільки суду не надано жодних доказів, що дитина потребує будь-яких особливих потреб і відповідно витрат на них. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved