Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

13.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що В провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області знаходилась кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, які полягали у таємному викраденні майна, що належить йому на праві власності з домогосподарства по вулиці Шкільна, 11 в селі Садківці Шаргородського району Вінницької області на загальну суму 5235,20 грн. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 червня 2015 року [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік; за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ч.1 ст. 70, ст. 75 та п.п. 2 ч.3 ст. 76 КК України, відповідача засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки зі звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в один рік і шість місяців з покладенням обовязків протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та з повідомленням її про зміну свого місця проживання та роботи. Речові докази: пять листів шиферу вартістю 200 гривень та чотири металеві труби довжиною 3,06 м. кожна та діаметром 102 мм кожна вартістю 1285 грн. 20 коп. повернуто йому. З урахуванням вартості повернутого майна, залишилися невідшкодованими збитки на суму 3750 грн., що є матеріальною шкодою, яку він просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь. Окрім матеріальної шкоди, злочином йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав і продовжує зазнавати у звязку з протиправними діями відповідача щодо його власності, а відповідно і щодо нього. З вини відповідача він на тривалий час змушений був змінити звичний спосіб життя, ходити до міліції, в суд, доводити факт викрадення в нього майна. З часу вчинення злочину пройшов тривалий час, але відповідач не відшкодував добровільно заподіяної шкоди. Моральну шкоду він оцінює у 10000 грн., які просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь, а також стягнути з [PERSON] витрати на надання правової допомоги при зверненні в суд. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Просив стягнути в [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 3750 гривень та моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. В частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3750 грн. позов визнав, не заперечував щодо стягнення з нього на користь [PERSON] означеної суми. В частині стягнення моральної шкоди позов не визнає, вважає, що моральної шкоди своїми діями він [PERSON] не заподіяв. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 червня 2015 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,2,3 ст.185 КК України і засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.; за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного за цим вироком покарання, якщо він протягом іспитового строку в один рік і шість місяців не вчинить нового злочину. Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України судом вирішено питання щодо речових доказів. Речові докази: пять листів шиферу та чотири металеві труби довжиною 3,06 метри кожна та діаметром 102 міліметри кожна повернуто потерпілому [PERSON]. [PERSON] засуджено за те, що він у період часу з травня 2014 року по жовтень 2014 року таємно викрав майно позивача [PERSON] на загальну суму 5235,20 грн. Частину майна, а саме: пять листів шиферу та чотири металеві труби довжиною 3,06 м. кожна та діаметром 102 мм кожна повернуто потерпілому [PERSON] Залишилися невідшкодованими збитки на суму 3750 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження №152/20/15-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених чч.1,2,3 ст.185 КК України, оглянутими в судовому засіданні. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ст.ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Факт заподіяння відповідачем [PERSON] матеріальних збитків позивачеві [PERSON] підтверджується вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 05 червня 2015 року, який набрав законної сили 06.07.2015 року (а.с.3 - 7). Матеріальна шкода в розмірі 3750 грн., яка полягає у вартості викраденого майна сторонами не оспорюється. Моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] неправомірними діями [PERSON] полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав і продовжує зазнавати у звязку з протиправними діями відповідача щодо його власності. З вини відповідача був змінений звичний спосіб життя [PERSON], він вимушений був з'являтися на виклики міліції, суду, вимагати через суд відшкодування заподіяної злочином шкоди. Вказані обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем. Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що під час розгляду справи в суді цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався і не вирішувався. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальну і моральну шкоду [PERSON] не відшкодував. Відповідно до вимог частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються ст. 55 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема пп.8,9 визначено такі способи, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У п.3 Постанови ПВС України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з подальшими змінами і доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При розгляді даного цивільно правового спору судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: дії [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною [PERSON] матеріальною і моральною шкодою є безпосередній причинний звязок і вина відповідача, що є підставою для цивільно правової відповідальності відповідача [PERSON] З огляду на те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні не довів, що шкоду [PERSON] завдано не з його вини, суд приходить до висновку, що право [PERSON] на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням порушено і підлягає судовому захисту. Позивач [PERSON] надав суду належні та допустимі докази про заподіяння йому відповідачем [PERSON] матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких [PERSON] змушений був докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням. Моральна шкода позивачем оцінена у 10000 (десять тисяч) гривень. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] викраденням його майна [PERSON] суд враховує моральні переживання [PERSON] у звязку із посяганням на його власність, ступінь порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, а тому вважає за можливе позов задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 1000 гривень. Відповідно до вимог чч. 1,3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн., відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. Не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь витрат за надання правової допомоги при зверненні в суд, оскільки ним не надано суду документів, які б підтверджували факт понесення ним таких витрат і, крім того, позивач [PERSON] не підтримав цю вимогу в судовому засіданні.

Outcome: partial