Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Староборовицької сільської ради, Головного управління Держземагенства у Чернігівській області про визнання права власності на об»єкти нерухомості, припинення права власності на земельні ділянки та переведення цих земельних ділянок до земель запасу державної власності. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що її чоловік, [PERSON] був власником майного паю КСП ім.. Щорса в розмірі 37271 грн., який вона успадкувала. В рахунок майнового паю їй було передано у власність приміщення зерносховища вартістю 22586 грн., загальною площею 287,10 кв. м., та приміщення критого току на суму 200 грн., розташоване в [ADDRESS]. Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 30 травня 2014 року було виготовлено технічний паспорт на ці будівлі. Чернігівська обласна державна адміністрація, яка відає категорією земель, на якій розміщені ці об»єкти нерухомості, відмовляє у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Площа земельної ділянки становить 1,01 га для промислового використання: розміщення та обслуговування зерносховища та критого току. В зв'язку з цим вона не може, як власник будівлі, зареєструвати за собою право власності та розпорядитися своєю власністю, оскільки будівлі в даний час не зареєстровані ні за ким, чим порушуються її права як власника. КСП ім.. Щорса, якому раніше належали будівлі, в подальшому було реорганізовано в СВК ім.. Щорса, а потім в ПСП ім.. Щорса, яке згодом було ліквідовано. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі, включена до державного акту на право колективної власності колишнього КСП, який на сьогоднішній день не скасовано, тобто право власності не припинено. Позивач просить: - визнати за нею право власності на будівлі зерносховища та критого току вартістю 180668 грн., загальною площею відповідно 1101,7 кв. м. та 1065,5 кв.м. розташовані в [ADDRESS]; - визнати припиненим право колективної власності КСП ім.. Щорса на земельну ділянку площею 1,01 га, розташовану в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач відсутня, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Староборовицької сільської ради Щорського району Чернігівської області відсутній, але від них надійшла заява в який вони не заперечують проти задоволення позову. Просять провести розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача Головного управління Держземагенства у Чернігівській області в судовому засіданні відсутній, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Позивач є власником майнового паю КСП ім.. Щорса в розмірі 37271 грн. Це підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом. У відповідності до Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, який затверджено наказом Міністерства аграрної політики від 14.03.2001 року за № 62, згідно з рішенням комісії з вирішення майнових питань співвласників майнових паїв КСП ім.. Щорса від 30 січня 2014 року та рішення позачергових загальних зборів співвласників майнових паїв КСП ім.. Щорса від 19 лютого 2014 року в рахунок майнового паю позивачу було передано у власність приміщення зерносховища на суму 22586 грн., та приміщення зернового току на суму 200 грн., розташоване в [ADDRESS].. На замовлення позивача Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 30 травня 2014 року було виготовлено технічний паспорт на ці будівлі. Чернігівська обласна державна адміністрація, яка відає категорією земель, на якій розміщені ці будівлі, відмовляє у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу в оренду. Площа земельної ділянки становить 1,01 га для промислового використання: розміщення та обслуговування зерносховища та току. В зв'язку з цим позивач не може, як власник будівель, зареєструвати за собою право власності та розпорядитися своєю власністю, оскільки будівлі зерносховища та току в даний час не зареєстровані ні за ким, чим порушуються її права як власника. КСП ім.. Щорса, якому раніше належали будівлі, в подальшому було реорганізовано в СВК ім.. Щорса, а потім в ПСП ім.. Щорса, яке згодом було ліквідовано. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі зерносховища та току, включена до державного акту на право колективної власності колишнього КСП, який на сьогоднішній день не скасовано, тобто право колективної власності не припинено. Виходячи з вимог пункту 4 статті 122 Земельного кодексу України розпорядження земельними ділянками із земель колективної власності не входить до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. Згідно із статтею 22 Земельного кодексу України землі під господарськими будівлями і дворами є землями сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя). Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 № 720 землі сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя) паюванню не підлягали. Частиною першою статті 30 Земельного кодексу України передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі не досягнення згоди це питання вирішується у судовому порядку. Зважаючи на вищевикладене та роз'яснення Держземагентства України від 29.07.2013 року № 13550/17/7-13 у разі відсутності рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про припинення права колективної власності на земельні ділянки (несільськогосподарські угіддя) реформованих колективних сільськогосподарських підприємств, при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення під господарськими будівлями та дворами, необхідно керуватися статтею 30 Земельного кодексу України. Окрім того, чинною редакцією ст. 120 ЗК передбачено, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багато квартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК і ст. 120 ЗК в ре дакції Закону від 5 листопада 2009 р. № 1702-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю"). Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду Украї ни від 19 березня 2010 р. № 2; далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7) вказує на те, що судам при вирішенні справ зазначеної категорії слід застосовувати закон, що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Вирішуючи спори про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд повинен з'ясовувати, зокрема: чому це питання не було вирішено в договорі; можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатка до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку; чи не свідчить реальна можливість ви користання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Відповідно до ст. 15 ч. 1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ч. 1 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права… (ст. 16 ч. 2 п. 1 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності позивача на придбані нею об'єкти не визнано і оспорюється, в зв'язку з чим вона не може скористатися правом власника щодо розпорядження придбаним майном, чим порушуються його права. Оскільки КСП ім. Щорса ліквідовано без правонаступництва, земельні ділянки, надані цьому підприємству у колективну власність, крім розпайованих, мають бути згідно чинного законодавства зараховані до земель державної власності. Щодо земельної ділянки площею 1,01 гектарів, на якій розміщені будівлі зерносховища та критого току, право власності на які визнається судом за позивачем, то ця земельна ділянка має бути надана позивачу в оренду уповноваженим на це органом. За таких обставин, позов слід задовольнити.

Outcome: approved