Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

04.03.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог вказують, що 18 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № V010GF00000470, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 33 280 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 18 серпня 2025 року. Покликаючись на те, що [PERSON] належним чином умов договору про повернення кредиту частками не виконує, тому станом на 13 лютого 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 71 676,61 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 857 140,97 грн. , просить чказану суму боргу разом із судовими витратами стягнути з відповідача. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2015 року справа передана за підсудністю до Ківерцівського районного суду Волинської області і ухвалою суду від 28.05.2015 року прийнята до провадження Ківерцівського районного суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився. До суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду невідомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.08.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідно до витягу зі Статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів від 30.04.2009 року, є Публічне акціонерне товариство КБ «Приват Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір за № VO10GF00000470, згідно якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 33 280,00 доларів США, в т.ч. на купівлю житла - 26 000,00 дол. США та на сплату страхових платежів -7280 дол. США, під 12,00 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення 18.08.2025 року, сплатою комісії в розмірі 0,22 відсотка від суми кредиту та пені в розмірі 0.15% від суми простроченого платежу за кожен день порушення зобов'язань. Відповідно до взятих зобов'язань (п.1.1 кредитного договору), відповідач у період часу з 18 по 24 число кожного місяця повинен був здійснювати щомісячні платежі у розмірі 346,51 доларів США для погашення заборгованості. Отже, між позивачем та відповідачем в силу ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Відповідно до умов п.4.1 договору, за порушення позичальником зобов"язань по сплаті відсотків за користування кредитом та передбаченої договором винагороди- комісії, останній зобов"язувався сплатити банку пеню в розмірі 0,15 відсотків за кожен день прострочки. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № VO10GF00000470 від 16.08.2005 року відповідач станом на 13.02.2015 року має заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 71 676, 61 доларів США, з яких 25 086,94 дол. США - заборгованість за кредитом, 17 742, 73 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 176, 90 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 25 670,04 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Як встановлено з досліджених судом матеріалів цивільної справи № 2-627/11 за позовом ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № VO10GF00000470 від 16.08.2005 року між банком та відповідачем 31.08.2005 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 61,6 кв.м. що знаходяться за адресою: [ADDRESS] і належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, 25.08.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Кузьміч Н.В. за № 2693. Сторони при укладенні договору іпотеки визначили вартість предмета іпотеки в розмірі 131 300грн. Рішенням Ківерцівського районного Волинської області від 13.08.2012 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 26.06.2013 року, звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором № V010GF00000470 від 18.08.2005 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством КБ "Приватбанк" та [PERSON], в розмірі 38 106,29 дол США, що складається з: 24 516,61 доларів США - заборгованості за кредитним договором, 8 287,90 дол. США - за відсотками, 1 403,70 дол США - за комісією, 3 898,08 дол.США, що еквівалентно 31 145,57 грн. пені, на належний [PERSON] житловий будинок загальною площею 61,6 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] шляхом безпосереднього продажу предмета іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з початковою ціною продажу 131300 грн. та виселено [PERSON], [INFO], з житлового будинку за адресою [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення із зняттям його з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області. Заборгованість за договором визначена станом на 11.07.2012 року. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора , яка не виконана боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Разом з тим, згідно роз'яснення, що міститься в абз. 2 п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором, винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону № 898-ІV (або ст. 589 ЦК щодо заставодавця). Як вбачається з постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції від 27.06.2013 року (ВП № 36861169) виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про виселення [PERSON] з житлового будинку за адресою [ADDRESS] закінчено у зв'язку з виконанням рішення. Згідно постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ківерцівського районного управління юстиції від 20.11.2014 року (ВП № 36847471) виконавчий лист Ківерцівського районного суду № 2-627/11, виданий 14.02.2013 року про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № V010GF00000470 від 18.08.2005 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством КБ "Приватбанк" та [PERSON], в розмірі 38 106,29 дол США на належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до Закону україни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до статей 598,599 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом, а також виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що підстав для продовження нарахування процентів за користування кредитом, комісії та пені після постановлення рішення суду від 13.08.2012 року про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № V010GF00000470 від 18.08.2005 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством КБ "Приватбанк" та [PERSON], на належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] у позивача не було. Зважаючи на той факт, що чинне законодавство (ст. 39 ЗаконуУкраїни «про іпотеку») та відповідні роз'яснення (п. 42 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) передбачають зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, беручи до уваги, що фактична ціна продажу цього майна в процесі його реалізації може змінюватися, вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням. (Аналіз судової практики застосування законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна. Вісник Верховного Суду України №1 2015р.) Оскільки рішення суду про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом безпосереднього продажу предмета іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з початковою ціною продажу 131300 грн., виконано не було, фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки не проведено, сума боргу, яка не покрита іпотечним майном, не визначена. Не приймається до уваги судом також посилання представника позивача на неможливість проведення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із забороною звернення стягнення на майно боржника, встановленою Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Як вбачається зі ст.3 вказаного закону останній набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-46 цс 15 від 15 квітня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З врахуванням вказаного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed