Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначений будинок належить їй на праві особистої приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В будинку позивачка проживає одна, але в Реєстрі територіальної громади за вказаною адресою зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO] , яка з 30 березня 2007 року проживає та зареєстрована в Федеративній Республіці Німеччина відповідно до довідки виданої відділом 2-33-2 Сервісу громадян Кьонінгборну в м. Умані, та з 28 січня 2009 року вона отримала дозвіл на постійне проживання ФРН, про що свідчить печатка в її паспорті громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] від 02 вересня 2016 року. Відповідно до листа Генерального консульства України в Дюссельдорфі від 03 січня 2019 № 61231/19-091-12 [PERSON] за даними обліку бази данних вищезазначеного консульства перебуває на постійному консульському обліку в установі з 28 січня 2009 року. Враховуючи вищезазначене відповідач не може бути зареєстрована в Україні, так як має реєстрацію постійного місця проживання ФРН і прописана за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що відповідач втратила право користування будинком [ADDRESS] , оскільки відсутня за адресою реєстрації понад 11 років. Позивачка просила суд визнати громадянку [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . У підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. підтверджується квитанцією № 105 від 12 червня 2019 року (а.с. 1). Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подані позову, що складає 384 грн 20 коп. підлягають поверненню останній з державного бюджету, а решта 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved