Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, прохаючи позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] , [INFO] та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, який є батьком доньки - [PERSON] , [INFO] . З 2007 року відповідач проживає окремо в іншому місті та не виконує жодних батьківських обовязків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно без участі з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 178, ч.1 ст.173-2, ст..187,173, ч.1 ст.127, ч.1 ст.175-1 КУпАП, та до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Також уточнила, що позивач на даний час перебуває у місцях позбавлення волі і фактично перебуває там на протязі всього віку дитини. Участі в утриманні останньої ніколи не приймав, її життям та вихованням не цікавився. Вона з дитиною протягом тривалого періоду часу проживають у с.Житні Гори Рокитнянського району Київської області, де дитина відвідує школу. Відповідач бачив останній раз дитину у віці 6 місяців. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та пояснила, що батько дитини на протязі 11 років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє ніякої уваги здоров`ю та розвитку своєї дитини, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Просить позбавити останнього батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього на утримання останньої аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. Відповідач у судовому засіданні, яке було проведено за його участю в режимі відеконференції з Старобабанівською виправною колонією №92, позов не визнав та суду пояснив, що він, починаючи з 2007 року, майже весь час перебував у місцях позбавлення волі, де перебуває і зараз, будучи засудженим у 2018 році. Коли перебував на волі, то намагався зустрітися з дитиною, проте йому перешкоджали родичі останньої. На разі, доказів таких обставин надати не може. Окрім того, уточнив, що не міг установити місце проживання дитини та не звертався до школи за місцем проживання останньої. Під час перебування на волі надавав дитині матеріальну допомогу, проте довести це не може. За час перебування у місцях позбавлення волі жодного разу не надав коштів на утримання дитини. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. При цьому пояснила, що питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалося 12.11.2018 року на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини. [PERSON] пояснила, що їй невідоме місце перебування [PERSON] , останній раз він бачив дитину у віці 6 місяців. Він не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Також було заслухано неповнолітню [PERSON] , яка пояснила, що зовсім не знає свого батька, не спілкується з ним та він не допомагає їй матеріально. Заслухавши у судовому засіданні позивача та її представника, представника третьої особи, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. В судому засіданні встановлено, що сторони спору перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження дитини серія - [NUMBER] виданого 29.11.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області батьком [PERSON] значиться відповідач у справі - [PERSON] . Проживає позивач у будинку матері [PERSON] по [ADDRESS] та виховує двох малолітніх дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON] . Санітарний стан в будинку задовільний, діти чисті доглянуті відвідують місцеві загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів та ДНЗ « Первоцвіт». Вказані обставнини підтверджуються довідкою № 92 від 12.03.2018, виданою Житньогірською сільською радою Рокитнянського району Київської області про склад сім`ї позивача та актом обстеження матеріально побутових умов проживання її сім`ї від 12.03.2018 року. Зокрема, із характеристики, виданої Житньогірською загальноосвітньою школою на імя [PERSON] , учениці 5 класу Житньогірської ЗОШ І-ІІІ ступенів Рокитнянського району Київської області, встановлено, що за період навчання в школі мати учениці цікавиться шкільним життям дитини, спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, тоді як батько дитини [PERSON] участі у вихованні та навчанні дитини не приймає. З 2007 року батько дитини проживає окремо, та більшість часу з дня народження дитини перебуває у місцях позбавлення волі. Своїх батьківських обов`язків не виконує, не приймає участі у матеріальному утриманні дитини, у її вихованні. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно без участі з боку відповідача навіть під час його перебування на волі. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Зусиль для встановлення контакту з дитиною відповідач не проявляв жодного разу і його доводи з цього приводу про протилежене не заслуговують на увагу суду та спростовують встановленими обставинами справи і в тому числі частково його поясненнями у судовому засіданні в тім. що він не намагвся жодного разу відвідати школу, де навчалася дочка. З метою характеристики особи відповідача, що має бути враховано судом при ухваленні рішення у даній справі, слід зазначити, що відповідач неодноразово, починаючи з 2007 до 2018 року притягувався до адміністративної відповідальності за адмінправопорушення, що посягають на громадський порядок та громадську безпеку, що посягають на встановлений порядок управління (ч.1 ст.127, частини 1, 2 ст. 178, ст. 173, ч.1 ст.173-2, ч.1 ст.175-1, ст.187 КУпАП) та до кримінальної відповідальності за ст.70, ст.118, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.395 КК України. На час розгляду спору судом [PERSON] відбуває покарання у ДУ "Старобабанівська виправна колонія (№ 92)" за вироком Миронівського районного суду Київської області щодо нього за ч.3 ст.185 КК України від 14.02.2018, яким йому призначено за вчинений злочин покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. 12.11.2018 на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини при розгляді питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав було заслухано матолітню [PERSON] , яка пояснила, що зовсім не знає свого батька, вони не спілкуються та він їй матеріально не допомагає. Орган опіки та піклування Рокитнянської РДА Київської області своїм висновком № 06-43/3857 від 16.11.2018 визнав за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його дочки - [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.55 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються сімейних правових відносин та мають регулюватися положеннями глав 13 та 15 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За приписами частини та другої першої статті 9 Конвенції Держави учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені у позові обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків мають місце і що виражається в тому, що він не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: взагалі не знає своєї дочки та не спілкується з нею; не намагається забезпечити їй доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. За викладеного вимога про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] є обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Суд вважає, що таке втручання є справедливим та виправданим, здатним забезпечити належний захист інтересів малолітньої дочки сторін спору, як цього вимагає стаття 8 Конвенції про права дитини (справа "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 166 Сімейного Кодексу України визначає, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Згідно вимог ст.181 ч.1 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Разом з тим, положення частини третьої цієї норми визначають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; При вирішенні даного спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, доходить висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.08.2018. При цьому суд переконаний, що такий розмір стягуваних аліментів буде справедливим, в певній мірі достатнім для належного матеріального забезпечення дитини сторін спору і не спричинить суттєвих порушень прав відповідача, зважаючи, що він перебуває у місцях позбавлення волі. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню. При зверненні до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивачем були понесені судові витрати по оплаті судового збору на суму 704.80 грн., тоді як за вимогами положень п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів вона звільнена. За викладеного та у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача у справі має бути стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 704.80 грн.. та на користь [PERSON] в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат по оплаті судового збору 704.80 грн.. На підставі викладенного,

Outcome: partial