Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач сільський голова Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області звернулася до суду з позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], із зняттям вказаного місця проживання відповідача з реєстраційного обліку в органі реєстрації Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області. Свої вимоги мотивує тим, що 30 травня 1990 року між Людинською сільською радою Дубровицького району Рівненської області та [PERSON] був укладений договір найму житла. Згідно умов договору позивач, як квартироздавач, надав квартиронаймачу [PERSON] житловий будинок в с. Рудня Дубровицького району Рівненської області, загальною площею 86,9 кв. м. з надвірними будівлями і спорудами, багаторічними насадженнями та прилеглою земельною ділянкою. [PERSON] вселилася в даний будинок, зареєструвалася і проживала у ньому разом із своїм сином [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Житловий будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області і в ньому до дня смерті проживала [PERSON] На день її смерті з нею був зареєстрований її син [PERSON], який більше 15 років за вказаною адресою не проживає. В ході обстеження даного будинку було встановлено, що будинок перебуває у занедбаному стані, потребує капітального ремонту. Протягом тривалого часу відповідач [PERSON] перебуває зареєстрованим у будинку, але у ньому не проживає, не бере участі в його утриманні, комунальні послуги не сплачує та не вживає заходів щодо забезпечення схоронності даного житла. Перебування відповідача зареєстрованим у даному будинку створює ряд перешкод позивачу у здійсненні права розпорядження комунальною власністю, зокрема, у вирішення питання про забезпечення житлом пільгових категорій осіб, які мешкають на території сільської ради і потребують першочергового забезпечення житлом. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті "Вісті Рівненщини" (а.с.35,36). Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності та постановлення заочного рішення у справі. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно довідки №419 від 28 березня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області (а.с.11) вбачається, що [PERSON] померла [INFO], актовий запис №33 від 27 листопада 2012 року. Згідно копії договору найму житла від 30 травня 1990 року (а.с.8) вбачається, що позивач, як квартироздавач, надав квартиронаймачу [PERSON] житловий будинок в с. Рудня Дубровицького району Рівненської області, загальною площею 86,9 кв. м. з надвірними будівлями і спорудами, багаторічними насадженнями та прилеглою земельною ділянкою. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, що стверджується рішенням Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області №128 від 16 травня 2012 року (а.с.9) та довідкою №416 від 25 березня 2016 року, виданою виконавчим комітетом Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області (а.с.12). Згідно довідки №416 від 25 березня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області (а.с.12), відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак більше 15 років за вказаною адресою не проживає. Згідно актів обстеження місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-19) вбачається, що житловий будинок закритий, на вхідних дверях висить замок, господарські будівлі закриті на замок. Протягом тривалого часу на подвір'ї ніхто не прибирав. Будинок перебуває у занедбаному стані та потребує капітального ремонту. На даний час в будинку ніхто не проживає. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що протягом останніх 15 років відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS], який згідно довідки №416 від 25 березня 2016 року, перебуває у комунальній власності Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області. При цьому відповідач не мав з позивачем жодних домовленостей з цього приводу і не користується житлом, де він зареєстрований понад рік. Ці обставини відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Що стосується позовних вимог позивача про скасування реєстрації, суд приходить до наступних висновків. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації. З огляду на те, що даним рішенням [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], тому вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved