Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] 01.10.2021р. звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] , в яких просить визнати [PERSON] його сином та внести зміни до актового запису про його народження №1273, складеного 01.02.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Суворовської районної ради намродних депутатів м.Одеси, виключивши відомості про прізвище батька " [PERSON] ", вказавши батьком " [PERSON] , [INFO] , громадянина України». Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1988 р. позивач знаходився в близьких стосунках з [PERSON] , проживали у цивільному шлюбі, та [INFO] у них народився син [PERSON] . Так як на момент народження дитини позивач та [PERSON] посварилися, не перебували у зареєстрованому шлюбі, мати дитини перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , тому при реєстрації народження сина в актовому записі про народження [PERSON] батьком дитини відповідно до вимог КпШС України записано [PERSON] . Як стало відомо позивачу, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , позивач вирішив належним чином оформити свої документи з рідним сином [PERSON] 29.10.2021р. у справі відкрито провадження визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 09.12.2021р. відповідач [PERSON] надав заяву, в якій визнав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, оскільки позивачем надано достатні, належні та допустимі докази-висновок судово-медичної експертизи, який свідчить про наявність правових підстав для задоволення вимог. Враховуючи вимоги ч.3 ст.200 ЦПК України та визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого засідання. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що 01.02.1995р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Суворовської районної ради народних депутатів м.Одеси було складено актовий запис №173. Батьками дитини були записані: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с.9). Згідно відмітки в копії паспорту [PERSON] , [INFO] Єгорівською сільрадою Роздільнянського району Одеської області було зареєстровано шлюб з [PERSON] , 1960р.н. [INFO] помер [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за №510, та 08.09.2021р. повторно Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільнеого стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.11). [INFO] померла [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управліненя юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №9555 (а.с.10). Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів, суди повинні звернути увагу на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 Розділу VII Прикінцеві положення" СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розділу V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім'ю України, які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. Положення статті 51 КпШС України визначали, що взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Діюче на час народження у [PERSON] сина [PERSON] законодавство передбачало: визначення походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі (ст.52 КпШС); встановлення походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі (ст.53 КпШС). Оскільки на час народження [INFO] сина [PERSON] перебувала в шлюбі, то походження народженої нею дитини підлягало встановленню на підставі статті 52 КпШС України, а запис про батьків в книзі записів народжень підлягав проведенню на підставі статті 54 КпШС України. Так, положення статті 54 КпШС України визначали, що батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Отже, в книзі записів актів громадянського стану про народження відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Суворовської районної ради народних депутатів м.Одеси було складено актовий запис №173 про народження [PERSON] , народженого [INFO] [PERSON] , де запис про батька дитини в книзі записів народжень було проведено відповідно до вимог ст.54КпШС. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно висновку №49 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, складеного експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком громадянина [PERSON] , [INFO] , народженої з ймовірністю 99,999999% (а.с.14-16). Верховний Суд в своїй постанові від 15.04.2021 у справі №361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). Згідно відомостей №К3-92100-фл про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, копія яких додано до матеріалів справи, позивач визнаває своє батьківство, зареєстрував місце проживання відповідача за адресою свого місця проживання, мав відносини з [PERSON] , що підтверджується відповідачем у заяві. Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач ознайомлений з висновком експерта щодо кровного споріднення з [PERSON] , не висловлював своїх заперечень проти висновків експертів. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивача про батьківство відповідача відносно громадянина [PERSON] , [INFO] , знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи на підставі зібраних доказів. Вирішуючи питання про внесення змін до актового запису про народження дитини, суд зазначає наступне. Згідно із п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.п. 2.16.4 п. 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 - на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, позивача необхідно визнати батьком [PERSON] , [INFO] , з внесенням змін до актового запису про народження дитини.

Outcome: approved