Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому, після уточнення своїх позовних вимог, просила визначити частку [PERSON], померлої 03 квітня 2008 року, у спільній сумісній власності квартирі [ADDRESS], як 1/2 частину, та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Позов обгрунтований наступним. 03 квітня 2008 року померла її мати [PERSON], яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом 31.01.1998 року, яким заповіла їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] (надалі спірна квартира). Для оформлення вказаної спадщини вона звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] їй було відмовлено, оскільки нею не було надано правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спірну квартиру. Однак правовстановлюючий документ на спірну квартиру знаходиться у її племінника відповідача [PERSON], який проживає в цій квартирі і не хоче їй надавати правовстановлюючий документ на квартиру, оскільки вважає її своєю. Також, згідно свідоцтва про право власності на спірну квартиру вона належала двом власникам, одним з яких була її померла мати [PERSON], на праві спільної сумісної власності. В той же час, померла у своєму заповіті зазначає, що залишає їй саме 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки власників квартири було двоє, то відповідно кожному співвласнику належало по 1/2 частині спірної квартири, а отже і спадкове майно складається з 1/2 частини спірної квартири. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на 7/12 частин спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 13 грудня 2014 року. Зустрічний позов обгрунтований наступним. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.10.1993 року, його діду та бабі [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належала спірна квартира. За час їх спільного життя між ними будь-яких договорів щодо виділу часток із спільного майна не укладалось, рішень суду з цього питання не приймалось, та вони завжди вважали, що частка кожного з них складає по 1/2 вищезазначеної квартири. За життя, а саме 31.01.1998 року, його баба [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого належну їй 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку вона заповіла своїй дочці, відповідно його тіткі [PERSON] В цей же день, 31.01.1998 року, його дід [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого належну йому 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку він заповів своєму сину, відповідно батьку [PERSON] [PERSON]. 03 квітня 2008 року померла його баба [PERSON] після смерті якої залишилось спадкове майно, у тому числі 1/2 частина спірної квартири. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, спадкоємцями після смерті [PERSON] є його тітка [PERSON], його батько [PERSON] та дід [PERSON] Останній на день смерті [PERSON] проживав з нею за однією адресою та згідно зі ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи те, що дід [PERSON] від спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] не відмовлявся і відповідно його частка в спірній квартирі, яка до смерті [PERSON] складала 1/2 частину, збільшилася та стала складати 7/12 частин спірної квартири. 21.03.2009 року дід [PERSON] склав новий заповіт, скасувавши таким чином свій попередній заповіт в частині визначення спадкоємця, відповідно до якого належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, 6/51, він заповів своєму онукові [PERSON] Таким чином, після смерті діда [PERSON], померлого 13.12.2014 року, єдиним спадкоємцем за заповітом на належні йому 7/12 частин спірної квартири, є [PERSON], оскільки його батько [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON], а його тітка [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» на момент смерті діда ще не досягла пенсійного віку, а тому не має права на обовязкову частку у спадщині після його смерті. Після смерті діда [PERSON] він звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті діда, оскільки його тітка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] і вважає, що їй належить 1/2 частина спірної квартири. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися. Представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, проти зустрічного позову [PERSON] заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися. Представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зустрічний позов підтримала у повному обсязі, первісний позов [PERSON] визнала частково у розмірі 5/12 частин спірної квартири. В судовому засіданні, яке відбулось 12.01.2016 року, представники [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення щодо первісного та зустрічного позову відповідно до їх змісту, [PERSON] проти зустрічного позову [PERSON] заперечував, [PERSON] позов [PERSON] визнала частково у розмірі 5/12 частин спірної квартири. Представники Новомосковської міської ради Дніпропетровської області та Новомосковської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про дату, час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, у звязку із чим суд вирішив розглянути справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а зустрічний позов повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року померла [PERSON] (а.с.6,32,54). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 31.01.1998 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №579, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку (а.с.7,36). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.10.1993 року Новомосковським житлово-експлуатаційним обєднанням, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала спірна квартира (а.с.29,57). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи суд вбачає, що 16.09.2008 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і вважається такою, що прийняла спадщину (а.с.35). Постановою від 24.06.2015 року державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спірну квартиру, оскільки нею не було надано правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спірну квартиру (а.с.8). В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Матеріали справи свідчать, що чоловік померлої [PERSON] [PERSON], [INFO], на час її смерті досяг пенсійного віку та в розумінні ст. 1241 ЦК України вважався непрацездатним вдівцем спадкодавця (а.с.30,62,63). Тобто, оскільки заповіт [PERSON] складено на користь лише [PERSON], [PERSON] мав право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] Отже, у разі спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 03.04.2008 року, її спадкоємцями були б дочка [PERSON], син [PERSON] та чоловік [PERSON], тобто кожному по 1/3 частині спадкового майна. Розмір же обовязкової частки в такому випадку складав би 1/6. Оскільки ж спадкове майно після смерті [PERSON] складалося із 1/2 частини спірної квартири, то розмір обовязкової частки відповідно складає 1/12 частину спірної квартири. Вирішуючи справу суд враховує наступне. Відповідно до Розяснень Верховного Суду України, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі ж смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Оскільки суду не надано доказів того, що за життя між [PERSON] та [PERSON] укладались угоди про поділ чи виділ їх спільного майна, за загальним правилом, визначеним положеннями ст.ст. 370-372 ЦК України, ст.ст. 60-70 СК України, вважається, що їм як подружжю спірна квартира належала в рівних частинах по 1/2 і це не вимагає прийняття судом рішення щодо позовних вимог про визначення частки померлої у спільній сумісній власності. Визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам статей 3, 2731 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. З цих підстав в задоволенні позову в частині визначення частки померлої [PERSON] у спірній квартирі слід відмовити. Крім того, при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Як суд вбачає з тексту заповіту [PERSON] від 31.01.1998 року остання на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] крім 1/2 частини спірної квартири ще й грошові внески в Ощадбанку (а.с.7,36). Однак буд-яких доказів та відомостей щодо наявності на день її смерті на вказаних рахунках Ощадбанку грошових коштів суду не надано. Не надано суду і відомостей щодо наявності будь-якого іншого спадкового майна після смерті [PERSON] З листа Новомосковської державної нотаріальної контори суд вбачає, що свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], у тому числі на вклади в банківській установі, не видавались (а.с.35). З огляду на зазначене, суд позбавлений можливості врахувати зазначені грошові вклади [PERSON] у фінансовій установі та будь-яке інше майно для визначення розміру обовязкової частки у спадщині через відсутність відомостей про їх наявність на час відкриття спадщини. З цих причин суд вважає можливим визначити розмір обовязкової частки у спадщині після смерті [PERSON] лише враховуючи спадкове майно у вигляді 1/2 частини спірної квартири. Спадкування обовязкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 12681269 ЦК України. Відповідно до ч. 3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Розяснень Верховного Суду України, які містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Згідно довідки ТОВ "КК "КомЕнерго-Новомосковськ" №3681 від 16.07.2015 року, [PERSON] на день смерті [PERSON] проживав разом із нею у спірній квартирі (а.с.63). Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON], він вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті у вигляді вищезазначеної обовязкової частки у розмірі 1/12 частини спірної квартири, але не оформив за життя своїх спадкових прав на неї. Суд також звертає увагу на наступне. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Суд вважає, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права, у тому числі і щодо обовязкової частки, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації. Отже, прийняття спадкоємцем за законом спадщини у вигляді обовязкової частки, і не оформлення ним за життя своїх спадкових прав на неї, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення вже його спадкоємців на отримання цієї спадщини. У звязку із цим суд не погоджується із доводами представника [PERSON] щодо неможливості [PERSON] спадкувати майно у виді обовязкової частки в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON], оскільки в розглядуваній справі спадкова трансмісія взагалі відсутня. Так, відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Тобто спадкова трансмісія поширюється на випадки, коли спадкоємець протягом шести місяців після смерті спадкодавця не встиг прийняти спадщину відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (не проживав зі спадкодавцем разом та не подав до нотаріальної контори відповідної заяви), та помер. В даному випадку право на прийняття спадщини у виді обовязкової частки дійсно не переходить до спадкоємців померлого спадкоємця. Отже спадкова трансмісія стосується лише переходу права на прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку, а не права на отримання спадщини, яка була прийнята спадкоємцем. В розглядуваній же справі [PERSON] прийняв спадщину у виді обовязкової частки після смерті своєї дружини [PERSON], але не встиг оформити своїх спадкових прав на неї та помер. Тому положення ст. 1276 ЦК України в даному випадку не можуть застосовуватися, а успадковане таким чином [PERSON] майно включається до спадкової маси та спадкується його спадкоємцями на загальних підставах. Тому частина спірної квартири, яку спадкує [PERSON] за заповітом [PERSON], підлягає зменшенню на розмір обовязкової частки, яку успадкував чоловік померлої [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений 31.01.1998 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №578, яким на випадок своєї смерті заповідав своєму синові [PERSON] 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку (а.с.53,55,80). Згодом, [PERSON] склав новий заповіт, посвідчений 21.03.2009 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-727, яким заповів спірну квартиру [PERSON] (а.с.30,56,79). Згідно зі ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Таким чином, склавши новий заповіт [PERSON] скасував свій попередній заповіт в частині визначення спадкоємця та обсягу спадкового майна, тобто заповів новому спадкоємцю всю спірну квартиру, а не її частину. З матеріалів справи суд вбачає, що 13.12.2014 року помер [PERSON] (а.с.31,33,62). 03.06.2015 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], а [PERSON] в цей же день своєю заявою до нотаріальної контори відмовився від прийняття обовязкової частки у спадщині після смерті [PERSON] (а.с.78,78 звор.). Також, 10.06.2015 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що за життя [PERSON] належала 1/2 частина спірної квартири, та з урахуванням успадкування ним обовязкової частки у спадщині після смерті своєї дружини [PERSON] у розмірі 1/12 частини цієї квартири, йому належало на день смерті 7/12 частин спірної квартири. Згідно технічного паспорту станом на 29.07.2015 року спірна квартира загальною площею 44,6 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м, в цілому складається з: 1 кімната площею 10,1 кв. м, 2 кімната площею 16,8 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 4,6 кв.м, вбудованої шафи площею 0,4 кв.м (а.с.58-60). Оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], а [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, а [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], право власності на спірну спадкову квартиру повинно бути визнано за [PERSON] та [PERSON] у відповідних частинах. При цьому, суду не надано належних і допустимих доказів того, що [PERSON] мала право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] Надана довідка Управління Пенсійного Фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області №267 від 12.02.2016 року (а.с.96), на думку суду, не підтверджує наявність підстав для визнання [PERSON] непрацездатною на день смерті спадкодавця [PERSON] в розумінні ст. 1241 ЦК України. З огляду на зазначене, позов [PERSON] є обґрунтованим, але підлягає частковому задоволенню, і за нею слід визнати право власності на 5/12 частин спірної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити повністю та визнати за ним право власності на 7/12 частин спірної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial