Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] 26 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПП фірма "Лада союз" про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні власністю, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилався на те, що в 2006 році розпочав будівництво нежитлової будівлі по [ADDRESS] і реконструкцію і будівництво будівлі по [ADDRESS]. будівництво і реконструкція закінчені, експертною установою перевірено відповідність вказаного будівельним і технічним нормам, будівлі визнані придатними для використання. Будівництво нежитлової будівлі загальною площею 600 кв. м. в районі будинку [ADDRESS] і будівництво будівель та споруд по [ADDRESS], фактично здійснено позивачем за власні кошти, тобто останній фактично створив нові речі. Відповідач ставить під сумнів належність саме позивачеві права власності на нежитлову будівлю та будівлі і споруди, здійснюючи користування побудованим за кошти позивача вказаним нерухомим майном. Позивач посилається на те, що згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже позивач, на його думку, є власником зазначеного вище нерухомого майна, оскільки його будівництво здійснено за гроші позивача, а тому позивач вважає ці підстави достатніми для звернення по суду з позовом про визнання свого права власності на вищевказане побудоване за його кошти нерухоме майно та про усунення перешкод в його користуванні. Вважає позивач, що все ним зроблено правильно і згідно закону. Просив визнати за ним право власності на вказані об'єкти нерухомості, усунути перешкоди в користуванні з боку відповідача та інших осіб, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, просив справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону на розсуд суду і справу слухати без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що в 2006 році розпочав будівництво нежитлової будівлі по [ADDRESS] і реконструкцію і будівництво будівлі по [ADDRESS]. будівництво і реконструкція закінчені, експертною установою перевірено відповідність вказаного будівельним і технічним нормам, будівлі визнані придатними для використання. Будівництво нежитлової будівлі загальною площею 600 кв. м. в районі будинку [ADDRESS] і будівництво будівель та споруд по [ADDRESS], фактично здійснено позивачем за власні кошти, тобто останній фактично створив нові речі. Відповідач ставить під сумнів належність саме позивачеві права власності на нежитлову будівлю та будівлі і споруди, здійснюючи користування побудованим за кошти позивача вказаним нерухомим майном. Позивач посилається на те, що згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже позивач, на його думку, є власником зазначеного вище нерухомого майна, оскільки його будівництво здійснено за гроші позивача, а тому позивач вважає ці підстави достатніми для звернення по суду з позовом про визнання свого права власності на вищевказане побудоване за його кошти нерухоме майно та про усунення перешкод в його користуванні. Вважає позивач, що все ним зроблено правильно і згідно закону. Вважає позивач, що все ним зроблено правильно і згідно закону. Звернення до міськради ні до чого не призвели. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказаний об'єкт нерухомості і усунення перешкод в користуванні майном. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні з'ясовано, що дійсно на початку 2006 року позивач розпочав будівництво нежитлової будівлі загальною площею 600 кв. м. в районі будинку [ADDRESS]. 17 квітня 2006 року позивач, отримав Дозвіл на виконання будівельних робіт № 19 2006 по реконструкції та будівництву виробничої будівлі фарбування, будівлі персоналу, складів та підвалу на ж/м Північний, ст. Нижньодніпровськ-Вузол, МБП-57, м. Дніпропетровськ (фактична адреса: [ADDRESS]). При здійсненні будівництва об'єкту не викликало будь-яких порушень прав інших осіб. Згідно технічного паспорту від 18 липня 2013 року, виготовленого ФОП [PERSON] будівлі та споруди по [ADDRESS] мають наступні технічні характеристики: літ. Б-1 - ангар, поз. 1, 2 загальна площа по літ. Б-1 - 118.3 кув. м., літ. В-1 - будівля персоналу поз. 1-6, загальна площа по літ. В-1 - 41.1кв. м., літ. в - ґанок, літ. Г - вбиральня, літ. Д-2 - цех фарбування металевих виробів на першому поверсі поз. 1, 2 загальна площа по першому поверху 179 кв. м., на другому поверсі поз. 3, 4, загальна площа по другому поверху 134.6 кв. м., їдальня площа по літ. Д-2 - 313.6 кв. м., літ. К-1 - підвал, загальна площа по літ. К-1 - 16.6 кв. м., № 1 - ворота, № 2,5 - хвіртки, № 3, 4, 6 - огорожі, І - вимощення. ТОВ "СТЭКОНИК, ЛТД" (Кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001580 від 22 лютого 2013 року) було проведено обслідування і оцінку технічного стану будівель та споруд по [ADDRESS], а саме: літ. Б-1 - ангар, поз. 1, 2 загальна площа по літ. Б-1 - 118.3 кув. м., літ. В-1 - будівля персоналу поз. 1-6, загальна площа по літ. В-1 - 41.1кв. м., літ. в - ґанок, літ. Г - вбиральня, літ. Д-2 - цех фарбування металевих виробів на першому поверсі поз. 1, 2 загальна площа по першому поверху 179 кв. м., на другому поверсі поз. 3, 4, загальна площа по другому поверху 134.6 кв. м., їдальня площа по літ. Д-2 - 313.6 кв. м., літ. К-1 - підвал, загальна площа по літ. К-1 - 16.6 кв. м., № 1 - ворота, № 2,5 - хвіртки, № 3, 4, 6 - огорожі, І - вимощення. Згідно даного обслідування та висновку основні несучі конструкції (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться в нормальному і задовільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональним призначенням та відповідають категорії К-1 і К-2. Будівництво нежитлової будівлі загальною площею 600 кв. м. в районі будинку [ADDRESS], так і будівництво будівель та споруд по [ADDRESS], фактично здійснено пзивачем за власні кошти, тобто останній фактично створив нові речі. Відповідач же ставить під сумнів належність саме позивачеві права власності на нежитлову будівлю та будівлі і споруди, здійснюючи користування побудованим за кошти позивача нерухомим майном. Згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші гечові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Постанови КМУ "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" від 17 жовтня 2013 р. № 868 , рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно. В силу приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення можливе встановленням фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково: в задоволенні вимог стосовно будівництва нежитлової будівлі загальною площею 600 кв. м. в районі будинку [ADDRESS] слід відмовити, оскільки позивач не отримував відповідні і необхідні дозволи органів державної влади на таке будівництво (на виконання робіт, будівництво, земельну ділянку та інш.), доказів протилежного суду не надано. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не згоди з деякими положеннями позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково та визнати за позивачем [PERSON] право власності на будівлі та споруди: літ. Б-1 - ангар, поз. 1, 2 загальна площа по літ. Б-1 - 118.3 кв. м., літ. В-1 - будівля персоналу поз. 1- 6, загальна площа по літ. В-1 - 41.1кв. м., літ. в - ґанок, літ. Г - вбиральня, літ. Д-2 - цех фарбування металевих виробів на першому поверсі поз. 1, 2 загальна площа по першому поверху 179 кв. м., на другому поверсі поз. 3, 4, загальна площа по другому поверху 134.6 кв. м., загальна площа по літ. Д-2 - 313.6 кв. м., літ. К-1 - підвал, загальна площа по літ. К-1 - 16.6 кв. м., № 1 - ворота, № 2, 5 - хвіртки, № 3, 4, 6 - огорожі, І - вимощення, що знаходяться по [ADDRESS] без додаткових актів прийняття в експлуатацію, усунути [PERSON] перешкоди в користуванні будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до ПП фірма "Лада союз" про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні власністю відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial