Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

09.12.2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він являється власником земельної ділянки, площею 5,12 га, що розташована на території Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю. 18.03.2013 року реєстраційною службою Компаніївського районного управління юстиції було зареєстровано договір оренди землі, укладений між ним та ПП «Лідер Агро Трейд». В даному договорі оренди землі відсутня така істотна умова договору як передача земельної ділянки у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Просить суд визнати договір оренди землі недійсним та зобов'язати відповідача повернути йому належну земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові. Надав договір оренди землі - примірник позивача, в якому зміст п.28 договору не відповідає змісту п.28 договору в примірниках відповідача та реєстраційної служби, а саме в примірнику позивача відсутній підпункт щодо права орендодавця надавати згоду на передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, в той час як в інших примірниках договору такий підпункт наявний. Вважає, що відсутність такої умови як передача земельної ділянки у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки порушує право позивача на укладення договору відповідно до чинного законодавства, оскільки договором не визначено яким чином здійснюється така передача. Представник відповідача Тупало М.П. позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що зміст договору відповідає чинному законодавству та Типовому договору оренди землі, який не визначає форму викладення умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Вказав, що п. 28 Договору оренди землі визначено право орендодавця надавати згоду на передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, тобто сторони під час укладення договору узгодили дане питання та прописали в договорі. Вважає, що права позивача жодним чином не порушуються, просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Ротарь М.В. в судовому засіданні пояснив, що являється директором ПП «Лідер Агро Трейд» та особисто укладав договір оренди землі з позивачем. [PERSON] сам запропонував укласти договір, на що він погодився та привіз позивачу до дому три примірника договору оренди, з умовами якого позивач ознайомився в його присутності. Своїх умов та пропозицій позивач не пропонував, погодився з наявними в договорі, після чого забрав їх до дому, підписав та повернув. З приводу внесення змін до договору позивач ніколи не звертався. Також пояснив, що після підписання договору особисто проставляв дату - 09.03.2013 р., яка зазначена на його примірнику та примірнику реєстраційної служби, а на примірнику позивача зазначена дата 11.03.2013 р., яка виконана іншою особою. Крім того, вказав що з позивачем перебуває в напружених стосунках, оскільки звільнив його за зловживання спиртними напоями. [PERSON] пропонував свою земельну ділянку іншим фермерам, на даний час позивач [PERSON] бажає припинити орендні відносини, оскільки йому запропонували більш вигідні умови. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не підтримує, оскільки державна реєстрація права оренди земельної ділянки між [PERSON] та ПП «Лідер Агро Трейд» проведена у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просив розгляд справи проводити за відсутності представника реєстраційної служби. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 5,12 га, що розташована на території Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю від 28.11.2001 року (а.с.7). Згідно договору оренди землі від 09.03.2013 р., укладеного між [PERSON] та ПП «Лідер Агро Трейд» [PERSON] передав в оренду земельну ділянку загальною площею 5,12 га, строком на 15 років. Право оренди земельної ділянки зареєстровано у реєстраційній службі Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області, про що свідчить витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.03.2013 р. Як вбачається із заявлених позовних вимог, [PERSON] просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, з підстав відсутності у ньому істотних умов договору оренди землі, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набути право оренди на таку земельну ділянку. В силу ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, в тому числі і умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Істотні умови договору оренди землі встановлені ст.15 Закону України "Про оренду землі ". У разі відсутності в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних його умов, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ч.2 ст.15 Закону України "Про оренду землі ". Укладений договір визнається недійсним на підставі ст. 215 ЦК України при недодержанні сторонами вимог, встановлених ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки є однією з істотних умов договору оренди землі. Частиною другою статті 15 цього Закону встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. На підставі матеріалів справи, письмових доказів встановлено, що договір оренди землі між сторонами укладений у письмовій формі, проведена державна реєстрація цього договору, сторони договору, при укладенні правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди, до договору оренди землі додано акт приймання-передачі земельної ділянки в натурі. В оспорюваному договорі оренди землі відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зазначено: предмет договору, об'єкт, строк дії договору, орендну плату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови і строки передачі земельної ділянки в оренду; умови повернення земельної ділянки; права та обов'язки сторін; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови розірвання договору та ін. Тобто, договорі оренди землі, відповідно до положень ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зазначено всі істотні умови договору оренди землі, крім, умови передачі у заставу та внесення до статного фонду права оренди земельної ділянки. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що спірний договір підписано саме сторонами та зареєстровано у реєстраційній службі Компаніївського районного управління юстиції, і з часу його укладення добровільно виконувався сторонами цього договору, що підтверджується актом передачі-прийому земельної ділянки. Суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін. Згідно п.28 договору оренди землі (примірник реєстраційної служби) серед прав орендодавця визначено право орендодавця надавати згоду на передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на відсутність прописаного права в примірнику договору позивача саме з вини відповідача, оскільки є лише припущенням та не підтверджено жодними доказами. Крім цього, отримавши свій примірник договору оренди у позивача не виникало жодних зауважень щодо змісту договору, а підписи сторін виконані лише на останній (другій) сторінці договору, що не позбавляє сторони можливості замінити перший аркуш договору, який не скріплений підписами та печаткою сторін. Крім цього, зі змісту договору оренди землі вбачається, що п.19 Договору визначено "Інші умови передачі земельної ділянки в оренду" і в ньому вказано, що інші умови передачі земельної ділянки в оренду відсутні. Спірний договір оренди був укладений у відповідності до постанови КМУ від 03.03.2004 року №220 «Про затвердження типової форми договору оренди земельної ділянки з усіма змінами та доповненнями. Всі передбачені типовим договором істотні умови включені до договору оренди земельної ділянки. Наведе свідчить, що в оспорюваному договорі оренди сторони дійшли згоди щодо відсутності права передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а тому суд приходить до висновку про недоведеність позову в частині визнання договору оренди недійним відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, оскільки сторони, виходячи із положень ст.6 ЦК України щодо свободи укладання договору, прямо не зазначили такі умови договору, оскільки не мали намір передавати в заставу чи вносити до статутного фонду право оренди земельної ділянки, що не є підставою визнання правочину недійсним у розумінні норм матеріального права та вимог ст. 215 ЦК України. Крім того, заявляючи позов про визнання недійсним договору оренди землі, позивач не зазначив у чому полягає порушення його прав як орендодавця та під час розгляду справи не виявив бажання вносити зміни до умов договору, хоча п. 34 договору оренди землі передбачає здійснення змін умов договору у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Частиною 3 ст.13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Посилання позивача на відсутність у договорі оренди землі умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки за відсутності його конкретних пропозицій щодо внесення змін до договору, направлених на урегулювання цього питання, свідчить про те, що він недобросовісно використовує своє право. За викладених обставин, суд, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст. 509 ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України), а не припущень щодо порушення права в майбутньому. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача, в задоволенні позову в частині визнання договору оренди землі недійсним слід відмовити. Не підлягає задоволенню також позовна вимога про зобов'язання ПП «Лідер Агро Трейд» повернути земельну ділянку, оскільки є похідною від первісної вимоги про визнання договору оренди землі недійсними. Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору недійсним, суд відмовляє у задоволенні інших позовних вимог, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, понесені позивачем, згідно ст. 88 ЦПК України, стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed