Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

До суду звернувся громадянин [PERSON] з позовною заявою до головного управління Держземагенства в Кіровоградській області в якій просив суд зобов'язати головне управління Держземагенства в Кіровоградській області передати йому в оренду земельну ділянку з кадастровим №3523886000:02:000:9025 для ведення фермерського господарства площею 43,4877 га. розташовану на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області строком на 15 років та орендною платою в розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки земельної ділянки. В подальшому змінивши свої позовні вимоги просив суд: визнати за ним право оренди на земельну ділянку з кадастровим №3523886000:02:000:9025 для ведення фермерського господарства, площею 43,4877 га., розташовану на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області строком на 15 років та орендною платою в розмірі 5% від затвердженої грошової оцінки земельної ділянки; визнати незаконним та скасувати п.1,2 Наказу головного управління Держземагенства в Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує фактом невизнання з боку головного управління Держземагенства в Кіровоградській області набутого ним права на створення фермерського господарства та права оренди земельною ділянкою, та порушенням головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області норм діючого законодавства України передбаченого ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство», ст.31,122,123,134 Земельного Кодексу України, що призвело до порушення його конституційних прав визначених ст.13,19,14,42 Конституції України. Обираючи відповідний спосіб захисту свого порушеного права позивач посилається на норми передбачені ст.11,15,16,21 ЦК України, та ст.152,155 ЗК України. Ухвалою суду від 06 січня 2015 року до участі у вказаній цивільній справі залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. До суду, разом з позовною заявою від позивача надійшла заява про витребування доказів та заява про забезпечення позову. Під час розгляду справи в попередньому засіданні судом були витребувані відповідні докази, а саме: - від управління Держземагенства в Новомиргородському районі витребуваний витяг з поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером №3523886000:02:000:9025, та копії документів які стали підставою для формування вказаної земельної ділянки; - від Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції відомості про зареєстроване право на земельну ділянку з кадастровим номером №3523886000:02:000:9025 та відомості щодо можливої реєстрації похідних від права власності прав на дану земельну ділянку з наданням копій відповідних документів в разі їх наявності. Також судом задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та заборонено реєстраційній службі Новомиргородського районного управління юстиції вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією права оренди (договору оренди земельної ділянки) на земельну ділянку з кадастровим номером 3523886000:02:000:9025, площею 43,4877 га., розташовану на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області до закінчення розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився. Про місце та час розгляду у справі був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак надіслав до суду відповідні заперечення в яких просив суд розгляд справи проводити за відсутності свого представника. Відповідно до заперечень, відповідач позов не визнає повністю, просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в зв'язку з тим, що даний спір не підсудний місцевим судам та виходячи з того, що головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області було законно відмовлено [PERSON] в наданні земельної ділянки в оренду в зв'язку з наданням цієї земельної ділянки іншій особі - громадянину [PERSON]. Третя особа та його представники в судове засідання не з'явилися. Про місце та час розгляду у справі були повідомлені у встановленому законом порядку. До суду направили письмову заяву з проханням про перенесення розгляду у справі у зв'язку із зайнятістю в іншому процесі та відрядженням. В своїх поясненнях представник громадянина [PERSON] та відповідно наданих до суду запереченнях підтримав позицію відповідача обґрунтовуючи свою позицію тим, що [PERSON] набув право оренди на спірну земельну ділянку відповідно до договору оренди земельної ділянки №1 від 20 листопада 2014 року, підписаного представником головного управління Держземагенства в Кіровоградській області та [PERSON]. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без участі позивача, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник, без участі відповідача, оскільки він представника останнього надійшла заява з проханням про розгляд справи без його участі та без третьої особи та його представників, оскільки за наявності заяви представника третьої особи про перенесення розгляду у справі, останнім не надано до суду належних та допустимих доказів поважності причин неприбуття в судове засідання, а тому у відповідності до ст. 169 ЦПК підстави для відкладення розгляду у справі відсутні. Заслухавши вищевказані пояснення та вивчивши письмові докази по даній цивільній справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову за такими обставинами. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходив з того, що Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI). Відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 6 і 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», в пунктах 2, 3 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суд виходить з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПКрозглядаються в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 3 ППВС України №7 від 16.04.2004 року - Земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства. Виходячи з викладених обставин слід констатувати те, що думка відповідача з приводу непідсудності даної справи місцевому суду є не вірною, а сам спір відноситься до цивільно-правових і підлягає розгляду місцевим судом за правилами встановленими цивільним процесуальним законодавством за місцем знаходження предмету спору. В судовому засіданні беззаперечно встановлено та підтверджується поясненнями представника позивача та письмовими доказами у справі, що [PERSON] маючи достатній досвід роботи в сільськогосподарському господарстві, з метою реалізації свого права наданого державою та закріпленого ст.13,14,42 Конституції України та в порядку передбаченому ЗУ «Про фермерське господарство», ст.17,31,122,123,134 Земельного Кодексу України та ЗУ «Про місцеві Державні адміністрації», 28 вересня 2012 року звернувся з відповідною заявою та необхідними документами до Новомиргородської районної Державної адміністрації про надання дозволу на створення фермерського господарства та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства. За результатами розгляду заяви позивача, Новомиргородська РДА своїм Розпорядженням №546-р від 04 жовтня 2012 року надала йому право на створення фермерського господарства та надала дозвіл на оренду земельної ділянки (з місцем розташування та площею вказаною в додатках до заяви) за певних умов, а саме в разі замовлення та погодження з відповідними службами проекту щодо відведення земельної ділянки. На підставі наданого права позивачем було укладено відповідний Договір з Державним підприємством «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з метою розробки відповідної землевпорядної документації (Договір №15596 від 01.11.2012 року). Вказаний Проект «землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі запасу) в оренду строком на 15 років громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області» був розроблений 08.04.2013 року та поданий на погодження відповідними службами в порядку передбаченому ст. 186-1 Земельного кодексу України. Вказаний проект відведення було погоджено 22 квітня 2013 року (Висновок «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» №2016/01-07 від 22.04.2013 року). Вказаний проект землеустрою відповідає вимогам передбаченим ст.50 ЗУ «Про землеустрій». Для формування земельної ділянки, внесення вичерпних даних про неї до поземельної книги, та з метою в подальшому чіткого визначення суми договору оренди та орендної плати, в червні 2013 року позивачем було замовлено Державному підприємству «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (Договір 4582 від 31.05.2013 року). Технічна документація по нормативній грошовій оцінці земельної ділянки була виготовлена та надана для подальшого затвердження Новомиргородською районною радою 12.06.2013 року. Діючи на підставі ст.23 Закону України «Про оцінку земель» - Новомиргородська районна рада Кіровоградської області затвердила технічну документацію щодо визначення нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки (Рішення Новомиргородської районної ради №286 від 9 серпня 2013 року). За таких обставин, виходячи з норм передбачених ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство» та ст..11 ЦК України, він набув право оренди земельної ділянки та право на створення фермерського господарства на підставі з прийнятим Новомиргородською РДА Розпорядженням №546-р від 04 жовтня 2012 року. На підтвердження своїх доводів щодо наявності права, позивачем була надана до суду Постанова Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року у справі №395/1659/14-а, яка набрала законної сили. У відповідності до вищевказаної постанови суду судом при розгляді справи вже встановлювались обставини щодо наявності у громадянина [PERSON] права оренди земельною ділянкою та права на створення фермерського господарства тому відповідно до ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Дослідивши надані позивачем докази, враховуючи обставини встановлені Постановою суду від 26 листопада 2014 року у справі №395/1659/14-а, беручі до уваги той факт, що відповідач не надав обґрунтованих заперечень стосовно наявного права позивача, у відповідності з нормами передбаченими ст.13,19,14,42 Конституції України, ст.11 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство» судом встановлена наявність у [PERSON] права на створення фермерського господарства та права на оренду земельної ділянки кадастровим номером 3523886000:02:000:9025, площею 43,4877 га., розташовану на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Судом також встановлено той факт, що вказані права виникли у позивача на підставі прийнятого Новомиргородською РДА Розпорядження №546-р від04 жовтня 2012 року. Крім того, судом встановлено, що бажаючи реалізувати набуте позивачем право на створення фермерського господарства та право оренди земельної ділянки, відповідно до ст.123 ЗК України та ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство» - 31.10.2014 року він надав проект відведення разом з іншими необхідними документами на затвердження до головного управління Держземагенства в Кіровоградській області. 10 листопада 2014 року позивачем було сформовано ще один пакет документів передбачених ст.123 ЗК України та надіслано для затвердження до головного управління Держземагенства в Кіровоградській області через відповідний центр надання адміністративних послуг (Опис «вхідного пакета документів» від 10.11.2014року). Вказані факти підтверджені шляхом надання відповідних доказів до суду. Представник позивача також вказує, що станом на 23 грудня 2014 року відповіді від головного управління Держземагенства не надходило. В підтвердження цієї обставини представником позивача надана до суду в якості доказу довідка центру надання адміністративних послуг №12-09/91 від 23.12.2014року. В судовому засіданні представником позивача надана копія Листа -повідомлення головного управління Держземагенства в Кіровоградській області №31-11-0.21-68/2-15 від 05.01.2015 року згідно до тексту якого управління не визнає право [PERSON] на оренду земельної ділянки та відмовляє в її наданні з тої підстави, що вказана земельна ділянка вже надана іншій особі. Відповідач, в своїх запереченнях, підтверджує факт наявності в головному управлінні Держземагенства в Кіровоградській області документів громадянина [PERSON]. Відповідач також підтверджує факт, відмови головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області громадянину [PERSON] у наданні земельної ділянки з тієї підстави, що дана земельна ділянка була надана іншій особі. Отже, позивач по справі [PERSON], набувши право на створення фермерського господарства та право оренди земельної ділянки, у відповідності з нормами передбаченими ст.123 ЗК України звернувся до головного управління Держземагенства в Кіровоградській області з заявою про надання в оренду земельної ділянки. Земельна ділянка, вказана в заяві [PERSON] до головного управління Держземагенства в Кіровоградській області, сформована у відповідності до норм ЗУ «Про землеустрій» на підставі погодженого проекту «землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі запасу) в оренду строком на 15 років громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області» Відповідно до вказаної проектної документації вказана земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель сільськогосподарського призначення та відводиться для ведення фермерського господарства. При формуванні, вказаній земельній ділянці було присвоєно відповідний кадастровий номер 3523886000:02:000:9025. Проект землеустрою за своїм складом і змістом відповідає вимогам чинного законодавства України. Факт відповідності зазначеного проекту вимогам законодавства та факт набутого [PERSON] права оренди земельної ділянки та права на створення фермерського господарства було підтверджено Постановою суду від 26 листопада 2014 року у справі №395/1659/14-а. Норма ст.123 ЗК України зобов'язує головне управління Держземагенства в Кіровоградській області в строк який не перевищує 20 календарних днів прийняти відповідне рішення та передати громадянину [PERSON] земельну ділянку відповідно до погодженої землевпорядної документації. Єдиною підставою за якою можлива відмова у передачі земельної ділянки в оренду відповідно до ч.13 ст.123 ЗК України, є невідповідність землевпорядної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відмова на підставі надання земельної ділянки іншій особі не відповідає нормам зазначеним в ст. 123 ЗК України і тому є незаконною. Суд також погоджується з думкою позивача та відповідача про те, що п.1,2 Наказу головного управління Держземагенства в Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 року і є тим документом в якому сформульована письмова відмова у наданні громадянину [PERSON] земельної ділянки. Окрім того, п.1,2 Наказу головного управління Держземагенства в Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 року порушують права громадянина [PERSON] пов'язані з реалізацією набутого ним права оренди земельної ділянки, створенням фермерського господарства, зайняття підприємницькою діяльністю з метою отримання прибутку. Окремо слід зазначити той факт, що Розпорядження Новомиргородської РДА №546-р від04 жовтня 2012 року і Наказ головного управління Держземагенства в Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 року врегульовують одно предметні правовідносини, тобто стосуються однієї земельної ділянки. Звичайною є практика коли акт індивідуальної дії прийнятий пізніше автоматично скасовує попередній, але з огляду на те, що головне управління Держземагенства в Кіровоградській області не наділене повноваженнями щодо скасування актів Новомиргородської РДА, винесений Наказ №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 року сеперечить ч.2 ст.19 Конституції України в частині зміни особи якій надане право оренди земельною ділянкою. На підставі наявних у справі доказів судом також встановлено, що на час розгляду справи земельна ділянка з таким кадастровим номером зареєстрована як об'єкт права власності за державою відповідно до ст.79-1 ЗК України та не надана в користування. У відповідності до ч.1 ст. 21 ЦК України - суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частина 14 статті 123 ЗК України вказує на те, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Згідно ч.4 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що у разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Рішення суду про задоволення позову є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі документа, що посвідчує право власності або укладання договору оренди. Відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться після збирання врожаю на цій ділянці попереднім землекористувачем. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст.152 ЗК України - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Третя особа [PERSON] не довів факт наявного у нього права оренди на спірну земельну ділянку. Крім того, відповідачем на виконання ухвали суду від 11 грудня 2014 року про забезпечення доказів у відповідності до якої останнього зобов'язано надати до суду копії всіх документів, які стали підставою для формування вищевказаної земельної ділянки (накази, рішення, розпорядження, технічна документація із землеустрою, тощо) не надано до суду будь - яких доказів щодо наявності права у [PERSON] на оренду вищевказаної земельної ділянки на підставі якого відповідачем приймалося рішення у вигляді вищевказаного Наказу за № №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 року. Відповідно до ч.1,2 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Громадянин [PERSON] не надав до суду документи які б свідчили про наявність у нього права на оренду земельної ділянки та на створення фермерського господарства, а саме: заяву до Новомиргородської районної Державної адміністрації з додатками які б свідчили про бажане місце розташування земельної ділянки, її розмір, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До суду [PERSON] також не надані документи , що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. В матеріалах справи також відсутнє розпорядження Новомиргородської районної Державної адміністрації про надання згоди [PERSON] на створення фермерського господарства та розробку проекту відведення земельної ділянки. Посилання представника третьої особи на підписаний договір оренди земельної ділянки як на доказ наявного права оренди є невірним виходячи з наступного: Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 640 ЦК України вказує на те, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 210 ЦК Украъни визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено однією з істотних умов договору наявність в договорі чіткої орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату Статтею 17 вищевказаного Закону встановлено, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Відповідно до п.3.2 Договору оренди землі №1 від 20 листопада 2014 року зазначено, що права оренди виникає з моменту державної реєстрації договору відповідно до закону. Рішенням двадцятої сесії шостого скликання Новомиргородської районної ради №286 від 9 серпня 2013 року було затверджено звіт з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визначено її вартість в 1 088 998,0 грн. (один мільйон вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім грн.. 00 коп.). Виходячи з ціни земельної ділянки, річна орендна плата в 5% від оцінки становить 54449 грн. 90 коп. (п'ятдесят чотири тисячі чотириста сорок девять грн. 90 коп. Відповідно щомісячна орендна плата мала б становити 4537 грн. 49 коп (чотири тисячі п'ятсот тридцять сім грн. 49 коп.). По тексту Договору оренди земельної ділянки встановлено інші суми як грошової оцінки земельної ділянки так і орендної плати за її використання, що свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору. Крім того, у відповідності до повідомлення Новомиргородської районної ради Кіровоградської області за вих. № 19 від 09.02.2015 року - «Питання про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земельної ділянки площею 43,4877 га. ріллі, яка надається у користування [PERSON].» для ведення фермерського господарства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області планувалося до розгляду на двадцять восьмій сесії районної ради 18.12.2014 року, але воно не було включене в порядок денний сесії ( депутати при голосуванні за затвердження порядку денного зняли зазначене питання з розгляду) так як стосовно цієї земельної ділянки вже було прийняте рішення з нормативної грошової оцінки за № 286 від 09.08.2013 року. Також за умовами договору, земельна ділянка може бути надана орендарю за актом приймання-передачі після проведення державної реєстрації цього права. Третьою особою не надано доказів які б свідчили про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та не підтверджено факт її передачі орендодавцем. Виходячи з вказаних обставин, враховуючи позицію Верховного Суду України викладену в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009р. №9, вони вказують на неукладеність договору оренди земельної ділянки між сторонами. Аналіз наданих учасниками судового розгляду пояснень у сукупності з оглянутими та вивченими письмовими доказами по справі беззаперечно приводить суд до безсумнівного висновку про наявність порушення прав позивача з боку головного управління Держземагенства в Кіровоградській області, та про необхідність для захисту порушеного права задоволення позовної заяви в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved