Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та дочірнім підприємством "Крокус" колективного підприємства Фірми "Прикарпатопорядбуд" (ідентифікаційний код юридичної особи: 333926493, юридична адреса: вул. Б. Хмельницького, 87, м. Калуш, Івано-Франківська обл.) з 01 вересня 2020 року, в зв`язку зі звільненням його за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Вимоги мотивує тим, що 11.01.2011 на підставі протоколу Зборів співвласників колективного підприємства фірма «Прикарпатопорядбуд» від 30.12.2010 [PERSON] призначений на посаду директора д очірнього підприємства "Крокус" колективного підприємства фірма «Прикарпатопорядбуд» (код за ЄДРПОУ 333926493, місцезнаходження: Б. Хмельницького, 87, м. Калуш, Івано-Франківська область). Засновниками (співвласниками) ДП "Крокус" КП Фірми "Прикарпатопорядбуд", згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є: [PERSON] , який помер, та колективне підприємство фірма «Прикарпатопорядбуд». Відповідно розділу 7 «Органи підприємства» статуту ДП «Крокус» КП Фірма «Прикарпатопорядбуд» вищим органом Підприємства є Фірма, а виконавчим органом Підприємства - директор, який призначається та звільняється Фірмою. Зазначає, що [PERSON] з 11.01.2011, як новопризначений директор Підприємства, на підставі наказу №1/11 від 11.01.2011 приступив до виконання обов`язків директора д очірнього підприємства "Крокус" колективного підприємства фірма «Прикарпатопорядбуд». Останні кілька років підприємство не веде господарської діяльності, засновники підприємством не цікавляться, зв`язок із ними втрачений, тому [PERSON] 01.09.2020 на адреси дочірнього підприємства "Крокус" колективного підприємства фірма «Прикарпатопорядбуд» та колективного підприємства фірма «Прикарпатопорядбуд» направив заяву про звільнення від 01.09.2020. Однак, з моменту направлення заяви про звільнення і до сьогодні, засновник підприємства та саме підприємство не вчинили будь-яких дій щодо розгляду даної заяви та не зробили будь-яких дій по створенню нового виконавчого органу підприємства, а також дій щодо внесення змін до Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, щодо його звільнення, чим порушили його конституційне право на вільний вибір місця роботи. Розгляд справи просить проводити у порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача та його представника. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2021 було відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін через тридцять днів з дня винесення ухвали, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Представник відповідача у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: судом встановлено, що [PERSON] з 11.01.2011 на підставі протоколу Зборів співвласників колективного підприємства фірма «Прикарпатопорядбуд» від 30.12.2010 призначений на посаду директора Дочірнього підприємства "Крокус" колективного підприємства фірма «Прикарпатопорядбуд» (код за ЄДРПОУ 333926493, місцезнаходження: Б. Хмельницького, 87, м. Калуш, Івано-Франківська область) (а.с. 11). З копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, вбачається, що запис про дочірнє підприємство "Крокус" колективного підприємства фірми «Прикарпатопорядбуд» внесений до вказаного реєстру 23.12.2005 за № 11201025 0000 000523 (а.с. 12). Засновниками (співвласниками) ДП "Крокус" КП Фірми "Прикарпатопорядбуд" згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є: [PERSON] та Колективне підприємство Фірма «Прикарпатопорядбуд» (а.с.13-14). Відповідно розділу 7 «Органи підприємства» статуту ДП «Крокус» КП Фірма «Прикарпатопорядбуд» вищим органом Підприємства є Фірма, а виконавчим органом Підприємства - директор, який призначається та звільняється Фірмою (а.с. 7-10). 01.09.2020 на адреси Дочірнього підприємства "Крокус" Колективного підприємства Фірма «Прикарпатопорядбуд» та Колективного підприємства Фірма «Прикарпатопорядбуд» [PERSON] направив заяву про звільнення від 01.09.2020 р., що підтверджується квитанціями ПАТ «Укрпошта» та описами-вкладеннями до направлених листів (а.с. 15-16). Позивач вважає, що оскільки засновник підприємства та саме підприємство не вчинили будь-яких дій щодо розгляду його заяви та не зробили будь-яких дій по створенню нового виконавчого органу підприємства, а також дій щодо внесення змін до Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, щодо його звільнення, то вони порушили його конституційне право на вільний вибір місця роботи, а тому вимушений звернутися в суд з даною позовною заявою. Оцінка суду: врахувавши позицію представника позивача, викладену в позовній заяві, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази, даючи їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою, третьою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання не законними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Дочірнє підприємств "Крокус" Колективного підприємства Фірма «Прикарпатопорядбуд» не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення [PERSON] з посади директора Дочірнього підприємства "Крокус" Колективного підприємства Фірма «Прикарпатопорядбуд». Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового відносин, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Така позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі № 233/2529/18. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За встановлених у цій справі обставин відповідач ні після відкриття провадження у цій справі, ні після надіслання заяви позивача про розірвання трудового договору не вчинив жодних дій спрямованих на розірвання трудових відносин з позивачем. Судові рішення згідно зі ст. 129-1 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Відповідно до п. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»: державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду щодо: зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Відповідно до підпункту 3 п. 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення: проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру. Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та, виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] та Дочірнім підприємством "Крокус" Колективного підприємства Фірма «Прикарпатопорядбуд» є ефективним і таким, що не суперечить закону, зборами співвласників відповідача не було прийнято рішення про звільнення позивача із посади керівника, у даному випадку є такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 43, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 21, 22, 36, 38 КЗпП, ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 81 ЦПК України,

Outcome: approved