Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

03 вересня 2015 року Орган опіки та піклування Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області подав до суду позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно двох її малолітніх дітей, вказавши на ухилення матері від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що сім"я відповідачки перебуває на обліку сімей, де батьки не створили належних умов для утримання, виховання та розвитку дітей з 2012 року. За систематичного обстеження матеріально-побутових умов життя виявлялося, що такі умови є незадовільними. Мати, маючи вади психічного здоров"я, зловживає спиртними напоями, не має і не набуває навичок догляду за дітьми. Діти постійно голодні, брудні, мають затримку розвитку психомоторних функцій. Прийняті заходи і міри впливу на відповідачку, надання їй консультаційних та соціальних послуг позитивного наслідку не мають. У лютому 2015 року діти були направлені до Миколаївського обласного Будинку дитини за згоди матері, яка проходила курс лікування у психіатричній лікарні. У наступному відповідачка дітей не відвідувала, побутові умови проживання не поліпшила, продовжує вживати алкогольні напої, що унеможливлює повернення дітей у сім"ю. Відповідачка позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що стосовно доньки і сина є матір"ю одиначкою. Проживають разом зі співмешканцем [PERSON], який є біологічним батьком дітям, у с.Шмідтове в будинку без посвідчення на нього права власності. Доходом сім"ї слугують соціальні виплати. Зловживання спиртними напоями не заперечувала. Визнала також, що не має навичок догляду за дітьми, годувала їх хлібом та ковбасою, подовгу не мила, що викликало педикульоз. Представник органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], 1990 року народження, є матір"ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується паспортними даними серія [NUMBER], виданим Носівським РВ УМВС України в Чернігівській області та свідоцтвами про народження дітей, виданими за актовими записами по ВДРАЦС Снігурівського РУЮ Миколаївської області відповідно №87 від 05 липня 2012 року та №142 від 17 вересня 2014 року (а.с.4-6). Згідно реєстраційних даних Снігурівського РС УДМС України в Миколаївській області та довідки від виконкому Центральної сільської ради Снігурівського району №1172 від 27 серпня 2015 року, [PERSON] зареєстрована в м.Снігурівка Миколаївської області, фактично проживає в [ADDRESS] (а.с.3,31). Відповідачка перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з 15 квітня 2013 року, діагноз: синдром залежності від алкоголю та у лікаря психіатра з діагнозом: легка розумова відсталість з поведінковими розладами та соц.трудовою дезадаптацією, МСЕК їй встановлена третя група інвалідності з дитинства до 01 червня 2017 року (а.с.8,27). За місцем проживання відповідачка зарекомендувала себе неврівноваженою особою, яка постійно влаштовує сварки як зі співмешканцем так і з сусідами, вживає спиртні напої (а.с.25-26). Актами обстеження матеріально-побутових умов життя сім"ї [PERSON], датованих 10 квітня, 13, 20 та 21 червня, 10 липня 2013 року, 10 жовтня 2014 року, встановлювалося, що антисанітарні умови проживання дітей незадовільні, продукти харчування відсутні або ж виявлені у обмеженій кількості, мати вживає спиртне, не за призначенням витрачає кошти соціальних виплат, дітей не доглядає, не має жодних засобів гігієни для себе і дітей, на зауваження реагує агресивно та неадекватно. За долученими до матеріалів справи актами, відповідачка неодноразово попреджалася про наслідки ухилення від виконання батьківських обов"язків, однак належних висновків не зробила (а.с.13,18,20,23). 18 березня 2015 року постановою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області [PERSON] за встановлення вчинення нею адміністративного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, була звільнена від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП. Позивач ствердив про ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, у порядку ст.165 СК України звернувшись до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітніх дітей, що регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлюється, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При допиті свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що проживають з відповідачкою у одному селі. Остання умисно ухиляється від виконання материнських обов"язків через зловживання спиртним і наступної неадекватної поведінки. Діти захарчовані, постійно не миті, з педикульозом. Дівчинка ледве ходить і у дворічному віці не розмовляє. Мати часто залишає дітей без нагляду або ж бере з собою у поле пасти корів, коли на дворі спека чи у дощову погоду, наражаючи їх на небезпеку. При демонстрації навички догляду за дітьми сприймає, але без конролю не застосовує. Після направлення дітей до будинку дитини, відповідачка працює на сезонних польових роботах, при цьому зарплатню і призначену їй пенсію витрачає на власні потреби, спиртне. Дітей не відвідує. [PERSON] і [PERSON] засвідчили, що служба у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації та Снігурівський районний центр СССДМ, працівниками яких вони є, здійснюють постійний супровід сім"ї відповідачки, якій допомогли з реєстрацією у гуртожитку в м.Снігурівка для оформлення соціальних виплат, пенсії та з придбанням будинку за місцем проживання. Ними ж провадився контроль її поведінки після народження дітей. Незважаючи на це, [PERSON] поводиться незадовільно, зловживає спиртним, що негативно відображається на виконанні нею батьківських обов"язків. Діти постійно не доглянуті, їм не приділяється увага щодо спілкування, розвитку. У будинку дитини у дітей виявлено хронічні і тяжкі захворювання і мати неспроможна займатися їхнім лікуванням. Як вбачається з повідомлення головного лікаря Снігурівської ЦРЛ від 09 лютого 2015 року при доставленні до медустанови 05 лютого 2015 року [PERSON] разом з двома малолітніми дітьми, усі були у занедбаному стані, мали антисанітарний вигляд, дуже захарчовані, немиті декілька місяців. За перебування у лікарні встановлено, що мати не вміє дбати за власними дітьми та за собою і даний стан загрожує здоров"ю та життю дітей (а.с.10). При влаштуванні дітей до Миколаївського обласного будинку дитини 25 лютого 2015 року, при первинному огляді лікарем-педіатром встановлено, що [PERSON] на 15% відстає від вікової норми по вазі та на 5% по росту, в пахових складках опрілості, діагностовано прояви рахіту ІІ ступеню, у [PERSON] відставання у рості на 3% та 22% відставання від вікової норми по вазі, опрілості та рахіт ІІ ступеню. Обидві дитини педагогічно занедбані, потребують комплексної медико-педагогічної реабілітації (а.с.28). Станом на серпень 2015 року у [PERSON] діагностовано грубу затримку психічного та мовленого розвитку, рахіт ІІ ступеню, період залишкових проявів ДХЛЖ. КПР 44%, вона потребує обстеження у генетика та психіатра. [PERSON] має захворювання на комбінований імунодіфицит, анемію ІІст. змішаного генезу, грубу затримку фізичного, психомоторного та домовленого розвитку, рахіт ІІст., період клінічних проявів. Дитина перебуває на "Д" обліку у обласного дитячого імунолога, потребує спостереження імунолога, педіатра, невролога. При даному захворюванні дитина потребує постійного прийняття ліків, єдиним радикальним методом лікування є трансплантація стволових клітин. Повідомлення надано головним лікарем дитячої установи. Згідно висновку органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації №50 від 19 серпня 2015 року, прийнятого з посиланням на досліджені судом докази, визнано доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно обох дітей. Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не опікується дітьми, не доглядає їх, нараждає їх на небезпеку здоров"ю та життю, не турбується про їх фізичний і духовний розвиток. Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому, суд за з'ясування обставин справи, враховуючи, що поведінка відповідачки по невиконанню батьківських обов"язків є винною, визнає, що позбавлення її батьківських прав є засобом захисту прав дітей. Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В силу ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини до її повноліття, який визначено ст.180 СК України. Способом виконання батьками обов'язку утримувати дитину є рішення суду про стягнення аліментів - ч.3 ст.181 СК України. На підставі викладеного, суд ухвалює про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у заявленому мінімальному розмірі, визначеному ч.2 ст.182 СК України. У відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: approved