Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 28 грудня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 39088.55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказуючи, що у зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору, у неї станом на 25 березня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 48011.09 грн., позивач просив стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. У дане судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити і розглядати справу без участі представника Банку. Відповідач [PERSON] у запереченні від 03 липня 2014 року просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, посилаючись на те, що її зобов'язання перед банком виникли із кредитних договорів від 08 серпня 2005 року та від 19 жовтня 2007 року. У дане судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, подавши суду клопотання про витребування від Банку підтвердження видачі їй суми кредиту 39088.55 грн., даних по строку дії кредитної картки по договору 1 (від 08 серпня 2005 року) та строку дії овердрафту по договору 2 (від 19 жовтня 2007 року), а також підтверджуючих документів, на яку особу: фізичну особу чи підприємця був виданий овердрафт (договір 2 від 19 жовтня 2007 року), у зв'язку з чим розгляд справи просила відкласти. Однак клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів, та відповідно відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як зазначила представник позивача [PERSON] у заяві від 10 липня 2014 року, в результаті укладення генеральної угоди про реструктуризацію боргу, [PERSON] отримала платіжну картку згідно п. 2.3 , на яку була встановлена кредитна лінія в сумі 39088.55 грн., тому її зобов'язання виникають саме з цієї генеральної угоди. Зобов'язання ж [PERSON] за попередніми договорами від 08 серпня 2005 року та від 19 жовтня 2007 року погашені за рахунок кредитних коштів по генеральній угоді, про що банк надав відповідну довідку про заборгованість відповідача від 10 липня 2014 року. Таким чином, враховуючи те, що предметом розгляду даної справи є заборгованість відповідача [PERSON] перед банком, що виникла саме на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 28 грудня 2012 року, а заборгованість останньої за попередніми договорами від 08 серпня 2005 року та від 19 жовтня 2007 року є погашеною, вказані договори не мають відношення до даної справи, а тому відсутні підстави для витребування інформації, що стосується даних договорів, а відповідно і відкладення розгляду справи. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного. 28 грудня 2012 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, згідно якої останній надано кредит у розмірі 39088.55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту здійснюється кожного місяця починаючи з «1» по «25» число шляхом надання відповідачем грошових коштів Банку (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотків та інших витрат відповідно до Умов та правил. При порушенні строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, за зобов'язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 8737.28 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами складає між нею та позивачем договір, що підтверджується її підписом у заяві (а. с. 5,6). Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика", якщо інше не встановлено параграфом 2 "Кредит" і не випливає із суті кредитного договору. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідач [PERSON] взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконала, порушила строки погашення заборгованості, починаючи із 30 вересня 2013 року, як видно із наданого банком розрахунку (а. с. 4), що відповідачем не оспорюється, у зв'язку з чим у неї станом на 25 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 48011.09 грн., з яких заборгованість за кредитом в сумі - 35093.05 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом - 4180.76 гривень, штраф - 8737.28 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 48011.09 грн., оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов'язань, а саме - в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів у визначений договором строк. Заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності з посиланням на те, що її зобов'язання перед банком виникли із кредитних договорів від 08 серпня 2005 року та від 19 жовтня 2007 року, не прийняті судом до уваги з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи слідує, що зобов'язання [PERSON] перед банком виникли на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 28 грудня 2012 року, що підписана сторонами, є чинною, сторонами не розірвана, в судовому порядку не оспорювалася, сторонами не подано доказів про те, що вона є недійсною. Більше того, генеральна угода виконувалася відповідачем, кошти сплачувались, про що свідчать розрахунок заборгованості (а. с. 4). За змістом ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди кредит надавався на строк 60 місяців, з 28 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року. Таким чином, строк позовної давності за вказаною угодою не минув. Зобов'язання ж [PERSON] за попередніми договорами від 08 серпня 2005 року та від 19 жовтня 2007 року погашені за рахунок кредитних коштів по генеральній угоді, про що банк надав відповідну довідку про заборгованість відповідача від 10 липня 2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача 480.11 грн. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України та

Outcome: approved