Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до районного суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о.директора ДП «Сервісний-видавничий центр» Горбатовської Ю.Г. №196 від 22.10.2015 року «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків», яким, її - начальника відділу кадрів ДП «Сервісно-видавничий центр» - було відсторонено від виконання посадових обов'язків начальника відділу кадрів на період проведення службового розслідування з 22.10.2015р. по 23.11.2015р. Позов мотивований тим, що 22 жовтня 2015 року, наказом в.о. директора ДП «Сервісно-видавничий центр Горбатовської Ю.Г. №196 «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків», позивача, яка працювала на посаді начальника відділу кадрів ДП «Сервісно-видавничий центр» було відсторонено від виконання посадових обов'язків начальника відділу кадрів на період проведення службового розслідування з 22.10.2015р. по 23.11.2015р. Зазначає, що одночасно її було ознайомлено з наказом наказу в.о. директора ДП «Сервісний видавничий центр» Горбатовської Ю.Г. №195 «Про проведення службового розслідування та затвердження складу комісії» від 22.10.2015року. Вважає наказ про її відсторонення від виконання посадових обов'язків незаконним, і, що протирічить законодавству України про працю. Посилається на ст. 46 КЗпП України та стверджує, що жодної з підстав не було для її відсторонення. Стверджує, що в наказі про її відсторонення немає посилань на відповідні норми законодавства про працю, що свідчить про його незаконність. Працівники державних підприємств не є державними службовцями, і не можуть бути відсторонені від виконання своїх посадових обов'язків на час проведення службового розслідування, так як передбачено для державних службовців відповідними нормативними актами. Внаслідок незаконного відсторонення позивача від виконання своїх посадових обов'язків, вона була позбавлена додаткових виплат у вигляді премії та надбавок, що передбачені колективним договором та внутрішніми актами підприємства, які до відсторонення щомісячно отримувала. Зауважує, що внаслідок незаконного відсторонення позивача від виконання своїх посадових обов'язків та розповсюдженням керівництвом підприємства серед працівників підприємства недостовірної інформації про те, що нібито вона виготовила ксерокопію трудової книжки [PERSON] та передала її сторонній особі - колишньому директору підприємства, було завдано шкоди її діловій репутації. Вважає, що відсторонення її від виконання своїх посадових обов*язків відбувалось, з приниженням людської гідності. Так, 22.10.2015року, приблизно о 17 год. 30 хв., в робочий кабінет позивача зайшли члени комісії з зведення службового розслідування та інші працівники підприємства. Голова комісії [PERSON] ознайомив позивача з наказами про проведення службового розслідування та про її відсторонення, наказав покинути кабінет та негайно йти з ним для надання пояснень, а працівникам підприємства наказав вилучити мій персональний комп'ютер та перевірити щодо наявність компрометуючої мене інформації. Основною причиною її відсторонення від виконання своїх посадових обов'язків, вважаю намагання керівництва підприємства поновити на посаді звільненого [PERSON] за відсутності її як начальника відділу кадрів підприємства. Вважає службове розслідування призначене всупереч п.1 Положення «Про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників ДП «Сервісно-видавничий центр», затвердженого наказом директора підприємства №79 від 03.06.2014року. Вважаючи, що оскаржуваний наказ про її відсторонення повинен бути скасований та доведений до відома працівників підприємства, а їй повинні бути виплачені премія та надбавки передбачені колективним договором та внутрішніми актами підприємства за час відсторонені виконання посадових обов'язків, позивач, 22 січня 2016 рої подала та на ім'я директора ДП «Сервісно-видавничий центр» заяву до комісії по трудових спорах про оскарження наказу №196 від 22 жовтня 2015 року «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків». На що, 03 лютого 2016 року отримала телеграму з інформацією про розгляд вказаної заяви. 03 лютого 2016 року о 17.00 год. представники позивача з'явились до ДП «Сервісно-видавничий центр» для розгляду заяви в комісії по трудових спорах ДП «Сервісно-видавничий центр». Однак, розгляд цієї заяви по суті не відбувся, оскільки на початку засідання комісії по спорах ДП «Сервісно-видавничий центр» було з'ясовано, що на засідання не прибули представники адміністрації ДП «Сервісно-видавничий центр», а сам термін повноважень комісії по трудових спорах закінчився 21 грудня 2015 року. Секретарем комісії по трудових спорах [PERSON] було повідомлено представників позивача про те, що в зв'язку з закінченням повноважень комісії по трудовим спорам, заява [PERSON] в той день розглянута бути не може, а адміністрацією підприємства про результати розгляду заяви буде повідомлено [PERSON] у письмовій формі. Станом на 09 лютого 2016 року позивач не отримала від ДП «Сервісно-видавничий центр» інформації про результати розгляду заяви, тоді представником позивача було направлено на адресу ДП «Сервісно-видавничий центр» адвокатський запит (№ 15/02-16 від 09.02.2016 р.) з проханням надати належним чином завірену копію рішення за результатами розгляду заяви [PERSON] до комісії по трудових спорах ДП «Сервісно-видавничий центр» про оскарження наказу №196 від 22 жовтня 2015року «Про відсторонення від виконання " посадових обов'язків, а також надати письмову інформацію чи складався 03 лютого 2016 року будь-який документ (протокол, акт, тощо), що фіксував засідання комісії по трудових спорах ДП «Сервісно-видавничий центр. У відповідь на адвокатський запит (лист від 15.02.2016 р. №134) ДП «Сервісно-видавничий центр» копії рішення за результатами розгляду заяви позивача - не надало, повідомило, що засідання комісії по трудових спорах ДП «Сервісно-видавничий центр» не проводилось, оскільки строк дії комісії по трудових спорах закінчився 21.12.2015 року. Дана відповідь була отримана представником позивача 16.02.2016 року. Позивач вважає, що із заявою до комісії по трудовим спорах ДП «Сервісно-видавничий центр» вона звернулась у строк, передбачений ст. 225 КЗпП України, про закінчення 21.12.2015 р. терміну повноважень комісії по трудових спорах вона дізналася лише 03.02.2016 р., а Відповідачем не надана копія рішення за результатами розгляду вказаної заяви та повідомлено її що засідання комісії не проводилось в зв'язку з закінченням терміну повноважень комісії по трудових спорах, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та дала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що не зважаючи на те, що їх підприємство є державним та підпорядковується Державній Фіскальній службі України, вона не була державним службовцем. Додала, що 24.11.2015 р. вона звільнилася із займаною посади за угодою сторін. На теперішній час працює на іншому підприємстві, питання щодо донарахування та виплати коштів за період її відсторонення на посаді не ставить. До звернення до суду вищевказаний наказ вона оскаржувала до КТС. Представник позивача - адвокат Звенігородський В.М. - в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що відповідачем були порушені норми КЗпП України, оскільки наказ в.о. директора ДП «Сервісно-видавничий центр» Горбатовської Ю.Г. №196 від 22 жовтня 2015 року «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків», яким [PERSON] - начальника відділу кадрів ДП «Сервісно-видавничий центр» було відсторонено від виконання посадових обов'язків начальника відділу кадрів на період проведення службового розслідування з 22.10.2015р. по 23.11.2015р. вважає таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки вказаний наказ про відсторонення немає посилань на відповідні норми законодавства про працю, що свідчить про його незаконність. Вважає, що жодної з підстав, зазначених в ст. 46 КЗпП України, на час видання наказу про відсторонення не було. Працівники державних підприємств не є державними службовцями, і не можуть бути відстороненні від виконання своїх посадових обов'язків на час проведення службового розслідування, так як передбачено для державних службовців відповідними нормативними актами. Внаслідок незаконного відсторонення від виконання своїх посадових обов'язків, [PERSON] була позбавлена права на працю, додаткових виплат у вигляді премії та надбавок, що передбачені колективним договором та внутрішніми актами підприємства, які до відсторонення щомісячно отримувала. Крім того, внаслідок незаконного відсторонення від виконання своїх посадових обов'язків та розповсюдженням керівництвом підприємства серед працівників підприємства недостовірної інформації про те, що нібито [PERSON] виготовила ксерокопію трудової книжки [PERSON] та передала її сторонній особі - колишньому директору підприємства, було завдано шкоди діловій репутації позивача. Посилаючись на ст.46 КЗпП України , стверджує що, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, одним з яких є "інші випадки, передбачені законодавством", тобто законодавець допускає застосування інших підстав, однак чітко зазначає, що вони мають бути передбачені законодавством, а відповідач в своїх письмових поясненнях на позов та в судовому засіданні стверджував, що відсторонення [PERSON] відбулось на підставі «Положення «Про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників ДП «Сервісно-видавничий центр», затвердженого наказом директора підприємства №79 від 03.06.2014року, що діє на підприємстві. Дане «Положення «Про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників ДП «Сервісно-видавничий центр», затвердженого наказом директора підприємства №79 від 03.06.2014 року не належить до законодавчих актів, оскільки не встановлює загальнообов'язкові правила, не має універсального характеру. Крім того, дане Положення, вважає нікчемним, оскільки як зазначено в ньому, воно розроблене на підставі недіючої на той час Постанови КМУ №950 від 13.06.2000року, яка регулювала порядок проведення службового розслідування стосовно державних службовців. Правовий статус державних службовців та працівників державних підприємств є різним. [PERSON] на час видання оспорюваного наказу не була державним службовцем. Таким чином, відсторонення позивачки відбулось з порушенням законодавства про працю, оскільки відсторонення від роботи у випадках, не передбачених законом, є незаконним. Вважає, що внаслідок видачі наказу №196 від 22 жовтня 2015 року «Про відсторонення від виконання посадових обов'язків» відповідачем було порушено гарантоване Конституцією України право на працю, що полягало у фактичному відстороненні позивача від посади. Додав, що до суду позивача звернувся у встановлені законом строки - після оскарження до КТС. Представник позивача - адвокат Кожема В.П. - в судовому засіданні підтримав позовні вимоги по підставах, викладених у позовній заяві, та просив його задовольнити, посилаючись на вищезазначені обґрунтування. Наполягав, що позивач не є державним службовцем, а тому на неї не може розповсюджуватися дія постанови КМ, на підставі якої видавався оспорюваний наказ. є посилаючись на під Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та надала письмові заперечення, посилаючись на таке. Позивач працювала на підприємстві з 31.10.2012 р. по 24.11.2015 р. Наказом №461-к від 30.10.2012р. позивач була призначення на посаду головного фахівця відділу кадрів Управління справами Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби» з 02.06.2014 наказом №98-п призначено на посаду заступника начальника відділу кадрів. З 16 квітня наказом від 14.04.2015 №26-п переведена на посаду головного фахівця відділу кадрів. З 21.09.2015 переведена на посаду начальника відділу кадрів. На Підприємстві діє Положення «Про порядок проведення службового розслідування» затверджений наказом від 03.06.2014 №79. Відповідно до п.4. Положення, службове розслідування може проводитись з відстороненням працівника від виконання ним посадових обов'язків. Рішення про відсторонення приймається за наказом Директора Підприємства за поданням голови комісії з проведення службового розслідування. У зв'язку з отриманою заявою [PERSON] від 22.10.2015 року щодо наявності інформації передачі його персональних даних, а саме позивач без дозволу копії його трудової книжки та передачі її стороннім особам, видано наказ від 22.10.2015 №195 «Щодо проведення службового розслідування» яким було створено комісію з проведення службового розслідування. Головою комісії було призначено [PERSON]. Враховуючи можливість незаконного поширення персональних даних [PERSON] та інших працівників начальником відділу кадрів [PERSON] (невиконанням посадових обов'язків щодо збереження персональних даних) до з*ясування усіх обставин зазначених у заяві, було подано подання голови комісії з проведення розслідування [PERSON] від 22.10.2015 вх. № 668 до директора ДП «СВЦ» щодо відсторонення від виконання посадових обов*язків[PERSON] на період з 22.10.2015р. по 23.11.2015 р. та відповідно видано наказ «Щодо відсторонення від виконання посадових обов*язків» [PERSON] на період проведення службового розслідування з 22.10.2015-23.11.2015 рр. від 22.10.2015 №196. Окрім того зазначено, що за результатами службового розслідування, роботі [PERSON] надана незадовільна оцінка щодо виконання нею своїх посадових обов'язків, оскільки вона тривалий час не виконувала обов'язки начальника відділу кадрів, що призвело до негативних наслідків , не було розроблено Положення про обробку персональних даних на підприємстві; не було встановлено відповідальну особу за обробку персональних на підприємстві; не було внесено у посадові інструкції працівників відділу кадрів обов*язок здійснювати збереження персональних даних наявних у них та відповідальність за порушення закону про обробку персональних даних. А отже, у відділі кадрів Підприємства був відсутній контроль за збереженням персональних даних працівників підприємства, що унеможливило роботу комісії з розслідування. Отже, на підставі вище викладеного, вважає позовні вимоги безпідставними, Наказ ДП «СВЦ» від 22.10.2015 №196 законним та позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, наказом директора ДП "Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України" №461-к від 30 жовтня 2012 року позивача призначено на посаду головного фахівця відділу кадрів з 31 жовтня 2012 року за переведенням з ДП "Інформаційно-видавничий центр ДПС України". 02 червня 2014 року [PERSON] переведено на посаду заступника начальника відділу кадрів відповідно до наказу № 98-п. Наказом ДП "Сервісно-Видавничий центр Міністерства доходів і зборів України" від 14 квітня 2014 року за № 26-п [PERSON] було переведено на посаду головного фахівця Відділу кадрів. Відповідно до Наказу № 69-п від 21 вересня 2015 року [PERSON] приступила до виконання обов'язків на посаді начальника Відділу кадрів із збереженням її постійного місця роботи на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею її трьохрічного віку [PERSON], до фактичного виходу її на роботу. Наказом в.о. директора Державного підприємства "Сервісно-Видавничий центр" Горбатовської Ю.Г. від 22 жовтня 2015 року за № 195 вирішено питання щодо проведення службового розслідування та затверджено склад комісії. Наказом в.о. директора Державного підприємства "Сервісно-Видавничий центр" Горбатовської Ю.Г. від 22 жовтня 2015 року за № 196 [PERSON] було відсторонено від виконання обов'язків за посадою начальника відділу кадрів на період проведення службового розслідування з 22.10.2015 по 23.11.2015 р. Відповідно до наданих документів, позивач звернулась до КТС Державного підприємства "Сервісно-Видавничий центр" з заявою пор скасування оскаржуваного наказу, що підтверджується листом, який був отриманий працівником підприємства 22.01.2016 року, але на час звернення позивача з позовом наказ скасовано не було. Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, підставою видання такого наказу стало подання голови комісії з проведення службового розслідування [PERSON] про відсторонення від. 22.10.2015 №668. Статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випладків відсторонення працівника від роботи, відповідно до якої відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов'язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Тому оскільки законом визначено виключні підстави відсторонення, які не підлягають вільному тлумаченню, таке відсторонення можливе лише в межах закону, який регулює відповідні правовідносини. Між тим, відповідачем вказано в наказі причину відсторонення у зв'язку з проведенням службового розслідування, що не передбачено а ні ст.46 КЗпП України, а ні нормами спеціального законодавства. Таким чином, ані статутом, ані іншими нормативно-правовими актами (в наказі відсутнє посилання на положення чинного законодавства, що стали підставою для відсторонення позивача від роботи), дія яких поширюється на спірні правовідносини між сторонами, не передбачено інших випадків, які б допускали відсторонення позивача від роботи власником або уповноваженим ним органом. У судовому засіданні представник відповідача не навів доводів щодо наявності правових підстав для відсторонення позивача від займаної посади в порядку, передбаченому ст. 46 КЗпП України, або відповідно до інших норм чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи № 196 від 22 жовтня 2015 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Заперечення представника відповідача стосовно того, що на підприємстві діє Положення «Про порядок проведення службового розслідування» затверджений наказом від 03.06.2014 №79, відповідно до п.4. Положення, службове розслідування може проводитись з відстороненням працівника від виконання ним посадових обов'язків. Рішення про відсторонення приймається за наказом Директора Підприємства за поданням голови комісії з проведення службового розслідування, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Відповідне Положення регулює порядок проведення службового розслідування стосовно державних службовців. Правовий статус державних службовців та працівників державних підприємств є різним. [PERSON] на час видання оспорюваного наказу не була державним службовцем. Таким чином, відсторонення позивачки відбулось з порушенням законодавства про працю, оскільки відсторонення від роботи у випадках, не передбачених законом, є незаконним. Отже, з огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання незаконним відсторонення [PERSON] від виконання обов'язків начальника відділу кадрів в ДП «Сервісно-видавничий центр» та визнання незаконним і скасування наказу № 196 від 22.10.2015 року про таке відсторонення, у зв'язку з невідповідністю такого відсторонення вимогам ст.46 КЗпП України. Таким чином, вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 551,21 грн. На підстав викладеного, ст.43 Конституції України, ст.ст.46, 231, 233 КЗпП України,

Outcome: approved