Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Адвокат Дмитрук О.І., який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (далі - АТ "Прикарпаттяобленерго") на підставі довіреності №513 від 23 вересня 2019 року, звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати протиправними дії відповідача, що полягають у недопуску працівників позивача до виконання АТ "Прикарпаттяобленерго" зобов`язань за договором про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод при приєднанні 1/2 частини житлового будинку, що в [ADDRESS] , до електричних мереж оператора системи розподілу. Ухвалою від 23 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 18 листопада 2019 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 квітня 2019 року між [PERSON] та АТ "Прикарпаттяобленерго" укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019, згідно з яким виконавець забезпечує приєднання електроустановок об`єкта замовника відповідно до схеми зовнішнього електропостачання та проектної документації на зовнішнє електропостачання, розробленої згідно з технічними умовами від 03 квітня 2019 року №19-30/2019. 24 квітня 2019 року працівники АТ "Прикарпаттяобленерго" на виконання умов вказаного договору виїхали на місце для здійснення будівельно-монтажних робіт, однак [PERSON] - співвласник домоволодіння [ADDRESS] - заперечив щодо встановлення залізобетонної опори і заборонив проводити будь-які роботи. Крім того, відповідач не допустив працівників позивача для виконання монтажних робіт 07 червня 2019 року та 17 вересня 2019 року. Представник позивача зазначає, що такі дії [PERSON] є порушенням п.п. 4, 13 "Правил охорони електричних мереж" та "Правил роздрібного ринку електричної енергії". Дії відповідача з недопущення працівників АТ "Прикартаппяобленерго" до виконання монтажних робіт з метою приєднання 1/2 житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , унеможливлюють виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року та призвели до звернення [PERSON] до суду з позовом до АТ "Прикарпаттяобленерго" про захист прав споживача, зобов`язання вчинення дій та відшкодування матеріальних збитків. 05 листопада 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що такий є безпідставним та необґрунтованим. Також [PERSON] зазначає, що на підтвердження заявлених вимог позивачем належних доказів не надано, такі ґрунтуються виключно на припущеннях. Вказує, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2012 року, яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2012 року, житловий будинок, стайню, стодолу, вбиральню, які під одним дахом, що по [ADDRESS] , визнано об`єктом спільної сумісної власності його та третьої особи [PERSON] , також визнано право власності кожного з них на 1/2 ідеальної частки вказаного домоволодіння і на 1/2 земельної ділянки площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, тобто по 0,06 га кожному. Відповідач вказує, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га. З державного акта на вказану земельну ділянку вбачається, що не існує будь-яких обмежень у її використанні у вигляді охоронної зони навколо (вздовж) об`єкта. Житловий будинок по [ADDRESS] " був підключений до електромережі, однак він відключив від електропостачання частину будинку, яка належить його колишній дружині [PERSON] , в якій вона проживає, оскільки він є абонентом і сплачував за електроенергію. У зв`язку з цим [PERSON] уклала договір з позивачем про стандартне приєднання до електричних мереж, а також виготовлення проектно-кошторисної документації та технічних умов. Вважає, що питання встановлення електроопори слід вирішувати з власником земельної ділянки, тобто з ним, а отже, на його думку, позивач не має повноважень зобов`язувати його надавати належну йому (відповідачу) на праві особистої власності земельну ділянку для встановлення електроопори. Зауважує, що підключення частини будинку, яка належить [PERSON] , до електропостачання та надання дозволу на під`єднання згаданої частини будинку до електроопор, що будуть розташовані на належній йому земельній ділянці, створюватиме йому незручності в користуванні такою. Представником позивача 18 листопада 2019 року подано відповідь на відзив, в якій адвокат Дмитрук О.І. зазначив, що з тексту відзиву вбачається, що відповідач не заперечує факт недопуску працівників АТ "Прикарпаттяобленерго" до виконання будівельно-монтажних робіт, обґрунтовуючи такі дії тим, що він є одноосібним власником земельної ділянки, однак це не відповідає дійсності. В той же час [PERSON] не заперечує, що згідно рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області за [PERSON] визнано право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,12 га для обслуговування будинку та господарських споруд по [ADDRESS] . Тобто замовнику - третій особі - належить частина вказаної земельної ділянки, а дії відповідача з недопущення працівників позивача до виконання монтажних робіт з метою приєднання 1/2 житлового будинку, що по [ADDRESS] , є порушенням "Правил охорони електричних мереж", "Правил роздрібного ринку електричної енергії" та Кодексу системи розподілу. Інші доводи, наведені у відзиві, на думку представника позивача, не стосуються предмета спору та не спростовують обставин, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив визнати протиправними дії [PERSON] , що полягають у недопуску працівників позивача до виконання АТ "Прикартаппяобленерго" зобов`язань за договором про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод при приєднанні 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , до електричних мереж оператора системи розподілу. Також адвокат Дмитрук О.І. просив стягнути з відповідача на користь товариства 3842 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у його відзиві. Не заперечував, що кілька разів не допустив працівників АТ "Прикарпаттяобленерго" до виконання монтажних робіт на виконання договору про стандартне приєднання до електричних мереж від 12 квітня 2019 року. Такі свої дії пояснює тим, що на даний час реальний розподіл земельної ділянки не проведено, йому та [PERSON] рішенням суду виділено по 1/2 ідеальної частки. На разі справа щодо скасування державного акта на право власності, виділ майна та земельної ділянки в натурі знаходиться на розгляді у Верховному Суді, ухвалою від 30 березня 2018 року в ній відкрито касаційне провадження. Вважає, що роботи з встановлення електроопори повинні проводитись позивачем тільки після ухвалення рішення у вказаній справі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. 29 листопада 2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких остання просить суд позов задоволити в повному обсязі. [PERSON] звертає увагу суду на те, що дії [PERSON] , про які зазначає позивач, є протиправними. На її думку, відповідач не має права чинити перешкод працівникам АТ "Прикарпаттяобленерго" у виконанні ними зобов`язань за договором про стандартне приєднання до електричних мереж, а також їй у реалізації права на достатній рівень життя та підключитись до електромереж, що дасть можливість за останніх 4 роки користатись електроенергією, а не жити разом з дітьми при свічках. Третя особа також вказує, що [PERSON] хоч і є співвласником домоволодіння, де проживає тільки вона з дітьми, однак своє право власності після ухваленні рішення суду в 2012 році не оформив, правовстановлюючі документи на майно у нього відсутні. З 2012 року відповідач електроенергією у належному їм будинку не користується, а мешкає за іншою адресою - у своїх батьків. Особовий рахунок на надання послуг з постачання електроенергії відкритий на ім`я [PERSON] . Добровільно розірвати вказаний договір відповідач відмовляється через неприязні відносини, що склались між ними. В грудні 2015 року [PERSON] умисно, з мотивів помсти, повністю відрізав електропостачання будинку, залишивши її та дітей без світла, знищив при цьому лічильник та електрощитову. Розгляд справи третя особа [PERSON] просила провести без її участі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справіта з`ясувавши фактичні обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо в Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексі України (ст. 4). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України). Згідно з пунктами 4.2.1., 4.2.2., 4.2.4. глави 4.2 Кодексу систем розподілу, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 310 з подальшими змінами та доповненнями, саме оператор систем розподілу (далі - ОСР) надає послугу зі стандартного приєднання відповідно до умов договору про стандартне приєднання. Послуга зі стандартного приєднання передбачає виконання комплексу робіт, а саме: розроблення технічних умов, включаючи вимоги щодо влаштування вузла комерційного обліку; підготовку технічного завдання на проєктування; розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проєктної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (до точки приєднання електроустановок замовника); здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики; перевірка та погодження ОСР проєктної документації замовника на відповідність вимогам технічних умов у частині вибору параметрів електричного обладнання на станційному об`єкті (трансформаторна підстанція) замовника та узгодження електричних мереж замовника із електричними мережами ОСР на напрузі приєднання 6 кВ та вище; виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт. Строк надання послуги зі стандартного приєднання для електроустановок замовника першого ступеня потужності становить 45 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості приєднання відповідно до договору про приєднання. Свобода договору, відповідно до ст. 3 ЦК України, є однією з засад цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч.1 ст. 638 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що 12 квітня 2019 року між АТ "Прикарпаттяобленерго", що здійснює ліцензовану діяльність з передачі електроенергії та [PERSON] укладено договір №19-30/2019 про стандартне приєднання до електричних мереж. Згідно з п.1.1 Розділу І договору, до електричних мереж АТ "Прикарпаттяобленерго" приєднується 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Розділу ІІ договору, виконавець послуг забезпечує приєднання електроустановок об`єкта замовника (будівництво, реконструкція, технічне переоснащення та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) відповідно до схеми зовнішнього електропостачання та проектної документації на зовнішнє електропостачання, розробленої згідно з технічними умовами від 03 квітня 2019 року №19-30/2019, які є додатком до цього договору, а також здійснює підключення об`єкта замовника до електричних мереж на умовах цього договору. Замовник оплачує виконавцю послуг вартість приєднання. Договір підписано виконавцем та замовником, сторонами погоджено всі істотні умови договору, він набрав чинності з моменту його підписання - 12 квітня 2019 року - і діє до повного виконання сторонами, передбачених ним зобов`язань (а.с. 6 - 8). Виконання сторонами укладеної угоди умов договору в наведеній вище частині, а також проведення замовником [PERSON] оплати за приєднання за цим договором, відповідачем не оспорюється. Заперечуючи по суті спору, відповідач стверджує, що підключення частини будинку, в якому проживає [PERSON] , до електропостачання неможливе до розгляду Верховним Судом цивільної справи за її позовом про скасування державного акта на право власності, виділ майна та земельної ділянки по [ADDRESS] в натурі. Такі твердження [PERSON] суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Так, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2012 року задоволено частково позов [PERSON] , зокрема, визнано домоволодіння по [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частки цього майна, а за [PERSON] - право на 2/3 цього домоволодіння. В задоволенні позовних вимог про виділення часток в натурі - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2012 року рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2012 року в частині поділу житлового будинку та земельної ділянки скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано житловий будинок, стайню, стодолу, убиральню, які під одним дахом, вартістю 227 101 грн, по [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] . Визнано за [PERSON] і [PERSON] право власності по 1/2 ідеальній частці кожного на вказаний будинок, вартість яких становить 11 335,50 грн кожна та по 1/2 частині на земельну ділянку розміром 0,12 га, призначену для обслуговування цього будинку. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 27-30). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 47 - 48). В подальшому рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року у справі №338/1615/15-ц скасовано рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2017 року, яким було відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виділення в натурі будинковолодіння та земельної ділянки, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі будинковолодіння та земельної ділянки, визнання нечинним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виключення із бази даних авоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформації про земельну ділянку, відмовлено (а.с. 150 -154). 30 березня 2018 рокуВерховним Судом постановлено ухвалу про відкриття касаційного провадженні у цивільній справі №338/1615/15-ц за касаційною скаргою, поданою [PERSON] (а.с. 77). Таким чином [PERSON] - сторона договору про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року - є власником 1/2 частини будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України). Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що він неодноразово не допускав працівників АТ "Прикарпаттяобленерго" на територію домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , для виконання будівельно-монтажних робіт на виконання договору про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року. Це підтверджується копіями відповідних актів від 22 квітня 2019 року, 07 червня 2019 року та 17 вересня 2019 року (а.с. 9 - 12). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ "Прикарпаттяобленерго" про зобов`язання відповідача не чинити перешкод при приєднанні 1/2 частини житлового будинку, що в [ADDRESS] , до електричних мереж оператора системи розподілу підлягають до задоволення. В той же час суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягають, оскільки для відновлення порушеного права позивача достатньо обраного ним способу захисту, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, у вигляді зобов`язання відповідача не чинити перешкод у приєднанні житлового будинку до електичних мереж оператора системи розподілу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову - задоволено одну із заявлених немайнових вимог, з відповідача на користь АТ "Прикарпаттяобленерго" слід стягнути судовий збір в розмірі 1921 грн (3842* 0,50).

Outcome: approved