Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського КП фірма «Житло», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до уточнених вимог прохала визнати недійсними в частині приватизації частини площі у допоміжному приміщенні гуртожитку (кладовій 2) розпорядження керівника органу приватизації виконавчого комітету Лубенської міської ради від 13.07.2010 року № 89, від 22.07.2010 року № 95, від 05.03.2013 року № 4/13, свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ № 004169 від 15.07.2010 року, САЕ № 004323 від 23.07.2010 року, САЕ № 004168 від 15.07.2010 року, САС № 356400 від 05.03.2013 року, усунути перешкоди у користуванні цим приміщенням площею 7 кв.м розташованим у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 13.04.2010 року. У позові вказано, що відповідно до рішення виконкому Лубенської міської ради від 23.08.2006 року № 211 позивачці надано кімнати [ADDRESS]. 28.04.2010 року рішенням № 89 виконком Лубенської міської ради надав позивачці допоміжне приміщення 7,7 кв.м (кладова 2) для облаштування під ванну кімнату. На підставі скарг співмешканців гуртожитку п.12 рішення виконкому Лубенської міської ради № 131 від 23.06.2010 року скасовано п.10 рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо надання [PERSON] додаткового приміщення пл.7.7 кв.м Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2011 року у справі № 2а-28/11/1618 визнано незаконним п. 12 рішення виконкому Лубенської міської ради № 131 від 23.06.2010 року. Після завершення судового розгляду вказаної справи позивачці стало відомо, що розпорядженням керівника органу приватизації виконавчого комітету Лубенської міської ради від 13.07.2010 року № 89, від 22.07.2010 року № 95, від 05.03.2013 року № 4/13 допоміжне приміщення площею 7,7 кв.м шляхом приватизації передано іншим співмешканцям гуртожитку, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачка вважає незаконними вказані розпорядження, оскільки передане їй допоміжне приміщення надано іншим особам у спільну власність, а тому прохає визнати недійсною приватизацію частини площі у допоміжному приміщенні гуртожитку (кладовій 2) та свідоцтв про право власності вищевказаних осіб. В лютому 2014 року позиваці стало відомо, що 05.04.2012 року за договором купівлі-продажу [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] разом з площею в спільному користуванні 9,4 кв.м. Оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали спірне приміщення ([ADDRESS]) в спільне користування незаконно, то позивачка прохає договір купівлі-продажу 05.04.2012 року визнати частково недійсним. Враховуючи, що відповідачі незаконно користуються переданим їй допоміжним приміщенням позивачка прохає усунути перешкоди в користуванні цим приміщенням шляхом зобов"язання відповідачів звільнити це приміщення та стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохає їх задовольнити оскільки допоміжне приміщення ([ADDRESS]) на законних підставах передана їй для облаштування ванної кімнати, вона має на утриманні дитину інваліда в зв"язку з чим потребує у додатковій житловій площі. З часу передачі їй спірного приміщення вона не оформила проектно- технічну документацію, технічний паспорт, дозволи на переобладнання цього приміщення, не приватизувала належні їй квартири , не укладала договір оренди з власником гуртожитку, вважає, що відповідачі порушили її право користування допоміжним приміщенням ([ADDRESS]) приватизувавши його .До передачі їй спірного приміщення всі мешканці блоку ([ADDRESS]) спільно користувалися цим приміщенням, дане приміщення надавалось їм для спільного користування. Представники відповідачів виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського КП фірма "Житло"позов не визнали, вважаючи його безпідставним, не доведеним . Допоміжне приміщення ([ADDRESS]) надавалась мешканцям гуртожитку для спільного користування, яким вони постійно і користувалися, проводили оплату за нього . Представник виконкому Лубенської міської ради пояснив, що рішення від 28.04.2010 року №89 не відповідає вимогам ЗУ " Про приватизацію державного житлового фонду" і тому до нього суд при ухваленні рішення повинен ставитися критично. При наданні всього допоміжного приміщення ([ADDRESS]) [PERSON] будуть порушуватися права інших мешканців гуртожитку в яких також є малолітні діти. Договорів оренди, найму [PERSON] на це приміщення не укладала, проектно - технічну документацію, технічний паспорт, дозволи на переобладнання цього приміщення позивачка не виготовляла, житлові