Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" 10.10.2014 року звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 12473,78 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.03.2011 року ПАТ "Дельта Банк", який є правонаступником ТзОВ «Комерційний Банк «Дельта», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-08502-240311, згідно якого останній відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладення кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 9000,00 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяла на себе зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті процентів. Однак позичальник [PERSON] умови договору не виконує, порушує договірні зобов'язання, в зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 27.06.2014 року в загальній сумі 12473,78 грн. і банк змушений звернутися в суд з позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку з відповідача. Представник позивача в судове засідання засідання не з'явився, в позовній заяві просить справу розглянути в його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання подала письмову заяву, в якій заявлений позов не визнала, зазначивши, що в листопаді 2014 року між нею і банком було укладено договір про реструктуризацію заборгованості по кредиту, здійснено анулювання частини боргу, станом на сьогоднішній день нею частково погашено заборгованість по кредиту і банк до неї претензій немає, а тому просить в позові відмовити. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № 002-08502-240311, укладеного 24.03.2011 року між ПАТ "Делдьта Банк" і [PERSON], шляхом акцептування банком останньому було відкрито відкличну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту в сумі 30000 грн. та на день укладення договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 9000,00 грн. в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків в обумовлені даним договором терміни та комісії. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується розрахунком заборгованості, станом на 27.06.2014 року борг відповідача [PERSON] по кредиту становить загалом 12473,78 грн., в тому числі: - заборгованості тілу кредиту - 7515,59 грн., - прострочене тіло кредиту - 1484,41 грн., - заборгованість по нарахованих відсотках - 0,00 грн., - заборгованість за комісіями - 3473,78 грн. Однак, як вбачається із повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу, виданого ПАТ «Дельта Банк» 24.11.2014 року, на підставі рішення Ради Директорів АТ «Дельта Банк» №74 від 15.10.2014 року прийнято рішення щодо анулювання (прощення частини заборгованості [PERSON] за кредитним договором №002-08502-240311 від 24.03.2011 року в сумі 3342,05 грн. (а.с.24). Окрім того, 24.11.2014 року між банком та відповідачем укладено додатковий договір, згідно умов якого (п.1) сторони договору домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму 3342,05 грн. і що пункт 1 цього додаткового договору починає застосовуватися з моменту здійснення клієнтом сплати заборгованості в розмірі не менше ніж 3343,53 грн. на рахунок, відкритий в банку. З наданої суду квитанції № 41988371 від 24.11.2014 року слідує, що відповідач [PERSON] сплатила на рахунок банку 3345,00 грн. Таким чином, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.11.2014 року між позивачем ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] вже врегульовано спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 002-08502-240311 від 24.03.2011 року шляхом укладення додаткового договору про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 002-08502-240311 від 24.03.2011 року, відповідно до умов якого змінено умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, і відповідачем сплачено грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, визначеного додатковим договором, тому оцінивши в сукупності досліджені судом докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002-08502-240311 від 24.03.2011 року. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 536, 550, 553, 554, 589, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed