Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У лютому 2017 року орган опіки та піклування м.Черкаси звернувся до суду з указаним позовом, просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок кожної дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з часу звернення до суду з цим позовом і до повноліття дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON], відповідно до свідоцтв про народження дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є їх батьком. Згідно з наказами № 86/с та №87/с від 23 травня 2014 року малолітні [PERSON] та [PERSON] пребувають на обліку у службі у справах дітей як діти, що перебувають у складних життєвих обставинах (проживання в сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дітей). У вересні 2015 року [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі та виїхав на постійне місце проживання до м.Умань. За інформацією служби у справах дітей Уманської міської ради від 12 березня 2016 року малолітня [PERSON] певний час перебувала в родині батька в м.Умані, але батько не займався вихованням та утриманням дитини, тому її мати - [PERSON] забрала дитину до м.Черкаси. У зв'язку з тривалим зловживанням [PERSON] своїми батьківськими обов'язками щодо малолітніх дітей, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17 травня 2016 року № 565 малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (яка не є дочкою відповідача [PERSON].) відібрано від матері [PERSON] 24 травня 2016 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до комунальному закладі "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської обласної ради. За час перебування дітей в цьому закладі відповідач [PERSON] відвідав дітей двічі, до служби у справах дітей із заявами щодо повернення йому малолітніх не звертався, на даний час не працює та не має засобів для існування, не цікавиться життям та здоров'ям своїх дітей. Крім того, 30 травня 2016 року за присутності начальника служби у справах дітей Уманської міської ради [PERSON] написав заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], оскільки не вважає її своєю дочкою. Оскільки разом із вимогою про позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування м.Черкаси заявив також і вимог про стягнення аліментів, то ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 6 лютого 2017 року було відкрито провадження у справі та призначено її судовий розгляд на 10 год. 00 хв. 16 лютого 2017 року. Після відкриття провадження у справі суду стало відомо про те, що відповідач [PERSON] з 12 січня 2017 року утримується в Черкаському СІЗО у зв'язку з підозрою у вчиненні злочину. Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м.Черкаси від 21 лютого 2017 року з ініціативи суду судове засідання 7 березня 2017 року о 8 год. 10 хв. вирішено провести в режимі відеоконференції із Черкаським СІЗО. Проте у зв'язку з низькою якістю зв'язку, судове засідання 7 березня 2017 року вдалось провести із значними труднощами. За таких обставин суд скасував свою ухвалу від 21 лютого 2017 року, ухвалив проводити судове засіданні за загальними правилами, встановленими ЦПК України, а явку [PERSON] у наступне судове засідання 27 березня 2017 року визнав обов'язковою. Доставка [PERSON] до Соснівського районного суду м.Черкаси постійно ускладнювалась тим, що він рахувався спочатку за слідчим Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, а потім і за Уманським міськрайонним судом Черкаської області, у яких Соснівським районний суд м.Черкаси змушений був отримувати дозволи на доставку [PERSON] до зали судового засідання у м.Черкаси. У судовому засіданні 27 березня 2017 року [PERSON] заявив, що його не було завчасно повідомлено про час та місце розгляду справи судом та адміністрацією Черкаського СІЗО та попросив відкласти розгляд справи. 13 квітня 2017 року [PERSON] заявив клопотання про призначення йому судом безкоштовного захисника для захисту його інтересів у суді. Після роз'яснення [PERSON] положень Закону України "Про безоплатну правову допомогу", суд за клопотанням останнього відклав розгляд справи з метою його звернення до центру безоплатної правової допомоги у м.Черкаси для захисту своїх прав. Водночас суд сам звернувся до Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та 26 квітня 2017 року отримав відповідь про те, що [PERSON] не надав центру доказів про те, що він відноситься до визначених Законом України "Про безоплатну правову допомогу" категорій громадян, яким може бути надано безоплатну вторинну правову допомогу для представництва його інтересів у суді в цивільній справі. Водночас суд було повідомлено про те, що [PERSON] вже призначено безоплатного захисника в його кримінальній справі - адвоката [PERSON], доручення на яку є чинним (а.с. 79-80). Судове засідання 30 травня 2017 року не відбулось, оскільки [PERSON] вибув до ІТТ Уманського ВП згідно вимоги Уманського міськрайонного суду Черкаської області (а.с. 94). На судове засідання 27 червня 2017 року захисника [PERSON] - [PERSON] було повідомлено про час та місце розгляду цієї справи, шляхом надіслання повістки та телефонограмою, але вона до суду не з'явилась, не повідомивши суд про причини неявки. У судовому засіданні 27 червня 2017 року представник позивача - [PERSON] позов підтримала. Додатково пояснила, що [PERSON] систематично не виконує своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], не цікавиться їх життям та не надає їм утримання. Крім того, за час перебування на свободі та після передачі дітей до комунального закладу "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської обласної ради він відвідав дітей лише двічі та взагалі не виявляв жодного бажання забрати дітей додому. На сьогодні діти влаштовані до дитячого будинку сімейного типу, де їм надають належний догляд та приділяють увагу. Не виключено, що [PERSON] зручно мати офіційний статус батька двох дітей, оскільки це неодноразово враховувалось судом як пом'якшувальна обставина при винесенні йому обвинувальних вироків за вчинені ним злочини. [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечував. Додатково пояснив, що цей позов спровокований органом опіки та піклування м.Черкаси з тією метою, щоб відібрати в нього дітей та передати їх на усиновлення іншим особам, про що, на його думку, вже домовлено. У той час, коли він перебував на свободі, він по мірі можливості займався вихованням своїх дітей, ходив з ними на прогулянки та надавав утримання. Водночас, він був змушений постійно боротись із представника органу опіки та піклування, які зруйнували його сім'ю (змусивши [PERSON] подати позов про розірвання з ним шлюбу в той час, коли він перебував у місцях позбавлення волі), та неодноразово намагались відібрати в нього дітей. Він дійсно написав заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON], яка не є його біологічною дочкою, але ту заяву було написано під тиском начальника служби у справах дітей у м.Умань і зараз від цієї заяви він відмовляється. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, показання свідка [PERSON], дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 8 листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 березня 2015 року. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], їх батьком зазначено [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с. 4,5). Із матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] неодноразово судимий, востаннє - вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 12 жовтня 2015 року по відбуттю терміну покарання. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 565 від 17 травня 2016 року вирішено негайно відібрати, зокрема, малолітню [PERSON] від матері у зв'язку із безпосередньою загрозою для її здоров'я, та влаштувати її до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради (а.с. 37). Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 21 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 1 листопада 2016 року, відібрано, зокрема, малолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто з неї аліменти на їх утримання (а.с. 33-34). Згідно з висновком органу опіки та піклування м.Черкаси від 7 січня 2017 року визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 2-3). 9 січня 2017 року [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 січня 2017 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 35). Рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради № 66 та № 67 від 24 січня 2017 року малолітній [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавленого батьківського піклування та визначено їх влаштування до однієї із форм сімейного виховання. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 189 від 21 лютого 2017 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] з 24 лютого 2017 року влаштовано до прийомної сім'ї, на базі якої створено дитячий будинок сімейного типу (а.с. 40). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. У позовній заяві орган опіки та піклування як на підставу позову посилався на те, що з травня 2016 року малолітні [PERSON] та [PERSON] перебували в КЗ «Черкаський обласний центр соціальної та психологічної реабілітації дітей» і за цей час [PERSON] відвідав дітей двічі, до служби в справах дітей із заявами щодо повернення йому дітей не звертався, ніде не працює, не має засобів для проживання, не цікавиться життям та здоров'ям малолітніх, не телефонував до закладу. На підтвердження підстав позову представник органу опіки та піклування надала копію висновку органу опіки та піклування від 7 січня 2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та копію рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 21 жовтня 2016 року про відібрання дітей у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Згідно із п. 51 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Із змісту висновку органу опіки та піклування м.Черкаси про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав від 7 січня 2017 року, випливає, що за інформацією служби у справах дітей Уманської міської ради від 12 березня 2016 року малолітня [PERSON] певний час перебувала в родині батька в м.Умані, але він не займався вихованням та утриманням дитини, а тому мати [PERSON] забрала дитину в м.Черкаси. У цьому ж висновку зазначено, що наданими документами підтверджено свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітніх дочок; батько свідомо діє всупереч інтересам малолітніх, тим самим позбавив їх права на належне батьківське виховання та утримання. Водночас із зазначеного висновку органу опіки та піклування не зрозуміло, якими саме наданими документами конкретно підтверджено свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітніх дочок, і якими доказами підтверджується та обставина, що батько свідомо діє всупереч інтересам малолітніх дочок, тим самим позбавивши їх права на належне батьківське виховання та утримання. За час перебування справи в провадженні суду (з лютого по червень 2017 року), суд неодноразово пропонував представнику органу опіки та піклування надати докази про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків (як то довідку про не відвідування дітьми лікарні за місцем проживання батька в м.Умані, актів служби у справах дітей за місцем проживання [PERSON] щодо ухилення від виконання ним батьківських обов'язків із зазначенням в чому конкретно це проявляється та які заходи реагування було вжито, відомостей про соціальний супровід сім'ї [PERSON] за час його перебування на волі та проживання в цей час у м.Умані, висновку чи довідки дитячого психолога про низький рівень соціальної прив'язаності дітей [PERSON] та [PERSON] до батька [PERSON] тощо), але цього зроблено не було. Водночас допитана в якості свідка [PERSON] (проти допиту якої представник органу опіки та піклування не заперечувала), у судовому засіданні 27 червня 2017 року пояснила, що за час їх спільного з [PERSON] проживання останній добре відносився до дітей, гуляв з дітьми в парку, брав до себе [PERSON], купував їй речі, протягом двох чи трьох місяців [PERSON] проживала в нього і тоді йому доглядати дитину допомагала його мати. Через декілька місяців після цього [PERSON] стало важко справлятись із доглядом за [PERSON] і вона приїхала та забрала дитину до м.Черкаси. Клопотання про допит інших свідків сторони не заявляли. Суд також бере до уваги і ту обставину, що за час перебування дітей в КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради, з травня 2016 року по час затримання [PERSON] у січні 2017 року, останній декілька разів відвідував дітей. За таких обставин, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає недоведеними позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав у зв'язку з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а та обставина, що він неодноразово судимий, на думку суду, не може бути єдиною достатньою підставою для задоволення позову в цій частині. Водночас орган опіки та піклування не позбавлений права звернутись до суду з новими позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, за наявності для цього підстав та із наданням належних та допустимих доказів. За змістом ч. 3 ст. 166 СК України у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, суд робить висновок про задоволення позову в цій частині та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної з дітей відповідного віку, на особовий рахунок кожної дитини у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з 1 лютого 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною орган опіки та піклування не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину -необхідно продовжити стягнення аліментів на утримання меншої дитини до її повноліття, за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З огляду на часткове задоволення позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved