Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.10.2021 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Комунального закладу «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради» (школа-інтернат спортивного профілю) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, яку уточнила в поданій до суду 07.12.2021 заяві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] 29.01.2016 була зарахована на посаду вихователя до Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради, 01.09.2016 позивача переведено на посаду заступника директора з виховної роботи. 27.07.2018 заклад реорганізовано шляхом перетворення у комунальний заклад «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради». 03.09.2021 до трудової книжки позивача внесено запис про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Про факт звільнення дізналася, коли отримала трудову книжку. Вказувала, що відповідач не надавав повідомлення про звільнення, про скорочення чисельності штату працівників. Вважає, що керівник навчального закладу не мав повноважень на її звільнення, рішення про звільнення прийнято не уповноваженою особою. Окрім того, не виплачено у повному обсязі заробітну плату після звільнення. В поданій до суду уточненій позовній заяві [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати наказ від 27.08.2021 № 95/К про припинення трудового договору (контракту). Просила поновити її на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи комунального закладу «Полтавська спеціалізована шкода-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради. Просила також стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 30000 грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.10.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем 16.11.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах, 25.06.2021 [PERSON] було ознайомлено з персональним попередженням про скорочення її посади та запропоновано перейти з 01.09.2021 на вакантну посаду вихователя, але позивач відмовилася від підпису про ознайомлення. Наказом № 95/к від 27.08.2021 позивача звільнено з посади 03.09.2021, копію наказу [PERSON] отримала на руки. Всі кошти, які підлягали позивачу до виплати, фактично виплачені в порядку та в строки, визначені законодавством. В задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити повністю. 30.11.2021 третьою особою Полтавською обласною радою подано до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких обласна рада зазначала, що не є суб`єктом трудових відносин з позивачем. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.12.2021 залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації. 16.12.2021 відповідачем подано додаткові пояснення, де зазначив, що директор, як керівник навчального закладу, відповідно до ст. 26 Закону України «Про освіту» має повноваження на звільнення позивача з посади. 20.12.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. 22.12.2021 до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву від третьої особи Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації, де третя особа зазначила про наявність у директора навчального закладу повноважень щодо скорочення всіх без виключення посад працівників та наявність повноважень на звільнення позивача. Вважає, що звільнення позивача було проведено на законних підставах з додержанням встановленого законом порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. 28.12.2021 до суду надійшли додаткові пояснення Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації, де третя особа зазначила, що пункт 11.3. Статуту Комунального закладу, який передбачає звільнення заступника директора Департаментом освіти і науки облдержадміністрації, суперечить законодавству. Зокрема, відповідно до ст. 26 Закону України «Про освіту» Департамент освіти і науки облдержадміністрації не має повноважень на звільнення позивача, такі повноваження віднесені до компетенції директора навчального закладу. Одночасно 28.12.2021 третьою особою подано до суду клопотання, в якому вказано на пропуск позивачем строків звернення до суду. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиві на позовну заяву. Представник Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, заслухавши представників, розглянувши матеріали позовної заяви та інші заяви по суті справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 29.01.2016 на підставі наказу від 21.01.2016 зарахована на посаду вихователя до Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради. 01.09.2016 на підставі наказу від 19.08.2016 позивач [PERSON] переведена на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Полтавської спеціалізованої школи-інтернату № 1 І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради. 27.07.2018 заклад реорганізовано шляхом перетворення в Комунальний заклад «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради». Наказом № 95/к ввід 27.08.2021 позивача [PERSON] , заступника директора з навчально-виховної роботи, звільнено 03.09.2021 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За нормами ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеною у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як встановлено дослідженими в справі доказами, листом від 22.06.2021 за № 756/02.02-29 "Щодо упорядкування штатних розписів" Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації звернувся до керівників навчальних закладів обласного підпорядкування, зокрема і відповідача, з проханням забезпечити в закладі проведення перевірки на відповідність вимог законодавству та надати в термін до 25.06.2021 Департаменту в паперовому вигляді звіт про результати проведеної перевірки штатного розпису з обґрунтуванням потреби, проект наказу про упорядкування штатного розпису та про зміни в організації праці. 22.06.2021 за вих. №462-1/01-26 комунальний заклад "Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради" направив повідомлення профорганізатору КЗ "Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради" про заплановане скорочення штату працівників на 5,5 одиниць, разом із списком посад, що підлягають скороченню. На виконання вимог щодо упорядкування штатного розпису на 2021 рік Комунальним закладом видано наказ від 23.06.2021 № 208-1/0 (том 1 а.с. 69). Відповідно до наказу по КЗ "Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради" від 24.06.2021 № 210/о «Про внесення змін до штатного розпису» виведено із штатного розпису в тому числі і посаду позивача - заступник директора з навчально-виховної роботи - 1,0 од. (том 1 а.с. 70-71). Наказом № 211/о від 24.06.2021 (том 1 а.с. 72) створено комісію з визначення особи, яка має переважне право на залишення на посаді заступника директора з навчальної роботи Листом від 24.06.2021 за № 473/01-26 КЗ "Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради" повідомив Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації про результати виконання листа від 22.06.2021 року за № 756/02.02-29 "Щодо упорядкування штатних розписів". За рішенням засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації праці (том 1 а.с. 75-76) надано переважне право на залишення на посаді заступника директора з навчальної роботи з 01.09.2021 [PERSON] 25.06.2021 заступника директора з навчально-виховної роботи КЗ "Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради" Гурську О.В. ознайомлено з персональним попередженням про скорочення її посади та запропоновано перейти з 01.09.2021 на вакантну посаду вихователя (том 1 а.с. 78, 79). Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників, а роботодавцем дотримано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Зокрема, і дотримано вимоги щодо можливості переведення працівника на іншу посаду, а також щодо попередження позивача про наступне вивільнення за два місці. Твердження позивача в поданій до суду позовній заяві про те, що відповідач не надавав їй ні повідомлення про звільнення, ні документи про скорочення штату, не заслуговують на увагу та повністю спростовані дослідженим в судовому засіданні актом від 25.06.2021 (том 1 а.с. 79). Судом також враховується, що при розгляді спору про поновлення працівника на роботі суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але суд не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. При вирішенні справи судом також враховується, що при звільненні позивача з посади, інші вільні посади заступника директора були відсутні, відповідачем запропоновано було інші вільні посади, при цьому на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України відповідачем було запропоновано позивачу посаду вихователя. Свою згоду на переведення на запропоновану посаду позивач не надала. Судом враховується те, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця запропонувати вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, але не заборонено пропонувати працівникам вільне робоче місце нижчого рівня кваліфікації. Вирішуючи питання про дотримання відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із зміною штатного розпису, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 2 ст. 42 КЗпП України передбачено категорії працівників, перевага в залишенні на роботі яким надається при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо. Як встановлено судом, при звільненні позивача відповідачем враховано вимоги статті 42 КЗпП України, створено комісію з визначення особи, яка має переважне право на залишення на посаді заступника директора з навчальної роботи, за рішенням комісії іншій особі надано переважне право на залишення на посаді заступника директора з навчальної роботи. На підставі викладеного, враховуючи, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення, їй було запропоновано вакантну посаду, суд приходить до висновку, що відповідач мав підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Оскільки звільнення позивача відповідачем було здійснено на законній підставі, суд приходить до висновку, що правові підстави для поновлення позивача на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи КЗ «Полтавська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради» відсутні. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на протиправність звільнення внаслідок відсутності у керівника закладу необхідного обсягу повноважень судом оцінюються критично з таких підстав. Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулює та визначає Закон України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII, із змінами та доповненнями. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про освіту» юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Заклад освіти як суб`єкт господарювання може діяти в одному з таких статусів: бюджетна установа; неприбутковий заклад освіти; прибутковий заклад освіти. Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний. Статус, організаційно-правова форма, тип закладу освіти визначаються засновником і зазначаються в установчих документах закладу освіти. Заклади освіти діють на підставі власних установчих документів, що затверджуються їх засновниками відповідно до законодавства. Статтею 26 Закону України «Про освіту» передбачено, що керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. Повноваження (права і обов`язки) та відповідальність керівника закладу освіти визначаються законом та установчими документами закладу освіти. Керівник закладу освіти призначається засновником у порядку, визначеному законами та установчими документами, з числа претендентів, які вільно володіють державною мовою і мають вищу освіту. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про освіту» передбачено, що керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень, зокрема, призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки. Отже, Закону України «Про освіту» повноваження щодо призначення та звільнення з посад працівників визначає саме за керівником навчального закладу. Як встановлено судом, позивач [PERSON] згідно з наказом № 95/к від 27.08.2021 була звільнення з посади саме за рішенням керівника навчального закладу - [PERSON] . Положення п. 11.3. Статуту Комунального закладу «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради» в редакції станом на 2018 рік (том 1 а.с. 167), щодо призначення та звільнення з посади заступників директора шкоди-інтернату Департаментом освіти і науки облдержадміністрації суперечать нормам Закону України «Про освіту», тому не підлягають застосуванню. Суд приходить до висновку, що той факт, що відповідачем не приведено Статут закладу у відповідність до норм законодавства, не може слугувати підставою для поновлення позивача на роботі. Посилання позивача в позовній заяві на ту обставину, що про факт звільнення дізналася лише коли у відділі кадрів видали трудову книжку із відповідним записом спростовано дослідженими в справі доказами. Зокрема, як встановлено судом, позивач особисто 30.08.2021 ознайомилася із наказом про звільнення (том 1 а.с. 80). Також матеріали справи не містять жодних доказів на обґрунтування тверджень позивача [PERSON] про те, що з нею не було проведено повного розрахунку. В судовому засіданні неправомірність звільнення позивача не знайшла свого підтвердження, не встановлено підстав для поновлення [PERSON] на роботі, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі. За відсутності правових підстав для поновлення позивача на посаді, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку, тому в цій частині вимоги також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивачем не доведено наявність моральних страждань, які були б спричинені в результаті протиправних дій відповідача, жодні докази наявності моральної шкоди не наведені. Суд, вирішуючи справу в межах вимог та на підставі наданих до суду доказів, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заявлені безпідставно та не підлягають до задоволення. У зв`язку з відмовою позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають їй відшкодуванню. Окрім того, позивачем не сплачувався судовий збір за вирішення вимог про поновлення на роботі, тому в цій частині судовий збір за розгляд судом справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed