Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

13.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві в особі Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 5-8). 15.07.2016 року під головування судді Лукяненко Л.М., ухвалою суду у справі відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с.31). 17.10.2016 року під головування судді Заєць Т.О. ухвалою суду згадану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду (а.с.62). 30.11.2016 року під головування судді Заєць Т.О. ухвалою суду залучено в якості третьої особи [PERSON] (а.с. 125). 23.12.2016 року [PERSON], подав до суду заяву про залишення позовної зави без розгляду (а.с. 135). 23.12.2016 року [PERSON], подав до суду уточнену позовну заяву до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] , Головне управління юстиції у м. Києві в особі Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, за якою просить визнати за ним право власності на частину будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/4 частину будинку [ADDRESS] загальною площею 97,70 кв.м., житловлою площею 54,20 кв.м. (а.с. 136-139). 23.12.2016 року [PERSON], подав до суду клопотання про заміну належного відповідача з Київської міської ради на [PERSON](а.с. 140). 23.12.2016 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] , Головне управління юстиції у м. Києві в особі Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, за якою просить визнати за ним право власності на частину будинку в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/4 частину будинку [ADDRESS] загальною площею 97,70 кв.м., житловлою площею 54,20 кв.м. (а.с. 136-139). 11.01.2017 року під головуванням судді Заєць Т.О. ухвалою суду залишено позовну заяву в частині вимог [PERSON] без розгляду (а.с.149). 11.01.2017 року під головування судді Заєць Т.О. ухвалою суду замінено неналежного відповідача Київську міську раду на належного [PERSON] (а.с. 150). 11.01.2017 року під головування судді Заєць Т.О. ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON], залишено без руху і надано час для усунення недоліків (а.с. 151). 13.01.2017 року, позивачем [PERSON], надано до суду заяву про усунення недоліків (а.с. 162). 06.02.2017 року під головування судді Миколаєць І.Ю. ухвалою суду згадану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду (а.с165). Ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання від 06.04.2017 року, зустрічну позовну заяву [PERSON], прийнято до спільного розгляду з позовною заявою [PERSON] (а.с. 186). Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві в особі Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування мотивовані, тим, що він є спадкоємцем першої черги майна померлого батька [PERSON], який помер [INFO] року. Спадщина складається із спадкового майна, асаме: ? частини будинку [ADDRESS] загальною площею 97,70 кв.м., житловлою площею 54,20 кв.м., яке він за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України успадкував після своєї матері -[PERSON], померлої [INFO] та свого батька [PERSON], померлого [INFO] року. Після смерті [INFO] року, [PERSON], він звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після чого нотаріусом, було відкрито спадкову справу № 708/2014. Проте, як зазначив позивач, відповідно до роз'яснень державного нотаріуса № 1755/02-14 від 08.04.2016 року йому було повідомлено, що нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину в зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на майно померлого, та роз'яснено право звернення до суду. Позивачем також зазначено, що спадкоємцями майна померлого за законом є він та його брат [PERSON], які на дату смерті проживали з спадкодавцем та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняли її. Іншим власником ? частини будинку [ADDRESS] є [PERSON], згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2014 року. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та просив позов задовольнити. У судовому засіданні 06.04.2017 року позивач за основним позовом [PERSON], підтримав свій позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного не заперечував. У судовому засіданні 06.04.2017 року представник відповідача за основним позовом та представник позивача за зустрічним [PERSON] (а.с. 173)., не заперечує щодо задоволення основного позову, та просить зустрічний задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні 06.04.2017 року, третя особа: [PERSON], заперечувала проти задоволення позовів. У судовому засіданні 06.04.2017 року, представник третьої особи: [PERSON], поклалась на розсуд суду в даному питанні. В судове засідання 25.09.2017 року, представник третьої особи, як за основним так і об'єднаним позовом Головного управління юстиції у м. Києві в особі Одинадцятої київської державної нотаріальної контори не з'явився про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього до суду не надходило, тому суд, враховуючи думку сторін, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення пояснення сторін, третьої особи, та їх представників, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовів, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, до них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх службових осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що і не оспорюється учасниками процесу, [INFO] року помер [PERSON], який був батьком позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], та позивача за зустрічним позовом та відповідача за основним позовом [PERSON], про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 783 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 10). Як вбачається з копії спадкової справи, позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON], та позивач за об'єднаним позовом та відповідач за основним позовом [PERSON], є єдиним спадкоємцем першої черги до майна померлого, які 08.04.2016 року звернулись до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм, як спадкоємцям за законом, свідоцтва про право власності за законом на спірний будинок. Проте, нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 08.04.2016 № 1755/02-14 року [PERSON], та [PERSON], відмовлено у видачі згаданого свідоцтва у зв'язку з тим, що право власності на житловий будинок не зареєстровано на ім'я спадкодавця [PERSON] Також наданим роз'ясненням зазначено, що з матеріалів спадкової справи № 708/2014 року вбачається, що спірний будинок належить [PERSON], який помер [INFO] року на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Ленінградської районної Ради народних депутатів м. Києва 16.04.1980 року, згідно розпорядження Жовтневої районної Ради трудящих м. Києва № 755 від 13.02.1972 року. Проте право власності, на спірний будинок у встановленому законом порядку за [PERSON], в органах не зареєстровано. Згідно судакової справи № 603/2014, заведеної Першою київською державною нотаріальною конторою, 22.05.2014 року до майна померлого [PERSON] спадкоємцями майна була його дружина [PERSON], яка померла [INFO], син [PERSON], який помер [INFO] року, дочка [PERSON], яка пропустила шести місячний термін звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Зазначено, що згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26.11.2014 року право власності на 1/6 частину будинку [ADDRESS] визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] [INFO] року та право власності на 1/3 частину житлового будинку визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] [INFO] (а.с. 11). Відповідно до роз'яснення Пленуму Верхового Суду України в п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом [PERSON], та [PERSON], на час відкриття відкриття спадщини щодо майна померлого [PERSON], проживали з ним (а.с.68) та не заявили про відмову від неї, а навпаки подали заяву про прийняття спадщини (а.с.66, 91 - зворотні сторони). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Даний порядок передбачений також Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п.п. 4.12 п.4 гл.10 розд.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 (зі змінами, внесеними Наказом Міністерства юстиції України від 15.05.2013 р. №888/5), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі документів, що підтверджують право власності. Згідно п.п.4.15 гл.10 розд.2 даного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.14. п.4 гл.10 розд.2 вказаного Порядку визначено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює його процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. [PERSON] виконавчим комітетом Київського міського ради депутатів трудящих 16.04.1987 р. було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих №755 від 13.02.1972 р. (а.с.19, 73). Як зазначено в листі Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 09.07.2014 р., житловий будинок [ADDRESS] власності не зареєстрований (а.с.74- зворотна сторона). Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON], та [PERSON] не можуть отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом після сметрі померлого свого батька [PERSON], який помер [INFO] року на жилий будинок у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на зазначений житловий будинок у спадкодавця, який свого часу отримав даний будинок у спадщину за законом від своїх батьків [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON], яка померла [INFO]. Як пояснили останні у судовому засіданні, їм невідомо, чому батько при житті не здійснив державну реєстрацію своєї частки житлового будинку, після померлих спадкодавців. Виникнення права власності у [PERSON] та [PERSON] (спадкодавці відносно померлого спадкодавця [PERSON].) на момент закінчення будівництва будинка та видачі свідоцтва про право власності на нього до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, регулювалось, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Закону України "Про власність", Закону України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постанова Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, відповідно до яких виникнення права власності на житлові будинки, споруди до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не залежало від державної реєстрації цього права. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Також п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначається, що договори, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання. Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2014 року ( справа ун.№ 759/11418/14-ц, пр.№ 2/759/4283/14 ) за [PERSON], визнано право власності на 1/6 частину будинку № [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] [INFO] року та на 1/3 частину будинку № [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO] (а.с. 12-15). Даним рішенням встановлено, що спадкоємцю [PERSON], на день смерті належала ? частина частину будинку № [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги відносно майна померлого [PERSON] [INFO] року, були його дружина [PERSON], та сина [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 1/6. Спадкові права в установленому законом порядку ніким оформлені не були. [PERSON], померла [INFO]. Зазначено, що свідоцтво про право власності на будинковолодіння будинку [ADDRESS], що видавалось [PERSON] уповноваженим державним органом, є достатньою підставою для визнання права власності на вказаний будинок у частині, на яку претендує [PERSON] по справі, у відповідності до ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України від 18.07.1963 р., як це вбачається з копії спадкової справи №603/2014 до майна померлого [PERSON], [INFO] році. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином встановлено, що спадкодавець [PERSON], фактично прийняв спадщину після свого батька [PERSON] та матері [PERSON], й відповідності до норм діючого на той час законодавства, згідно норм ЦК УРСР. Який не оформив свої спадкові права. Як вбачається із матеріалів даної спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 10.01 2009 року звернулись [PERSON], та [PERSON] як спадкоємці першої черги спадкування за законом. Згідно матеріалів даної спадкової справи, інших спадкоємців після померлого, які бажали прийняти спадщину, не має. Заповіт померлим також не складався. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ст. 16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права. Оскільки, [PERSON], [PERSON] не мають можливості отримати спадкове майно за передбаченою Законом України «Про нотаріат» процедурою, тому таке питання підлягає розгляду в судовому порядку, шляхом вирішення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, оскільки як позивач за осовним позовом, так і позивач за зустрічним , як спадкоємці першої черги мають право на спадкове майно в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року та враховуючи те, що іншим порядком не має можливості оформити право власності на спадкове майно, задоволення позову не порушуватиме права та інтереси третіх осіб у тому числі держави, та враховуючи, що відповідно до вимог закону [PERSON]В, та [PERSON] належним чином прийняли спадщину після померлого [PERSON], але у зв'язку з відсутністю належним чином оформлення спадкодавця своїх спадкових прав, вони не можуть оформити на це майно право власності, суд вважає, що вимоги позивача за основним позовом [PERSON], а також позивача за зустрічним позовом [PERSON], є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved