Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

09.04.2019 року представник позивачів звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача у користь: [PERSON] суму страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника та із заподіяною моральною шкодою у розмірі 64 000,00 грн., та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу; [PERSON] суму страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 6 400,00 грн., та 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.11.2017 р. близько 21:48 год. по пр. Лобановського, 37 в м. Києві відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Фольксваген Туарег» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останнього відкинуло на зустрічну смугу де на нього повторно здійснив наїзд автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро Спорт» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Внаслідок вказаної ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер в Київській міській клінічній лікарні №17. Дані факти підтверджуються постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 18.06.20018 р. та висновком судово-медичної експертизи №3607 від 12.01.2018 р., виходячи із якого смерть [PERSON] настала від наїзду на нього транспортного засобу «Фольксваген Туарег» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , автомобіль якого був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна». Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача, розмір належного позивачці [PERSON] (дочці покійного) страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою становить 115 200,00 грн. та 12 800,00 грн. відповідно, та 12 800,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою належного позивачці [PERSON] (дружині покійного). Так, 21.09.2018 р. представником позивачів було подано до відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування. Відповідач, посилаючись на той факт, що згідно наданих документів [PERSON] загинув внаслідок ДТП за участю двох трансопртних засобів, цивільно-правова відповідальність одного із яких (автомобіль «Мітсубісі Паджеро Спорт» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ) була застрахована у ПрАТ СК «Галицька», то відповідальність за заподіяну шкоду повинні нести страхові компанії обох водіїв. Таким чином, станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідач не виконав покладені на нього обов`язки згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виплатив належні позивачам суми страхового відшкодування не у повному обсязі, а лише у розмірі 50%. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити. 02.08.2019 р. та 08.08.2019 р. пердставник відповідача подав в суд відзиви на позовні заяви в яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на приписи п.36.3 ст.36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якими визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є кілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Таким чином, оскільки учасниками даної ДТП є два транспортних засоби, тобто дві особи, розмір страхового відшкодування, визначено шляхом поділу розміру шкоди на дві особи, та відшкодовано позивачам у розмірі 50% від загальної суми страхового відшкодування. Ухвалами від 10.04.2019 р. та 22.04.2019 р. (справа №459/1029/19) судом було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05.08.2019 р. справи №459/1029/19 та № 459/1030/19 ухвалою суду об`єднано, та матеріали справи № 459/1029/19 передано на розгляд судді Новосада М.Д.. Ухвалою суду від 30.08.2019 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ СК «Галицька». Судове засідання призначене на 17.09.2019 р.було проведено, та в подальшому відкладено на 06.11.2019 р. для повідомлення третьої особи, проте таке було відкладено на 12.03.2020 р. у зв`язку із зайнятістю головуючого судді у розгляді іншої справи. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Зазначив, що відповідач повинен був повністю відшкодувати позивачам страхове відшкодування, та в подальшому звернутись до іншої страхової компанії з позовом про стягнення різниці сплаченої суми. При цьому ствердив, що потерпілі при подачі позову, мають право на власний розсуд визначити до кого заявити свої вимоги, а тому в даному випадку звернулися саме до відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, згідно відзиву просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомив. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Постановою слідчого СУ ГУ НП в м. Києві Бойко О.А. від 18.06.2018 р., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017100000001235 від 28.11.2017 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Як видно зі змісту даної постанови слідчого, 27.11.2017 р. приблизно о 21:48 год. по пр. Лобановського, 37 в м. Києві, [PERSON] керуючи автомобілем «Фольксваген Таурег» н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які перетинали проїзну частину в непередбачуваному для цього місці. Після цього, пішохода [PERSON] відкинуло на зустрічну смугу де на нього повторно здійснив наїзд автомобіль «Мітсубісі Паджеро Спорт» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП пішоходів [PERSON] та [PERSON] доставлено до КМКЛ №17 де останній помер. ДТП сталося внаслідок порушення ПДР України з боку пішоходів [PERSON] та [PERSON] , а в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] порушень ПДР України, які б знаходилися в прямому причинно-наслідковому зв`язку не вбачається - відтак відстуній склад злочину. Відповідно до висновку експерта №3607 від 12.01.2018 р., смерть [PERSON] настала від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів та шоком на що вказують дані в п. 1.А), Б), В), Г); переважне малокров`я внутрішніх органів; шокові нирки; крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця (плями Мінакова). Усі зазначені ушкодження об`єднані одним механізмом травми (автомобільною травмою), виникли в короткий проміжок часу, і окремо не оцінюються. Усі вони мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки (небезпека для життя - множинні переломи кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, та шоком) і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті [PERSON] .. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.11.2017 р., [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] .. Позивачка [PERSON] є дочкою, а позивачка [PERSON] є дружиною, покійного [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.05.2000 р. та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.11.1999 р.. На час смерті останнього, право на одержання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника мала дочка останнього - позивачка [PERSON] , [INFO] , яка є студенткою Львівського НМУ ім. Данила Галицького (довідка №778 від 31.05.2018 р.). Окрім цього, позивачі входять в коло осіб, яким належить компенсація моральної шкоди заподіяна смертю [PERSON] .. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки ««Фольксваген Туарег» д.н.з. [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АК/ [NUMBER] у ПрАТ «СК «Провідна». 21.09.2018 року представник позивачів надіслав відповідачу повідомлення про ДТП та заяви про виплату страхового відшкодування ( [NUMBER] , [NUMBER] ), а саме на користь: [PERSON] 115 200,00 грн. шкоди пов`язаної із втратою годувальника та 12 800,00 грн. заподіяної моральної шкоди; [PERSON] 12 800,00 грн. заподіяної моральної шкоди. 10.12.2018 р. ПрАТ «СК «Провідна» надіслав лист №17-05/12756, відповідно до якого, посилаючись на ст. 36.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплатили позивачам половину розміру страхового відшкодування, посилаючись на те, що згідно заяви та наданих документів, [PERSON] загинув внаслідок ДТП, яке мало місце 27.11.2017 р. за участю автомобіля марки «Фольксваген Туарег» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро Спорт» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого затрахована згідно полісу АМ1807097 у ПрАТ «СК «Галицька». Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до п.п. 27.2, 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2017 року становить 3200 гривень. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування - у користь позивачки [PERSON] складає 128 000, 00 грн., з яких: 12 800,00 грн. - моральна шкода, 115 200, 00 грн. - шкода, пов`язана із втратою годувальника; у користь позивачки [PERSON] - 12 800,00 грн. моральної шкоди.. Згідно матеріалів справи, відповідачем здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим, а саме: позивачці [PERSON] в загальному розмірі 64 000,00 грн. (відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 400,00 грн. та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 57 600,00 грн.); позивачці [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 400,00 грн.. Проте, часткова виплата страхового відшкодування на користь потерпілих суперечить положенню ст. 36.2 Закону № 1961-IV з огляду на наступне. Статтею 36.2 вищевказаного Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто, вказана вище норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає страховику право на часткову виплату страхового відшкодування. Однак, всупереч ст. 36.2 Закону № 1961-IV, страховиком здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від загальної суми, що підлягала відшкодуванню потерпілим. Доводи представника відповідача щодо обгрунтованості виплати страхового відшкодування потерпілим саме в такому розмірі у відповідності до п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Пунктом 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Так, відповідач обмежився виплатою потерпілим половини розміру стрхового відшкодування, посилаючись на те, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП за участю двох транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність одного з яких затрахована у ПрАТ «СК «Галицька». Згідно з статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Таким чином, враховуючи наведені норми, у відносинах між володільцями кількох джерел підвищеної небезпеки, якими завдано шкоди, та третіми особами, яким володільці джерел підвищеної небезпеки спільно завдали шкоди, діє принцип відповідальності володільців цих джерел незалежно від їх вини. Доводи відповідача про те, що завдана позивачам шкода (50% від загальної суми страхового відшкодування) підлягає відшкодуванню ПрАТ «СК «Галицька», як страхувальником цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Мітсубісі Паджеро Спорт» д.н.з. [NUMBER] , є безпідставними з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Отже, в силу вимог чинного законодавства, позивачі скористались своїм правом на власний розсуд визначити до якого із страховиків звернутися із заявами про виплату страхового відшкодування. В свою чергу, відповідач не виконав покладені на нього обов`язки і не виплатив страхове відшкодування у повному обсязі. Разом з тим ПрАТ «СК «Провідна» має право зворотної вимоги до ПрАТ «СК «Галицька» згідно з положеннями статті 1191 ЦК України. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 24.10.2018 р. по справі № 501/3000/15-ц (провадження № 61-23186св18). За таких обставин, суд на підставі належним чином оцінених доказів, прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь позивачів [PERSON] та [PERSON] витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката у розмірі 10 000,00 грн. та 4 000,00 грн. відповідно, у користь держави судовий збір у розмірі 2 305, 20 грн. (768,40 грн. х 3) від якого були звільнені позивачі при подачі позову.

Outcome: approved