Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

В березні 2016 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.05.2008 року на загальну суму - 65827,74 грн., яка виникла станом на 31.01.2016 року, та складається з: - 14129,05 грн. - заборгованість за кредитом; -43298,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4789,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 3110,84 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування позову позивач вказував, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.05.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач, порушуючи взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, виконував\~їх не належним чином, в результаті чого станом на 31.01.2016 року утворилась вказана заборгованість за кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1378,00 гривень. В судове засідання представники сторін не з'явилися. Представник позивача у позовній заяві просив слухати справу у його відсутність. Представник відповідача у своїй заяві просив суд закрити провадження у данній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Ухвалою суду від 06.11.2017 року в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі було відмовлено. Тому суд розглядає справу по суті заявлених вимог. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до такого висновку. Як вбачається з кредитного договору б/н від 20.05.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, із матеріалів справи вбачається, що в грудні 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.05.2008 року в розмірі 49337,14 грн. 12.02.2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання вказаного кредитного договору недійсним. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.11.2015 року був задоволений зустрічний позов [PERSON] та визнано недійсним кредитний договір б/н від 20.05.2008 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] Цим же рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 29.08.2017 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.11.2015 року було залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи те, що договір б/н від 20.05.2008 року, за яким ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з [PERSON] заборгованість, за рішенням суду визнано недійсним, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача коштів за цим кредитним договором, тому відмовляє в задоволенні позову в поному обсязі.

Outcome: dismissed