Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Подільської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , яка за життя склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала дочці [PERSON] , а земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Подільської сільської ради, Золотоніського району Черкаської області заповідала дочці [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на наступне майно: - земельна ділянка площею 0,1172 та, кадастровий номер 7121588501:010020242 яка розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельна ділянка площею 0,1783 га, кадастровий номер 7121588501:010020252 яка розташована за адресою Черкаська область Золотоніський район село Подільське цільове призначення якої, для ведення особистого селянського господарства; - земельна ділянка площею 2,28 га, кадастровий номер 7121588500:02:001:0026 яка розташована на території Подільської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] . Позивачі спадщину після смерті своєї матері прийняли та звернулися до нотаріальної контори у встановленому законом порядку із наміром належним чином оформити свої спадкові права на підставі чого нотаріусом було заведено спадкову справу. Однак постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В. у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, оскільки вказаний заповіт тлумачиться двояко та у ньому виникають незрозумілості та суперечки. За вказаних обставин позивачі змушені звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказуючи при цьому, що заповіт [PERSON] є фактично волею спадкодавця щодо розпорядження своїм майном, є зрозумілим та чітко визначає спадкоємців та вид спадкового майна, яке їм належить. Однак при визначенні спадкового майна варто враховувати вимоги ст. 1241 ЦК України в частині врахування обов`язкової частки в спадковому майні спадкоємця [PERSON] .. Окрім того звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивачів та просив визнати за ними вказане у заповіті спадкове майно за виключенням 1/8 обов`язкової частини майна, яке належить [PERSON] .. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково вказуючи при цьому, що дійсно заповіт [PERSON] є фактично волею спадкодавця щодо розпорядження своїм майном, є зрозумілим та чітко визначає спадкоємців та вид спадкового майна, яке їм належить. Разом із тим [PERSON] є також дочкою [PERSON] , є інвалідом з дитинства та спадщину після смерті своєї матері разом із [PERSON] прийняли, шляхом звернення до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини. За таких обставин [PERSON] , відповідно до вимог ст.. 1241 ЦК України, має право на 1/8 обов`язкову частку в майні, що входить до складу спадщини. Окрім того звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] .. Представник відповідача - Подільської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнали. Залучений до участі у справі відповідач [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] від 16.10.2018 року), спадкова справа після смерті [PERSON] станом на 03.12.2018 року не заводилась, що стверджується листом приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченко С.Г. від 03.12.2018 року за №281/01-16. За таких обставин, враховуючи суть позовних вимог, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності [PERSON] чи його спадкоємців. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд, при розгляді даної справи враховує вимоги ст. 12 та ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 10.07.2015 року) [PERSON] померла [INFO] , про що Подільською сільською радою Золотоніського району Черкаської області складено відповідний актовий запис за № 5. Частиною 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається із свідоцтв про народження (серії [NUMBER] від 24.07.1982 року та серії [NUMBER] від 10.01.1979 року) [PERSON] та [PERSON] є дочками померлої [PERSON] . Окрім того, як вбачається із копії спадкової справи за №165/2015, яка заведена приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В., після смерті [PERSON] спадкоємцями які подали заяву про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] .. Факт родинних відносин сина [PERSON] та дочки [PERSON] із померлою [PERSON] жодною із сторін не заперечується, а тому, відповідно до ст.. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дітьми померлої [PERSON] . Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже після смерті [PERSON] до першої черги на спадкування за законом увійшли [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом із тим ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначила, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Аналізуючи норми вказаної статті можна прийти до висновку, що чинне цивільне законодавство передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, та у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Спадкування за заповітом поставлене, серед видів спадкування, на перше місце відповідно до домінанти пріоритетності волі особи. Це підтверджується статтею 1223 ЦК України, яка залишає право на спадкування спадкоємцям за законом лише за відсутності заповіту або повного чи часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття (відмови) спадщини спадкоємцем за заповітом, усунення від права на спадкування спадкоємця за заповітом, не охоплення заповітом усієї спадщини. Таким чином, спадкування за законом має місце, коли й оскільки воно не змінене заповітом. Із матеріалів справи вбачається, що за свого життя [PERSON] склала 30.10.2013 року заповіт, що посвідчений секретарем Подільської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за №193, де на випадок своєї смерті зробила розпорядження за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала дочці [PERSON] , а земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Подільської сільської ради, Золотоніського району Черкаської області заповідала дочці [PERSON] . Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадкового майна входить: - земельна ділянка площею 0,1172 га кадастровий номер 7121588501 010020242 розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, Серії ЯК № 707292 від 19.12.2009 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010978400212; - земельна ділянка площею 0,1783 та кадастровий номер 7121588501 010020252 розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, Серії ЯК № 707293 від 19.12.2009 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010978400211. - земельна ділянка площею 2,28 га, кадастровий номер 7121588500:02:001:0026, що розташована в межах Подільської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 077984 від 06 жовтня 2004 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 450. - 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами розташованої за адресою: [ADDRESS] яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого органом приватизації - Подільською сільською радою 27.03.2008 року. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вказано вище, позивачі по справі звернулися до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В. із заявами про прийняття спадщини, що стверджується копіює спадкової справи № 165/2015. Таким чином судом встановлено, що позивачі по справі спадщину після смерті своєї матері прийняли у встановленому законом порядку. Однак постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В. від 21.07.2016 року у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, оскільки вказаний заповіт тлумачиться двояко та у ньому виникають незрозумілості та суперечки. За нормою частин 1, 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі. Разом із тим в судовому засідання представники сторін по справі не мали спору щодо належного тлумачення заповіту, а тому підстави для тлумачення заповіту відсутні, оскільки його зміст сторонам зрозумілий та такий, що відповідає вимогам закону, оскільки текст заповіту щодо належних померлій земельних ділянок та частки житлового будинку є чітким та зрозумілим. Однак при розгляді даної справи судом враховується, що ст.. 1241 ЦК України встановлено право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Із вказаної вище спадкової справи №165/2015 вбачається, що поруч із позивачами, які мають право на отримання спадщини в порядку спадкування за заповітом, до нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Згідно з даними посвідчення [NUMBER] [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІІ групи. Конституційний Суд України 11.02.2014 року прийняв рішення у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України, за якою "малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка)". КСУ вважає, що право спадкодавця розпоряджатися власністю шляхом вчинення заповіту, хоча воно і є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому не є абсолютним. Принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту обмежується встановленою для окремої категорії осіб гарантією - у будь-якому випадку отримувати обов`язкову частку майна у спадщині незалежно від змісту заповіту. Перелік осіб визначено у ч. 1 ст. 1241 ЦКУ та є вичерпним. КСУ, розкриваючи зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи. Відповідно до пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування, до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. Виходячи з вищенаведеного, КСУ дійшов висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині мають, зокрема, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Таким чином, хоча у справі встановлено, що спадкодавець розпорядився своїм спадковим майном та розподілив його між спадкоємцями шляхом складення заповіту на позивачів, [PERSON] не може бути позбавлена права на обов`язкову частку у спадковому майні. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивачі є належними спадкоємцями майна померлої [PERSON] та можуть успадкувати майно шляхом та у розмірі, який визначений спадкодавцем, однак із вказаного майна належить вирахувати обов`язкову частку [PERSON] , як того вимагає ст.. 1241 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вказаний обставин,

Outcome: partial