Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що до 17 липня 2016 року він працював заступником начальника депо структурного підрозділу «Локомотивне депо Ясинувата-Західне» державного підприємства «Донецька залізниця», про що свідчить запис у трудовій книжці № 17 на сторінці 12. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. 17 липня 2016 року він звільнився з «Державного підприємства Донецька залізниця» по переводу в регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що свідчить запис у трудовій книжці № 19 на сторінці 14. Проти в день звільнення і після звільнення із ним не було проведено повного розрахунку, а саме: роботодавець не розрахувався із ним по заборгованості із заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року. Станом на 17 липня 2016 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року становить 24 060 гривень 84 копійки (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 19 692 гривні 57 копійки), що підтверджується розрахунковими листками за лютий - липень 2016 року, які видавалися за місцем роботи. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 18 липня 2016 року він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна, м. Лиман Донецької області, 84404), куди вони були здані представниками структурного підрозділу «Локомотивне депо Яснувата - Західне» для перевірки їх працівниками бухгалтерії регіональної філії «Донецька залізниця» у вересні - листопаді 2016 року. На той час АТ «Українська залізниця» визнала заборгованість по заробітній платі по Державному підприємству «Донецька залізниця» та почала виплачувати заборгованість по заробітній платі. Більшість працівників почали отримувати гроші, але відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року виплату заборгованості по заробітній платі та нарахування заробітної плати працівникам Структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії ПАТ "Українська залізниця" було припинено. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" і особі Регіональної філії "Донецька залізниця" ЄДРПОУ 40075815 на його, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , користь, нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року в сумі 24060 гривень 84 копійки. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. 15 грудня 2021 року представник відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», Малиновський П.А., надав до суду Відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що позивач працював у Локомотивне депо Ясинувата-Західне ДП Донецька залізниця. Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Ясинувата. З 16 березня 2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. За інформацією «Донецької дирекції залізничних перевезень» заборгованість з заробітної штати за час роботи позивача в ДП Донецька залізниця була прийнята відповідачем в сумі 15\~274,62 грн. Суму заборгованості за період роботи в ДП Донецька залізниця відповідач не вважає заборгованістю з заробітної плати, так як цю заробітну плату нараховувала і мала виплачувати інша юридична особа - ДП Донецька залізниця. Погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця» здійснювалося згідно Алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця» затвердженого рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 протокол № 32. Пунктом 2 Алгоритму затверджено перелік документів, що підтверджують суму заборгованості з виплати заробітної плати працівників переведених на роботу до регіональної філії, а саме: передавальний акт по заборгованості з виплати заробітної плати та зі сплати податків до бюджету; передавальна відомість про заборгованості з виплати заробітної працівників; довідка про заборгованості з виплати заробітної плати працівнику. Погашення заборгованості відбувалося після переведення працівників до регіональної філії. У погашення заборгованості, що виникла в ДП «Донецька залізниця» на період переведення до регіональної філії [PERSON] виплачено 15 274,62 грн. трьома платежами, а саме: у вересні 2016 року - 5100,00 грн.; у жовтні 2016 року - 5100,00 грн.; у листопаді 2016 року - 5074,62 грн. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за період 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 49 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням визначена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений Постановою КМУ від 26 вересня 2001 р. № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 439). Довідка про заробітну плату повинна містити кутовий штамп підприємства, дату, вихідний номер довідки, підпис керівника, головного бухгалтера та штамп підприємства. Довідки, що містять необхідні реквізити, які зазначені вище, не надані позивачем. Приймаючи до уваги, що відповідач втратив контроль та доступ до виробничих потужностей, майна, документації, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, вважає, шо не є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження заявлених позовних вимог надані позивачем не засвідчені належним чином копії розрахунків заробітної плати. Крім того, додані до позовної заяви копія розрахунків заробітної плати містять код ЄДРПОУ, який не належить відповідачу. Згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року встановлено, що порушення норм трудового законодавства виникли через форс-мажорні обставини. На цій підставі АТ Укрзалізниця" підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків передбачених законодавством про працю. Аналогічну позицію підтримує Верховний суд України в постановах від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16, №6-365цс16. Просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі та розгляд справи провести без участі представника відповідача (а.с.62-64). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гід\-ністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, неза\-лежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`яз\-ків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосу\-ється частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, ко\-льору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї заса\-ди не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення пере\-шкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним за\-коном права суб`єктів цивільного провадження. У загальному розумінні рівність перед законом означає обо\-в`язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обста\-вина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать припи\-сам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов`язків всіх суб`єктів провадження. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. [PERSON] звільнено 17 липня 2016 року з «Державного підприємства Донецька залізниця» по переводу в регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.11). Позивач зазначає, що з лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2016 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції"\~особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст. 116 КЗпП України, не передбачено. На підставі\~ст. 89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частини 2\~ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до\~ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"\~питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої\~статті 9 зазначеного Закону № 996-XIV\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша\~ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до ст.12, частини 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). Позивачем, на підтвердження заборгованості по заробітній платі, надані суду Розрахункові листи за період з 01 лютого 2016 року по 31 липня 2016 року, в яких зазначені суми нарахованої заробітної плати, а саме: - лютий 2016 року, всього нараховано 4756,19 грн., сума до виплати - 2852,52 грн. (а.с. 13), - березень 2016 року, всього нараховано 4692,32 грн., сума до виплати - 3800,78 грн. (а.с. 14), - квітень 2016\~року, всього нараховано 4211,24 грн., сума до виплати - 3411,11 грн. (а.с. 15), - травень 2016\~року, всього нараховано 3836,64 грн. сума до виплати 3107,67 грн. (а.с. 16), - червень 2016 року, всього нараховано 3243,09 грн., сума до виплати 2413,63 грн. (а.с. 17), - липень 2016 року, всього нараховано 3321,36 грн., сума до виплати 2690,30 грн. (а.с. 18). Як зазначає позивач, за його власними розрахунками, станом на 17 липня 2016 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року становить 24 060 гривень 84 копійки (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 19 692 гривні 57 копійки). Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» у Відзиві на позовну заяву зазначив, що за інформацією «Донецької дирекції залізничних перевезень» заборгованість з заробітної штати за час роботи позивача в ДП Донецька залізниця була прийнята відповідачем в сумі 15\~274,62 грн. У погашення заборгованості, що виникла в ДП «Донецька залізниця» на період переведення до регіональної філії [PERSON] виплачено 15 274,62 грн. трьома платежами, а саме: у вересні 2016 року - 5100,00 грн.; у жовтні 2016 року - 5100,00 грн.; у листопаді 2016 року - 5074,62 грн. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за період 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року не підлягають задоволенню. Проте суд із позицією представника відповідача щодо відмови у задоволенні позовних вимог погодитися не може з огляду на наступне. Відповідно до Платіжної відомості № 42 від 02 вересня 2016 року, наданої відповідачем, відповідачем за період лютий-червень 2016 року було виплачено [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 5100,00 грн. (а.с.70). Відповідно до Платіжної відомості № 42/2 від 27 жовтня 2016 року, наданої відповідачем, відповідачем за період лютий-червень 2016 року було виплачено [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 5100,00 грн. (а.с.71). Відповідно до Платіжної відомості № 42/3 від 10 листопада 2016 року, наданої відповідачем, відповідачем за період лютий-червень 2016 року було виплачено [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 5074,62 грн. (а.с.72-73). Згідно зі зведеною відомістю на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» станом на 14 листопада 2016 року, від 25 листопада 2021 року, [PERSON] на особовий рахунок № [NUMBER] ТВБВ № 10004/0149 ДОУ «Державний ощадний банк України» 02 вересня 2016 року було виплачено заробітну плату у розмірі 5100,00 грн.; 27 жовтня 2016 року 5100,00 грн.; 14 листопада 2016 року 5074,62 грн. (а.с.69). Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] за спірний період було виплачено заборгованість з заробітної плати у розмірі 15\~274,62 грн. Як вбачається з Індивідуальних відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та ОК-7 про застраховану особу [PERSON] , наданими Пенсійним фондом України, страхувальниками за період лютий 2016 року - липень 2016 року включно, було сплачено страховий внесок, а саме Локомотивним депо Ясинувата-Західне «Державного підприємства «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ 01076123) сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у лютому 2016 року склала 4756,19 грн., у березні 2016 року 4692,32 грн.; у квітні 2016\~року 4211,24 грн.; у травні 2016\~року 3836,64 грн., у червні 2016 року 0,00 грн., у липні 2016 року - 0,00 грн. Регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»» (код ЄДРПОУ 40150216), сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у лютому 2016 року склала 0,00 грн., у березні 2016 року 0,00 грн.; у квітні 2016\~року 0,00 грн.; у травні 2016\~року 0,00 грн., у червні 2016 року 0,00 грн., у липні 2016 року 3757,12 грн. Усього страхувальниками за період лютий 2016 року - липень 2016 року включно сплачено страховий внесок у лютому 2016 року 4756,19 грн., у березні 2016 року 4692,32 грн.; у квітні 2016\~року 4211,24 грн.; у травні 2016\~року 3836,64 грн., у червні 2016 року 0,00 грн., у липні 2016 року - 3757,12 грн. (а.с.30), що збігається з наданими позивачем Розрахунками заробітної плати за лютий, березень, квітень, травень 2016 року, у червні 2016 року - 0,00 грн. (страхові внески за червень 2016 року не сплачені), за липень 2016 року містить розбіжності (а.с.27-31). Суд частково приймає до уваги як належні докази по справі надані позивачем Розрахунки заробітної плати за період лютий-липень 2016 року, оскільки дані, які зазначені у цих Розрахунках за вказаний період, збігаються із даними, що зазначені у Індивідуальних відомостях з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та ОК-7 про застраховану особу [PERSON] , наданими Пенсійним фондом України, а саме за період з лютий-травень 2016 року. Крім того, суд також приймає до уваги як належні докази по справі надані представником відповідача Платіжні відомості № 42 від 02 вересня 2016 року, № 42/2 від 27 жовтня 2016 року, № 42/3 від 10 листопада 2016 року, відповідно до яких [PERSON] було виплачено заборгованість з заробітної плати у розмірі 15 274,62 грн. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Також суд приймає до уваги як належні докази по справі дані, які зазначені в Індивідуальних відомостях з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та ОК-7 про застраховану особу [PERSON] , надані Пенсійним фондом України, за період лютий - липень 2016 року, відповідно до яких позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою за період з лютого 2016 року по липень 2016 року, а саме за липень 2016 року, оскільки зазначений документ не має суперечностей та не викликає у суду сумнівів, щодо\~\~його достовірності. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 168\~Податкового кодексу\~України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. 168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. 168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. 168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, позивачу за період лютий 2016 року - липень 2016 року нараховано заробітну плату у розмірі 21\~253,51 грн. Відповідачем виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року у розмірі 15\~274,62 грн. (утримано з цієї суми обов`язкові податки та збори у розмірі 19,5%). Так, з нарахованої заробітної плати у розмірі 21\~253,51 грн. необхідно утримати обов`язкові податки та збори у розмірі 19,5%, що становить 4144,43 грн. (21\~253,51 грн. - 4144,43 грн. = 17\~109,08 грн.) 17\~109,08 грн. є заробітна плата ,яка підлягає виплаті позивачу. Проте, враховуючи, що позивачу відповідачем було виплачено заробітну плату у розмірі 15\~274,62 грн., то до виплати становить 1\~834,46 грн. (17\~109,08 грн. - 15\~274,62 грн.), без утримання із цієї суми обов`язкових податків та зборів у розмірі 19,5%, оскільки судом це вже було зроблено раніше. Таким чином, суд погоджується з інформацією, яка зазначена в Індивідуальних відомостях з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та ОК-7 про застраховану особу [PERSON] , наданими Пенсійним фондом України, за період лютий 2016 року - липень 2016 року, відповідно до яких позивачу за даний період було нараховано заробітну плату у розмірі 21\~253,51 грн., а також погоджується з відомостями, наданими представником відповідача, а саме, що заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року виплачена у розмірі 15\~274,62 грн., та при вирішенні даного спору приймає до уваги дані, які зазначені в Індивідуальних відомостях з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 та ОК-7 про застраховану особу [PERSON] , наданими Пенсійним фондом України, а отже, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року підлягають частковому задоволенню у розмірі 1\~834,46 грн., без утримання із цієї суми обов`язкових податків та зборів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року, \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення\~нарахованої,\~але не\~виплаченої заробітної\~плати з відповідача у розмірі 1834,46 грн. Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 7,62 % ((1834,46 грн. задоволені вимоги) / ( 24060,84 грн. заявлені позовні вимоги )*100%). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 69,19 грн. (908,00 грн. судовий збір х 7,62 %). Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 69,19 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial