Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати батьківство [PERSON] щодо [PERSON], [INFO], та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 900,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що з грудня 2001 року проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 18.03.2003р. народила сина. Батьком дитини є відповідач, однак він відмовився подати в органи РАГСу заяву про реєстрацію батьківства, у зв'язку з чим при реєстрації народження дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського міського управління юстиції м. Запоріжжя, відомості про батька записані у відповідності з ч.1 ст.135 СК України. Відповідач періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак не систематично і у недостатньому розмірі, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення його батьківства і стягнення аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні позивака підтримала позовні вимоги та з метою встановлення факту батьківства заявила клопотання про призначення експертизи. Відповідач у судовому засіданні позов про визнання батьківства визнав, просив не проводити експертизи, щодо стягнення аліментів позов взнав частково, просив стягнути аліменти у розмірі ? частини його доходу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з грудня 2001 року [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що визнається сторонами у справі. 18.03.2003р. позивачка народила сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Відділом РАГС Ленінського районного управління юстиції 22.04.2003р. (а.с.7). Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Україну при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 53 КпШС, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст. 54 КпШС, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON], запис про батька вчинено у відповідності до ст. 54 КпШС. При визнанні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини і протягом чотирьох років після того, що визнається сторонами у справі. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] пояснив, що саме він є батьком дитини, однак при реєстрації народження дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського міського управління юстиції м. Запоріжжя він відмовився подати в органи РАГС заяву про реєстрацію батьківства. Також визнає, що за час спільного проживання проявляв турботу до сина, який в свою чергу сприймає його все своє життя як батька, після припинення спільного проживання періодично надає матеріальну допомогу на утримання сина, цікавиться життям сина і бажає приймати участь у його вихованні. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, а також визнання [PERSON] свого батьківства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення батьківства [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги, що оскільки правовідносини між сторонами щодо батьківства врегульовані ст. 53 КпШС України, якою передбачено термін "встановлення батьківства", а не "визнання" його, як це визначено ст. 128 СК України, слід встановити батьківство відповідача відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено ст. 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний і, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає достатньої матеріальної допомоги, проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працює водієм на підставі безстрокового трудового договору від 25.11.2014р., визначений договором розмір заробітної плати становить 1400,00 грн. У зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановлено для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. З наведених підстав аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 30.09.2014р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial