Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє за дорученням [PERSON], звернулася в суд з позовом до ПАТ «ІМЕКСБАНК» про стягнення заробітної плати, невиплаченолї при звільненні працівника. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що з 11.02.2014 року по 23.04.2015 року працювала в ПАТ "ІМЕКСБАНК" на посаді старшого касира-контролера відділення № 489 в місті Коростені Житомирської області. Наказом № 725-к від 16.04.2015 року позивач була звільнена з займаної посади з 23.04.2015 року, у зв"язку зі скороченням штату на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй заборгованість з компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу на загальну суму 3450, 27 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з ПАТ "ІМЕКСБВАНК", а також 11344,40 грн. - середнього заробітку за весь час затримки виплати з дня звільнення та до дня подання позовної заяви. В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з ПАТ "ІМЕКСБВАНК" 12794,58 грн. - середнього заробітку за весь час затримки виплати з дня звільнення та до дня фактичної виплати 25.12.2015 року 3450,27 грн. компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги. В судове засідання сторони не з"явилися, повідомлені належним чином про час та місце та місце розгляду справи. Представником позивача подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задоволити; проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача свою позицію з приводу поданого позову не повідомив, правом участі в судовому засіданні не скористався. За таких обставин, у відповідності до\~ ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1\~ ст.224 ЦК України\~ у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до\~ висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. З 11.02.2014 року по 23.04.2015 року [PERSON] працювала в ПАТ "ІМЕКСБАНК" на посаді старшого касира-контролера відділення № 489 в місті Коростені Житомирської області (а.с.4). Наказом № 725-к від 16.04.2015 року [PERSON] була звільнена з займаної посади з 23.04.2015 року, у зв"язку зі скороченням штату на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.5). При звільненні відповідач ПАТ "ІМЕКСБАНК" не виплатив їй заборгованість з компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу на загальну суму 3450, 27 грн., що підтверджується даними довідки № 1945 від 06.11.2015 року (а.с.6). 25.12.12.2015 року ПАТ "ІМЕКСБАНК" виплатив 3450,27 грн. заборгованості з компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги (а.с.19). Розмір середнього заробітку за час затримки виплат [PERSON], відповідно до проведеного позивачем розрахунку, становить 12 134,20 гривень (а.с.20). Розмір компенсації втрати частини доходів [PERSON] у зв"язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до проведеного позивачем розрахунку, становить 660,38 гривень, виходячи з даних Державної служби статистики України розмір індексу інфляції становив: у квітні 2015 року 114,00 %, у травні 2015 року 102,20 %, у червні 2015 року 100,40 %, у липні 2015 року 99,00 %, у серпні 2015 року 99,20 %, у вересні 2015 року 102,30 %, у жовтні 2015 року 98,70 %, у листопаді 2015 року 102,00 %, у грудні 100,70 % (а.с.21). Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 в аспекті конституційного звернення положення ч.1ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У постанові №6-77 цс 11 від 26 грудня 2011 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що перебіг передбаченого ст.233 КЗпП України тримісячного строку на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні починається не з дня набрання чинності рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, а з наступного дня після проведення фактичного розрахунку незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці" у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам також проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні із виплати компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу (3450 грн. 27 коп.) підлягає задоволенню за період з 23.04.2015 року по 25.12.2015 року відповідно до проведеного позивачем розрахунку, що становить 12134,20 гривень за загальну кількість робочих днів - 169, виходячи з середньоденної заробітної плати - 71,80 грн.; а також 660,38 гривень компенсації за втрату частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір .

Outcome: approved