приміщення вона також не приватизувала. Доказів, які б підтверджували порушення житлових прав позивачка суду не надала. Відповідачі [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали, вважаючи його не доведеним та безпідставним при цьому пояснили, що [ADDRESS] вони, як мешканці блоку [ADDRESS] гуртожитку користувалися спільно разом з [PERSON] протягом тривалого часу. Кладова їм необхідна для зберігання продуктів харчування, речей домашнього вжитку , які неможливо зберігати у житлових кімнатах. Вони також мають малолітніх дітей , речі яких також зберігаються у спірній кладовій. Оплату за користування кладовою вони проводять відповідно до розмірів часток належного їм житла. При наданні всього допоміжного приміщення ([ADDRESS]) [PERSON] будуть порушуватися їх права та їх малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи без нього , заперечує проти задоволення позову [PERSON] Представник органу опіки та піклування виконкому Лубенської міської ради звернувся до суду з письмовою заявою згідно якої прохав розглянути справу без нього, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Приватний нотаріус [PERSON] також звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі , підтвердивши суду, що при укладання та оформленні договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 05.04.2012 року ніякої заборони , заяви [PERSON] з проханням не вчиняти нотаріальних дій , що існує спір по цій квартирі не було. Представники Лубенського МБТІ, КПФ "Спектр" покладаються на розсуд суду при ухваленні рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити , виходячи з Встановлено, що відповідно до витягу, наданого КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», № 8592789 від 11.10.2005 року будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS], належить територіальній громаді в особі Лубенської міської ради відповідно до свідоцтва про право власності САА 821583 від 07.10.2005 року. Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 23.08.2006 року № 211 відповідно до ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» [PERSON] надано кімнати [ADDRESS]. Квартири позивачки розташовані у житловій секції [ADDRESS] гуртожитку в якій знаходиться допоміжне приміщення ([ADDRESS]) . Як встановлено судом та підтверджується поясненнями сторін [ADDRESS] надавалась у спільне користування всім мешканцям цієї житлової секції , якою вони спільно користувалися, проводили оплату за неї. Згідно п. 10 рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.04.2010 року № 89 на прохання [PERSON] додатково їй надано допоміжне приміщення площею 7,7 кв.м ([ADDRESS]) для облаштування під ванну кімнату. Пунктом 12 рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 23.06.2010 року № 131 на підставі колективної скарги мешканців гуртожитку скасовано п. 10 рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.04.2010 року № 89. Скарга мешканців гуртожитку мотивована тим, що спірне приміщення ([ADDRESS]) є допоміжним, а отже перебуває у спільній власності всіх мешканців гуртожитку та не може передаватися одному з мешканців. Не погоджуючись з вказаним пунктом рішення, позивачка звернулася з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2011 року у справі № 2а-28/11/1618 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання не чинним рішення позов задоволено частково: визнано незаконним пункт 12 рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 23.06.2010 року № 131. Рішення суду мотивоване тим, що виконавчий комітет не має права скасовувати свої попередні рішення. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ № 004169 [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками кімнати [ADDRESS], а також площі спільного користування - 10,8 кв.м, з часткою 1/3 у кожного. Підставою видачі свідоцтва вказано розпорядження від 13.07.2010 року № 89. Відповідно до свідоцтва про право власності САЕ № 004323 [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками кімнати [ADDRESS], а також площі спільного користування - 12,6 кв.м, з часткою 1/3 у кожного. Підставою видачі свідоцтва вказано розпорядження від 22.07.2010 року № 95. Відповідно до свідоцтва про право власності САЕ № 623785 [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками кімнати [ADDRESS], а також площі спільного користування - 9,4 кв.м, з часткою 1/3 у кожного. Підставою видачі свідоцтва вказано розпорядження від 13.07.2010 року № 88. Відповідно до свідоцтва про право власності САС № 356499 [PERSON] є власником кімнати [ADDRESS], а також площі спільного користування - 8,9 кв.м. Підставою видачі свідоцтва вказано розпорядження від 05.03.2013 року № 4/13. Позивачка зазначає, що шляхом приватизації вказані особи набули право власності на кімнати [ADDRESS] у вказаному гуртожитку та при цьому також набули у власність частини майна спільного користування. До складу майна спільного користування незаконно увійшло допоміжне приміщення площею 7,7 кв.м, яке передано позивачці для облаштування під ванну кімнату. 05 квітня 2012 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], з площею у спільному користуванні - 9,4 кв.м. Позивачка зазначає, що цей договір в частині спірного майна (площею 7,7 кв.м, яке передано позивачці для облаштування під ванну кімнату) є недійсним, оскільки набуте незаконно приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON] не могло відчужуватися на користь [PERSON] Крім того, позивачка прохає усунути перешкоди в користуванні законного набутого нею майна площею 7,7 кв.м, яке передано позивачці для облаштування під ванну кімнату. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно Постанови Верховного Суду України від 25.12.2013 року зазначено, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З урахуванням такої позиції ВС України суд зазначає наступне. Питання щодо забезпечення осіб правом на користування житловим приміщенням гуртожитків регламентуються ЗУ «Про житловий фонд соціального призначення», ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», нормами ЦК України, ЖК України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, ст. 20 ЗУ «Про житловий фонд соціального призначення» вказує, що підставою для заселення житла із житлового фонду соціального призначення є договір найму соціального житла, що укладається після прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування. ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначає право приватизації жилих приміщень у гуртожитках. Норми ЦК України передбачають право користування житлом на підставі договору оренди, передачу житла у власність осіб. Згідно з ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Таким чином, законодавством України передбачені виключні правові титули на підставі, яких особа має право користуватися житловим приміщенням гуртожитку. Саме ці титули обтяжують певне приміщення правом такої особи на нього та виключають можливість передачі його іншим особам. Разом із тим, дослідивши рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.04.2010 року № 89, суд не має можливості встановити, в якому правовому порядку орган місцевого самоврядування вирішив питання щодо передачі позиваці спірного допоміжного приміщення гуртожитку. Підставою для прийняття рішення виконком зазначив ст. 30 ЗУ «про місцеве самоврядування в Україні», яка визначає його загальні повноваження. Відтак, суд не має можливості встановити який правовий титул користування спірним майном виник у позивача на підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.04.2010 року № 89, а отже і не може встановити чим порушене право позивача в зв'язку з наступною приватизацією кімнат іншими мешканцями гуртожитку та передачею спірного майна у їх спільну власність. Виходячи з вказаного , посилання позивачки на те що підставою для визнання за нею права користування спірним допоміжним приміщенням та його переобладнання під ванну кімнату є рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.04.2010 року № 89 суд оцінює критично. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вимог цієї статті позивач не надав докази в підтвердження порушення його прав. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» допоміжні приміщення (кладовки, сараї, колясочні тощо) у гуртожитках передаються у спільну неподільну власність власникам квартир безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Таким чином, під час приватизації кімнат у гуртожитках не вирішується питання щодо визначення права власності на допоміжні приміщення (кладовки, сараї, колясочні тощо), оскільки останні передаються у спільну неподільну власність власникам квартир безоплатно, а отже вимога про визнання недійсною приватизації спірного приміщення взагалі є необґрунтованою. Ствердження позивачки про те що відповідачі порушили її право користування допоміжним приміщенням (кладовою) наданої їй для переобладнання під ванну кімнату свого підтвердження у судовому засіданні з врахуванням вищенаведеного не знайшло і тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed