Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив визнати недійсним кредитний договір № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та визнати недійсним договір іпотеки № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», який було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 157/07 та згідно з яким [PERSON] передав в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 60,70 кв.м, житловою площею 35,40 кв.м. 01 серпня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив прийняти позовну заяву до розгляду з первісними позовними вимогами, яким визнати недійсним кредитний договір № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк». В обґрунтування первісного позову та уточненого позову вказав, що 02 жовтня 2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 2007-108-М на підставі якого відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.4, 4.1 банк зобов'язався надати йому кредитні кошти в сумі 54 000 доларів США на придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 16,00% річних, винагороди за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми кредиту. Сплата кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється до 25 числа кожного місяця відповідно до графіку, який у нього відсутній, і який позивач просить витребувати у відповідача. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору строк повернення кредиту встановлено до 25 вересня 2022 року. Банком 02 жовтня 2007 року надано кредитні кошти в сумі 277750 грн. 00 коп., що було еквівалентно 54000 доларів США за курсом НБУ. В забезпечення виконання кредитного договору між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки від 02 жовтня 2007 року за № 2007-108-М, який було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 157/07. Вказаний договір знаходиться у відповідача разом з документами на іпотечне майно-квартиру. Відповідно до договору іпотеки ним було передано нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 60,70 кв.м, житловою площею 35,40 кв.м. Вважає, що кредитний договір є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним з таких підстав. Банком було порушено невиконання переддоговірної роботи з позичальником, згідно Закону України «Про захист прав споживачі», оскільки з умов кредитного договору вбачається, що кредитний договір відповідає ознакам споживчого кредиту, а тому у спірних правовідносинах до застосуванню підлягає Закону України «Про захист прав споживачів». Всупереч вимогам ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. ст. 11,12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», а також Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, Банк не надав йому інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Детальний розпис загальної вартості кредиту відсутній. Отже відповідачем не проведено переддоговірну роботу, а відсутність проведення належної переддоговірної роботи може також бути підтверджене наказом або положенням, затвердженими відповідачем. Як йому стало відомо на момент звернення до суду, на момент звернення його до відповідача із заявою-анкетою про видачу кредиту у відповідача діяла затверджена форма переддоговірної роботи, яка в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» йому надана не була, що призвело до ускладнення споживачем кредитного договору на невигідних для нього умовах. Формування волі позичальника щодо ускладнення спірного правочину відбулось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності. Виконання спірного правочину направлено на отримання кредитом прихованого прибутку та виникнення непередбачених втрат у позивача. Перед укладанням кредитного договору відповідачем не було його повідомлено в письмовому порядку про форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі, між зобов'язаннями споживача, чим було порушено право споживача на свободу вибору продукції, обмежено право споживача на одержання необхідної. Доступної, достовірної та своєчасної інформації про кредит, так як не повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, податковий режим сплати відсотків та державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію. Переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, ціну продукції, що в своїй сукупності порушує права споживача згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». На його думку в кредитному договорі відсутня істотна умова договору - його реальна ціна. Вважає, що в даному випадку має місце обман банком споживача щодо розміру щомісячного платежу, розміру відсоткової ставки та щодо сукупної вартості кредиту взагалі. Крім того, умови кредитного договору є свідченням істотного дисбалансу прав та обов'язків, оскільки відповідач переконавши позивача, що кредитні ресурси в доларах США коштують дешевше ніж кредитні ресурси української гривні та надаючи кредит в доларах США переклав усі ризики знецінення національної валюти виключно на нього. Крім цього, згідно умов кредитного договору обов'язки відповідача передбачено лише п'ятьма пунктами договору, тоді як його - п'ятнадцятьма, права відповідача закріплені чотирнадцятьма пунктами а його трьома, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін не на його користь. Як вбачається з кредитного договору, у п.2.3 містяться умови, які регулюють внесення змін та розірвання кредитного договору лише в односторонньому порядку і лише в інтересах банка. Даний кредитний договір взагалі не містить порядку зміни договору. який враховував би інтереси споживача, взагалі не містить умови про порядок, що є суттєвими умовами припинення договору. Із розділу 2 кредитного договору вбачається, що або позичальник згідний на запропоновані банком умови зміни договору або має повернути достроково увесь кредит що само по собі є несправедливим і суперечить принципу добросовісності. Відповідач в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а також передбачив своє право в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Фактично, ще в момент підписання договору його було поставлено у невигідне та таке, що порушує його права становище. Крім цього, із змісту оспорюваного договору вбачається, що він не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з оку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, а містить цілу низку пунктів відповідальності тільки з боку позичальника. Незважаючи на те, що в договорі визначені відсотки за користування кредитом, розмір різного роду комісій та винагород, однак при укладанні кредитного договору сторони не узгодили графік платежів та інших фінансових зобов'язань споживач за кожним платіжним періодом, а також не було докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Так, сторони не узгодили згідно п.1.3 спірного договору графік погашення кредиту у валюті кредиту, як того вимагає п. 4.7 договору, а тому неможливо визначити сукупну вартість кредиту в розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх сукупних послуг. Вважає, що недодержання п. п. 2, 3, 5, ст. 203 ЦК України є підставою для недійсності правочину згідно ст. 215 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з'явився, але 16 лютого 2017 року до суду надійшло заперечення по справі в якій представник [PERSON] просив розглянути справу без участі представника Банку та ухвалити рішення на підставі письмових пояснень. А також матеріалів справи у їх сукупності. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі та розглянути заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заперечення вказав, що кредитний договір № 2007-108-м від 02 жовтня 2007 року та договір іпотеки № 2007 -108-м від 02 жовтня 2007 року містять істотні умови договору, підписані сторонами та скріплені печаткою банку. Таким чином, позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного та іпотечного договорів та погодився на такі умови, про що свідчить його підпис на кожному аркуші спірних договорів. Крім того, на протязі тривалого часу позивач сплачував всі передбачені договором платежі, що свідчить про те, що він був знайомий з усіма істотними умовами цього договору і добровільно погодився їх виплачувати, у зв'язку з чим сплачував передбачені суми коштів. Позивач отримав кредит 02 жовтня 2007 року і сам до суду про визнання кредитного договору не звертався, що свідчить про визнання ним кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та його волевиявленню. Всі інші обставини свідчать про те, що позивач бажає уникнути від відповідальності як боржника за кредитним договором та договором іпотеки, які він в добровільному порядку взяв на себе. Таким чином, твердження позивача вважає необґрунтованим та безпідставними, оскільки на момент укладання спірних договорів між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, в тому числі, щодо обсягу кредитних зобов'язань. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2007-108-М було укладено кредитний договір, згідно якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 54 000 доларів США на строк до 25 вересня 2022 року для придбання нерухомості за адресо: [ADDRESS] а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит та сплатити проценти в розмірі 16,00% річних, а також винагороди за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми кредиту, які належать сплатити в день видачі кредиту. Згідно заяви про видачу готівки № 101 від 02 жовтня 2007 року [PERSON] отримав кредит у сумі 54000 доларів США, що складає еквівалент у гривні - 272 700 грн. Дана заява підписана позивачем, контролером, бухгалтером та касиром. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02 жовтня 2007 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2007-108-М, згідно якого [PERSON] передав банку в іпотеку належне йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2007 року житловий будинок (Літ. А-і житловий будинок, саман обкладений цеглою, житловою площею 35,4 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м.) з господарчими будівлями та спорудами (Літ. Б - літня кухня, шл. блок; літ. К, 1, 4, І-споруди), розташований на земельній ділянці площею 1649 кв.м. по [ADDRESS], початковою вартістю 303 000 грн. Згідно розрахунку, станом на 04 квітня 2017 року [PERSON] за кредитним договором 20007-108-М від 02 жовтня 2007 року має заборгованість за тілом кредиту у сумі 52 977,51 доларів США, що в еквіваленті складає 1 431 698,08 грн.; по процентам - 100 702,61 доларів США, що в еквіваленті складає 2 721 451,68 грн.; пеня - 90 709,71 доларів США, що в еквіваленті складає 2 451 397,17 грн., а всього за кредитом 244 389,83 доларів США, що в еквіваленті складає 6 604 546,93 грн. В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа № 2/353/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення та за зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус ДМНО Повєткіна Надія Миколаївна, Служба у справах дітей Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання кредитного договору, договору іпотеки, поруки недійсними, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вичинити певні дії 17 серпня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що між ним та банком було укладено кредитний договір N 2007-108-М від 02.10.2007. Кредитний договір та договір іпотеки було укладено з введенням банком його в оману та суттєвими порушеннями його прав. Просив визнати недійсним з моменту укладення внаслідок омани позивача з боку відповідача Кредитний договір N 2007-108-М від 02 жовтня 2007року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк"; визнати недійсним з моменту його укладення Договір іпотеки N 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк"; визнати недійсним з моменту його укладання Договір поруки N 2007/108/М від 02 -СІ 2007року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк"; зобов'язати Відповідача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»прийняти у Позивача [PERSON] суму у розмірі 174667 гривень З1 копійка з розстрочкою платежів на 117 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 1 492 гривні 88 копійок; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіну Надію Миколаївну виключити з реєстру майна що знаходиться у іпотеці житловий будинок (Літ. А-1 житловий будинок, саман.обкл.цеглою, житловою площею З5,4 КВ.М., загальною площею 60,7 кв. м.) з господарчими будівлями та спорудами (Літ. Б - літня кухня, шл.блок.; літ. К, 1,4,1 - споруди), які розташовані на земельній ділянці площею 1649 кв. м. (по фактичному користуванню) за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер 17746962 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який придбано ним на підставі договору купівлі-продажу, вартістю 303 000,00 гривень; на відшкодування моральної шкоди згідно пунктом 2 етапі 216 Цивільного Кодексу України стягнути з Відповідача Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" у зв'язку із вчиненням недійсного правочину на користь Позивача [PERSON] 10 000,00 гривень; розірвати Договір іпотеки N 2007-108-М від 02 жовтня 2007року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк". 26 квітня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким відмолено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення, також відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус ДМНО Повєткіна Надія Миколаївна, Служба у справах дітей Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання кредитного договору, договору іпотеки, поруки недійсними, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вичинити певні дії. 17 вересня 2012 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, Служба у справах дітей Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання кредитного договору, договору іпотеки і поруки недійсними, стягнення моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії про задоволення частково позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення та в рахунок погашення заборгованості по укладеному між [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору № 20007-108-М від 02 жовтня 2007 року в розмірі 55275,43 доларів США, з яких 52642,51 доларів США - заборгованість за кредитом, 2561,84 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом та 71,08 доларів США- пеня за невиконання зобов'язань за договором, звернути стягнення на належний [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2007 року житловий будинок (Літ. А-і житловий будинок, саман обкладений цеглою, житловою площею 35,4 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м.) з господарчими будівлями та спорудами (Літ. Б - літня кухня, шл. блок; літ. К, 1,4,І-споруди), розташований на земельній ділянці площею 1649 кв.м. по [ADDRESS], початковою вартістю 303 000 грн., шляхом його продажу банком з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] відмовлено та в решті рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог залишено без змін. Дане рішення набрало законної сили. Даним рішенням було встановлено про відсутність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до ст.ст. 192,203,524,1054 ЦК України при наданні кредиту в іноземній валюті, а також встановлено, що доводи [PERSON] про порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» не спростовують правильність висновків суду та не ґрунтуються на дослідженнях в судовому засіданні матеріалах справи. Також, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа за № 204/1662/13ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про виселення. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про виселення - задовольнити частково. Виселено [PERSON] з будинку [ADDRESS] В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 08 серпня 2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про виселення, яким змінено в частині правового обґрунтування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року, доповнивши резолютивну частину рішення наступним: Виселення здійснюється з наданням [PERSON] жилого приміщення з фонду житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132-2 ЖК України. В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року залишено без змін. Відстрочено виконання даного рішення на час дії Закону України «Про мораторій» у відповідності до вимог ст. 217 ЦПК України. дане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини щодо укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року та договору іпотеки № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року, а також невиконання [PERSON] умов кредитного договору не підлягають доказуванню. Позивач, як на недійсність кредитного договору посилається на те, що його умови не відповідають вимогам закону. При укладенні кредитного договору сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Всупереч вимогам закону відповідач не передбачив в договорі кредиту його орієнтовну сукупну вартість кредиту, виражену в простій зрозумілій формі в національній валюті. Крім того, договір містить інші несправедливі умови, зокрема споживчі кредити містять положення про право банку підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить в тяжке несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях. За положеннями статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 60 ЦПК України, встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним. З матеріалів справи вбачається, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Кожна сторінка договору підписана позичальником та представником Банка, в ньому міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Тим більш позивач отримав кошти у 2007 році і лише у серпні 2010 року звернувся до суду з зустрічною позовною вимогою про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами. Суд не може прийняти ствердження позивача про те, що банком не була надана інформації про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки та перелік і розмір всіх комісій, оскільки такі твердження не відповідають матеріалам справи, так згідно п.2.2.2 та 2.2.3 кредитного договору позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 4,1,4.3, 4.4, 4.11,4.12, а також відповідно до Графіку погашення кредиту, процентів та винагород, вказаному у додатку № 1 до кредитного договору, а також погашати кредит в дату сплати згідно графіку погашення кредиту. Тим більш кредитний договір № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року, підписаний позивачем містить додаток у вигляді Графіку погашення кредиту, процентів та винагород. Таким чином ствердження позивача про те що між сторонами не було укладено Графіку погашення заборгованості не відповідає дійсності. Також, суд не може погодитись з доводами позивача, що спірний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує права позивача, як споживача, оскільки, ані нормами ЦК України, ані нормами Закону України «Про захист прав споживачів» не заборонено укладання кредитного договору з позичальниками. Таким чином, [PERSON] самостійно, розуміючи свої дії та їх наслідки, уклав кредитний договір, засвідчивши своїм підписом ознайомлення з його умовами та їх прийнятність до виконання. Крім цього, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Посилання [PERSON] на несправедливі умови кредитного договору є необґрунтованими, оскільки відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику (позивачеві), це виходить зі змісту положень ст.ст. 1046,1064 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Вимоги про застосування наслідків недійсності договору кредиту та визнання недійсним договір іпотеки № 2007-108-М від 02 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» є похідними від договору споживчого кредиту, а тому також не підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживача» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Тому суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed