Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ФОП " [PERSON] " завданих збитків в порядку регресу в розмірі 2473,13 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. та на правничу допомогу в розмірі 6531,40 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АК 6598641 від 13.11.2017 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Infiniti FX», номерний знак [NUMBER] . 16.11.2017 року близько 21 год. 30 хв. у м.Львові на вул. Городоцькій, 224, сталася дорожньо-транспорна пригода за участю транспорних засобів «Infiniti FX», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка не врахувала дорожню обстановку під час випередження, не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки "Опель» номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб "Опель", власник якого звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про відшкодування збитків та сума страхового відшкодування склала 2473,13 грн. У ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги з моменту виплати страхового відшкодування 14.02.2018 року. 16.07.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем « [PERSON] » (далі - ФОП Забіяка Г.І . , Новий кредитор) укладено договір № 16/07/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, в тому числі, право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (Поліс) №АК/6598641 від 13.11.2017 року. З метою досудового врегулювання спору, 30.07.2018 року відповідачеві направлено регресну вимогу №001379-24, однак відповідач не проводив ніяких платежів. Ухвалою від 11.04.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » - [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 25.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 20.05.2019 року відмовлено в задоволенні клопотань позивача [PERSON] та представника позивача - [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак подали на адресу суду заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просить такі задоволити, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. З письмової згоди позивача та її представника суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України, та в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.01.2018 року [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] , визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4, 124, 122-4 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення в межах ст.122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень в доход держави. З даної постанови вбачається, що 16.11.2017 р. близько 21 год. 30 хв. у м.Львові на вул.Городоцькій, 224, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки "Інфініті" номерний знак [NUMBER] , не врахувала дорожню обстановку під час випередження, не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки "Опель" номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а в подальшому не припиняючи рух залишила місце дорожньо-транспортної пригоди і близько 21 год. 35 хв. у м.Львові на вул.Городоцькій, 288, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечного інтервалу, під час зміни напрямку руху не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки "Сітроен" номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та знову ж місце дорожньо-транспортної пригоди залишила. Як вбачається з матеріалів справи 13.11.2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АК/6598641. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту №01379/24 від 14.02.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2473,13 грн., що підтверджує платіжне доручення № 3387 від 14.02.2018 року. 16.07.2018 між ПрАТ «ВУСО» та Фізичною особою підприємцем «Забіяка Галина Іванівна» укладено Договір № 16/07/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор набуває права первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Позивачем на адресу відповідача була направлена регресна вимога № 01379-24 про відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фінансові послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05.06.2019 року, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь юридичної особи, яка не є фінансовою установою, суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, який слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч.1 ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що відступлення права вимоги страховика, яким є ПрАТ «СК «ВУСО» можливе лише особі, яка відповідає вимогам, передбаченим ч.1 ст. 984 ЦК України. Доказів належності позивача ФОП [PERSON] до осіб, які вправі займатися страховою діяльністю, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про стягнення з відповідача завданих збитків в порядку регресу. Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем стягненню з відповідача, не підлягають.

Outcome: dismissed