Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що 05 травня 2015 року позивач та [PERSON] склали розписку згідно якої позивач оплатив [PERSON] 80 000 грн. за 3/4 частини житлового будинку в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). [INFO] [PERSON] померла. ЇЇ чоловік [PERSON] спадщину не оформляв та помер [INFO] . Спадкоємці відсутні. Розписка підписана сторонами має всі ознаки договору купівлі-продажу ѕ частини будинку, зокрема ціна, факт передачі коштів. Нотаріально договір купівлі-продажу не був оформлений, оскільки невдовзі після складення розписки [PERSON] померла. На час складення розписки [PERSON] тяжко хворіла, а тому не могла бути присутньою в нотаріальній конторі для укладення договору купівлі-продажу. Фактично сторонами в повному обсязі виконаний договір купівлі-продажу, а тому порушене право позивача на володіння майном підлягає захисту. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суду надано відзив щодо невизнання позовних вимог. З врахуванням норм закону, надана позивачем розписка не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу. Позовні вимоги є недоведеними. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.12.2020 року спадщина [PERSON] визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади в особі Полтавської міської ради. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, матеріали цивільної справи № 552/5205/20, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом установлено, що 09 березня 1984 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 09 квітня 1987 року, який посвідчений Другою Полтавською державною нотаріальною конторою [PERSON] набула право власності на ѕ частини жилого будинку в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Право власності зареєстровано відповідно до діючого на той час законодавства. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за ним права власності на спірне майно. Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано суду розписку від 05 травня 2015 року відповідно до якої [PERSON] ,зареєстрована за адресою [ADDRESS] ѕ частини, цією розпискою підтверджує, що отримала кошти в сумі 80 000 грн. від [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] за її частину ѕ будинку в [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.1987р . Після даного продажу претензій на ѕ частину будинку в [ADDRESS] не має. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК). В той же час, відповідно до роз`яснень, даних в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Нормами ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 638 ЦК України істотною умовою будь-якого договору є предмет договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Укладений між сторонами договір містить всі суттєві умови: предмет договору, ціна продажу, умови оплати, перехід права власності, відповідальність сторін, тощо. Отже, при вирішенні справи про визнання дійсним договору купівлі-продажу для суду має першочергове значення з`ясування питання, чи була наявна між сторонами домовленість щодо всіх істотних умов договору. При цьому допустимими доказами такої домовленості можуть бути лише письмові докази, якими відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Тобто для визнання договору дійсним у судовому порядку є недостатнім надання позивачем пояснень з приводу домовленості щодо всіх істотних умов договору, а відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України такі обставини мають бути підтверджені письмовими доказами. До того ж необхідним є встановлення обставин дотримання сторонами вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених чч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, оскільки їх недотримання визначено ст. 215 цього Кодексу в якості підстав недійсності правочину. Крім того, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Однак позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення спірного договору. Посилання позивача на стан здоров`я [PERSON] , що перешкоджав бути присутньою у нотаріальній конторі для укладення договору є безпідставними, оскільки зазначені сторони мали можливість викликати нотаріуса за місцем проживання [PERSON] для укладення договору купівлі-продажу. Крім того, станом на 05 травня 2015 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , спірне нерухоме майно придбане у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно до норм діючого СК України потрібна була згода [PERSON] щодо відчуження ѕ частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Доказів щодо наявності такої згоди суду не надано. У судовому засіданні встановлено, що реальної передачі ѕ частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) від [PERSON] до [PERSON] , ні 05 травня 2015 року, ні у послідуючому не відбулось. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2020 року по цивільній справі № 552/5205/20 за заявою Управління майном комунальної власності міста про визнання спадщини відумерлою заява задоволена. Встановлено факт набуття [PERSON] права власності на 3/4 частини житлового будинку з частиною надвірних побудов по [ADDRESS] , які складаються з житлового будинку «А-І» (сіни І площею 4,6 кв.м., кладова II площею 2,5 кв.м., сіни III площею 9,7 кв.м., кімната 1-4 площею 18,3 кв.м., кімната 1-5 площею 7,2 кв.м., коридор 1-6 площею 6 кв.м., ванна 1-7 площею 2,3 кв.м.), сараю «Б», вбиральні «В», огорожі «№І», погреба «а2», водопроводу «№І-2». Визнано відумерлою спадщину [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з 3/4 частин житлового будинку з частиною надвірних побудов по [ADDRESS] , які складаються з житлового будинку «А-І» (сіни І площею 4,6 кв.м., кладова II площею 2,5 кв.м., сіни III площею 9,7 кв.м., кімната 1-4 площею 18,3 кв.м., кімната 1-5 площею 7,2 кв.м., коридор 1-6 площею 6 кв.м., ванна 1-7 площею 2,3 кв.м.), сараю «Б», вбиральні «В», огорожі «№І», погреба «а2», водопроводу «№І-2». Передано у власність Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради майно померлого [INFO] [PERSON] , що складається з 3/4 частин житлового будинку з частиною надвірних побудов по [ADDRESS] , які складаються з житлового будинку «А-І» (сіни І площею 4,6 кв.м., кладова II площею 2,5 кв.м., сіни III площею 9,7 кв.м., кімната 1-4 площею 18,3 кв.м., кімната 1-5 площею 7,2 кв.м., коридор 1-6 площею 6 кв.м., ванна 1-7 площею 2,3 кв.м.), сараю «Б», вбиральні «В», огорожі «№І», погреба «а2», водопроводу «№І-2». Рішення набрало законної сили. Крім того, позивач звернувся з даним позовом у серпні 2021 року, тобто вже після смерті [PERSON] та [PERSON] , після ухвалення судом вищевказаного рішення, хоча мав можливість звернутися з цим же позовом починаючи з травня 2015 року. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем та представником позивача у ході розгляду справи не наведені докази в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження заявлених вимог, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed