Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власницею житлового приміщення, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З нею в квартирі прописані її діти: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Її чоловік, [PERSON], помер [INFO]. [PERSON] у 1998 році, та [PERSON] у 2002 році виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, та не мають змоги і бажання добровільно знятися з реєстрації. [PERSON] та [PERSON] не проживають з нею, не допомагають вести господарство, а їх реєстрація в квартирі не дозволяє їй отримувати субсидії по сплаті комунальних послуг, розпоряджатись квартирою на власний розсуд, що значно обмежує її законні права. Вона є пенсіонеркою, пенсію отримую мінімальну, якої не вистачає для сплати комунальних платежів. Факт відсутності її дітей [PERSON] та [PERSON] за даною адресою підтверджений актом обстеження житлово-експлуатаційної організації. У квартирі майна відповідачів не має, комунальні послуги по утриманню квартири вона сплачую самостійно за себе та відповідачів, оскільки лічильники з газу та води відсутні. Участі по утриманню квартири відповідачі не приймають та нею не користуються, добровільно знятися з реєстрації не мають змоги і не бажають, таким чином перешкоджають користуватися та розпоряджатися приватним майном, що є причиною звернення її до суду з даною позовною заявою. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], права користування квартирою [ADDRESS], зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку за адресою, [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, направили суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі, згодні на виписку зі спірної квартири. Представник відповідача Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Копією договору купівлі-продажу квартири від 26 жовтня 1991 року підтверджується, що [PERSON] придбала у Першотравенської міської ради народних депутатів - Першотравенського виконавчого комітету в особі керівника Першотравенського управління житлово-комунального господарства Сержаніна П.Ф. трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Копією договору дарування від 17 липня 1993 року посвідченого державним нотаріусом Першотравенської державної нотаріальної контори Казанік О.М. підтверджується, що [PERSON] подарувала [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до акту № 242 від 21 квітня 2015 року, виданого Приватним підприємством "Комунальщик-1", [PERSON] та [PERSON] дійсно прописані, але не проживають у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] не проживає з 1998 року, а [PERSON] з 2002 року. Відповідно до виписки з фінансово-облікового рахунку, у спірній квартирі за адресою [ADDRESS], з 09 вересня 1993 року зареєстровані: [PERSON], як власник, [PERSON], як донька власника, [PERSON], як син власника. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється у відповідність до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання" на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS], та на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України, стягнути з них на користь позивача судовий збір у рівних частина по 121,80 гривень.

Outcome: partial