Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є її дочкою. [INFO] року [PERSON], не перебуваючи у шлюбі, народила дитину - [PERSON], відомості про батька дитини записані відповідно до вимог ст. 135 СК України. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання і утримання дитини, жорстоко поводиться з дитиною, зловживає алкогольними напоями та залишає малолітню дитину одну вдома без догляду на тривалий час. З 30 серпня 2016 року по 27 вересня 2016 року дитина перебувала у КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей у м. Слов'янську». Про наведене свідчить Лист Служби у справах дітей від 30 серпня 2016 року, Лист Служби у справах дітей від 27 вересня 2016 року, заява [PERSON] від 26 вересня 2016 року, Лист - попередження від 26 вересня 2016 року, психолого - педагогічна характеристика на дитину. Наказом Служби у справах дітей від 30 вересня 2016 року № 106-о [PERSON], [INFO] року народження, був взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, з підстав проживання дитини в сім'ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов'язків з вихованням дитини. Вона зверталася з заявами до начальника Служби у справах дітей Слов'янської міської ради та Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. У відповідях від 07 листопада 2016 року, 23 березня 2017 року та 24 квітня 2017 року, Слов'янський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області повідомив про те, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП. Однак вжиті заходи не дали позитивних результатів. [PERSON] не лише ухиляється від виконання своїх обов'язків, але й не допускає до свого житла представників соціальних служб з метою здійснення перевірки за умовами проживання дитини. Просить суд винести рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відносно дитини: [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] на її коритись понесені судові витрати по справі у сумі 640,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 20 липня 2017 року на адресу суду надійшла Заява від позивача, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, задовольнити її позовні вимоги (а.с.64). В судове засідання представник позивача [PERSON], адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 09 червня 2017 року та Ордеру серії [NUMBER] від 09 червня 2017 року, не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 20 липня 2017 року на адресу суду надійшла Заява від представника позивача, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, задовольнити позовні вимоги [PERSON] ( а.с.65). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином (а.с.36, 58). Про причини своєї неявки суд не повідомила. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. В судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області Шевченко М.В., який діє на підставі Довіреності № 29/01-1165 від 03 липня 2017 року, не з'явився, , хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 20 липня 2017 року до суду надав Заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.9). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00015157605 від 14 березня 2015 року, вбачається, що відомості про батька дитини [PERSON], [INFO], мати дитини вказала відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10). З направлення малолітнього [PERSON], [INFO] до КЗ «Центр Соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області», виданого 30 серпня 2016 року Службою у справах дітей Слов'янської міської ради, вбачається, що [PERSON], [INFO] було влаштовано до комунального закладу «Центр Соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» за заявою [PERSON] щодо влаштування її онука [PERSON], який залишився без батьківського піклування в зв'язку з тим, що мати дитини, [PERSON], не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини. Дитина відмовляється проживати з матір'ю ( а.с.11). 26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Слов'янської міської ради з Заявою про повернення їй сина - [PERSON]С.(а.с. 13). З Листка попередження вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей Слов'янської міської ради було проведено бесіду з [PERSON], про відповідальність за виховання, утримання та розвиток своєї дитини (а.с. 14). Рішенням Начальника служби у справах дітей від 27 вересня 2016 року [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], дозволено забрати свого сина [PERSON], [INFO] із КЗ «Центр Соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» для подальшого його утримання (а.с. 12). Наказом Служби у справах дітей Слов'янської міської ради № 106 - о від 30 вересня 2016 року «Про взяття на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, дитини - [PERSON], [INFO]», [PERSON] з 30 вересня 2016 року взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах з підстав проживання дитини в сім'ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини (а.с. 17). З наданої інформації Слов'янським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 356 від 13 жовтня 2016 року, вбачається, що 12 жовтня 2016 року спеціаліст Центру спільно з мобільною бригадою психосоціальної допомоги відвідали родину [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Під час візиту за даною адресою доступ до помешкання був обмежений (на вхідних дверях в під'їзд є кодовий замок), інформація щодо мобільного зв'язку клієнта відсутня (а.с. 35). З інформації, наданої Слов'янським міськрайонним судом Донецької області за № 1.3.2/97/2017 від 06 червня 2017 року на Запит адвоката [PERSON] № 61 від 19 квітня 2017, вбачається, що [PERSON], [INFO], у 2016 році притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП «Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей», накладено адміністративне стягнення у виді попередження (номер провадження 3/243/1678/2016), а також у 2017 році притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП, «Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення» накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 34 грн. (номер провадження 3/243/691/2017) (а.с. 15). З Постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/8994/16-п від 14 листопада 2016 року, вбачається що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді попередження. Підставою притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності стало те, що вона не забезпечує належних умов виховання своєму малолітньому синові [PERSON], [INFO], а саме у серпні 2016 року залишила дитину на виховання бабусі, без поважних причин не утримувала дитину, не піклувалася про неї та зловживала алкогольними напоями (а.с. 61). Також з Постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/2812/17 від 14 квітня 2017 року, вбачається що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 34,00 грн.. Підставою притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності стало те, що вона ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання свого сина [PERSON], [INFO], а саме: зловживає спиртними напоями, чим унеможливлює виконання батьківських обов'язків (а.с. 62). З інформації, наданої Комунальною лікувальною профілактичною установою «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» за № 2/100-17 від 26 червня 2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на диспансерному обліку у лікаря - нарколога Комунальної лікувальної профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» з серпня 2014 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» ( а.с. 49). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO], є малолітнім, оскільки не досяг 14 річного віку (а.с.9,10). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із Психолого - педагогічної характеристики дитини [PERSON], [INFO], складеної КЗ «Центр Соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області», вбачається, що дитина з матір'ю мешкають у власній окремій квартирі, хлопчик відвідує навчальний заклад, між матір'ю та сином існують добрі відносини. При нагляді було встановлено, що у дитини розвинута мова, розвинуто сприйняття на слух, критику на зауваження вихователів сприймає адекватно, предметна діяльність розвинена, виявляє цікавість до довкілля (а.с.16). Із Психолого - педагогічної характеристики Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №70 «Теремок» Слов'янської міської ради Донецької області» від 21 жовтня 2016 року, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №20 «Теремок» Слов'янської міської ради Донецької області» з 10 травня 2016 року, дитячий садок відвідує регулярно. Родина є неповною, мати сама виховує дитину. Працює в ПП «Полегенько» на посаді художника. Має середню освіту, рівень забезпеченості сім'ї середній, дитина завжди вдягнена за сезоном, дитячий одяг чистий, охайний. Під час відвідування дитячого садочку мати дитини поводиться культурно, привітно, виявляє зацікавленість до рекомендацій та порад, які надає педагог стосовно виховання та розвитку дитини. Дитина має достатній рівень знань відповідно віку та програмним вимогам, хлопчик співає, танцює, приймає активну участь (а.с. 38). У суду немає підстав ставити під сумнів психолого - педагогічну характеристику дитини [PERSON] з Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №20 «Теремок» Слов'янської міської ради Донецької області» від 21 жовтня 2016 року та Психолого - педагогічну характеристику дитини [PERSON], складеної КЗ «Центр Соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області», які були складені завідувачем дитячого садка, директором центру та практичним психологом центру, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Довідці та характеристиці, належним чином не спростовані позивачем. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - мати [PERSON], не піклується про свого сина [PERSON], часто залишає свого сина у позивача на тривалий час, не спілкується з дитиною та участі у його вихованні не приймає. Відповідач не виявляє щодо своєї дитини [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. З Виписки із медичної картки стаціонарного хворого, наданої КЛПЗ «Міська дитяча лікарня», вбачається, що [PERSON], [INFO], перебував на лікування у стаціонарному відділенні з 23 травня 2017 року по 27 червня 2017 року з діагнозом: «Гостра позалікарняна очагова правобічна пневмонія ДН 1 ступеню» (а.с. 63). Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини в повній мірі, не цікавиться її життям, її розвитком та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Із Висновку № 29/01-1185 від 09 липня 2017 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29 червня 2017 року, вважає, що [PERSON], [INFO], доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 52-53). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, погоджується з Висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області № 29/01-1185 від 09 липня 2017 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню свого сина, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно нього належної турботи та уваги, приймає участі у його вихованні та утриманні, не в повній мірі, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, її ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В судовому засіданні встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам її дитини [PERSON] На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2. З ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень вона не має, матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дітей. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 19 червня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складала 1600,00 грн. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. " З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. (а.с.1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті нею судового збору, у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved