Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON], збільшеними в процесі розгяду справи, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини житлового будинку, яка знаходиться на земельній ділянці позивачки, стягнення з відповідача неотриманих доходів та відшкодування моральної шкоди, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року, скасування запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок №131 Д в с. Поляниця уч. Стаїщі, визнання недійсними та скасування свідоцтв на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:1796, виданих [PERSON] 03.06.2013 року та 06.10.2014 року. Відповідач [PERSON] звернувся з зустрічними позовними вимогами, збільшеними в процесі розгляду справи до [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.09.2006 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представники [PERSON]-Л. А., адвокат [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали, зустрічні позовні вимоги не визнали. Первісні позовні вимоги обґрунтовують, а зустрічні позовні вимоги заперечують наступними обставинами. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 867040 від 17.10.2006 р., позивачка є власницею земельної ділянки, площею 0,0500 га в с. Поляниця, уч. Стаїще, Яремчанської міської ради, [PERSON] - Франківської області, на підставі договору купівлі - продажу від 04.09.2006 року, укладеного з відповідачем [PERSON] Під час укладення договору купівлі -продажу, в якості додатку до нього, сторони замовили, оплатили, погодили, підписали та отримали в спеціалізованому землевпорядному підприємстві «ГЕОПРОСТІР» проект розподілу земельної ділянки продавця, який містив в собі схему розташування меж, конфігурацію та координати як проданої земельної ділянки, площею 0,0500 га, так і земельної ділянки, площею 0,2000 га, що залишилась у власності продавця. Наведений проект розподілу був оформлений нотаріусом у вигляді додатку до договору, який був погоджений та підписаний обома його сторонами під час укладення договору та є його невідємною частиною. З вищенаведеного додатку вбачається, що ширина та довжина придбаної позивачкою земельної ділянки є однаковою з обох боків і складає відповідно по 20 та по 26,06 метрів. Після укладення договору купівлі - продажу, на виконання вимог закону України «Про землеустрій», позивачка в 2006р., а [PERSON] - в 2007 р. замовили в ПП «ГЕОПРОСТІР» комплекс земельно - кадастрових та інженерно - геодезичних робіт та отримали документацію з землеустрою в формі технічних звітів для отримання нових державних актів, позивач на 0,0500 га, а відповідач на 0,2000 га. Технічні звіти є належними та допустимими доказами законності та правильності виданого позивачці державного акту серії ЯД № 867040 та факту винесення в натурі меж земельних ділянок її та відповідача. Під час укладення договору купівлі - продажу, сторони узгодили межі своїх земельних ділянок як документально, так і в натурі на місцевості і добросовісно користувались ними до самовільного будівництва відповідачем будинку на земельній ділянці позивачки. З 2010 по 2012 роки позивачка перебувала за кордоном, відповідач в цей час без її відома, згоди та дозволу самовільно, незаконно та протиправно побудував житловий будинок під № 13ІД на участку Стаїщі в с. Поляниця, м. Яремче, розташувавши його на своїй земельній ділянці таким чином, що частина будинку, загальною площею 29 кв. м. виходить за межі земельної ділянки відповідача, площею 0,2000 га та заступає на земельну ділянку позивачки площею 0,0500 га. Коли, в 2012 році позивачка приїхала на місце розташування своєї землі та виявила самовільне будівництво відповідачем будинку № 13ІД, то спочатку вирішила залагодити конфлікт мирним шляхом. Вирішення конфлікту та зміни меж між сторонами так і не відбулось, а зведений бетонний стрічковий фундамент залишився в землі нікому не потрібною спорудою. В подальшому кожна сторона конфлікту збудувала свою огорожу між земельними ділянками, позивачка - по межі визначеній в державному акті (тому її огорожа фактично наштовхувалась на спірний будинок), а [PERSON]. М. по фундаменту, який залишився в землі, намагаючись штучно створити вигляд, що з цього часу фактичною межею землекористувань є вказаний фундамент, і всі питання сторонами вирішено. З фотографій спірної ділянки, зроблених позивачкою в червні 2014 року вбачається, що, позивачка дійсно не має змоги використовувати свою земельну ділянку в межах, вказаних в її державному акті, між земельними ділянками є розрив, фундамент не є фактичною межею землекористувань. Неодноразові виходи на місце інспекторів Держсільгоспінспекції за заявою позивачки в лютому 2013, лютому 2014, червні 2014 року встановлювали факти самовільного захоплення землі обома сторонами, а саме: [PERSON] внаслідок збудованого фундаменту, хоча землею за зведеною нею огорожею вона не користувалась, тому, що фундамент ніколи не був фактичною межею земельних ділянок сторін; та [PERSON] внаслідок будівництва будинку та часткового його розташування на земельній ділянці позивачки. Тому, на даний час земельна ділянка позивачки менша на 29 кв. м. по причині влаштування на ній будинку відповідача під номером 13І Д. Факт будівництва відповідачем будинку № 131 Д з заступом на земельну ділянку позивачки доводиться будівельним паспортом, отриманим нею під час проектування та будівництва свого будинку на своїй земельній ділянці, складовою частиною якого є схема забудови земельної ділянки, з якої очевидно вбачається, що частина будинку сусіда [PERSON] зведено ним на земельній ділянці позивачки. Технічна документація ПП «Карпатгеодезпроект» із землеустрою 2013 року щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідача [PERSON] в с. Поляниця,участок Стаїщі не відповідає цій же документації, яка була надана Реєстраційною службою на запит суду ані за формою ані за змістом документів, що в ній містяться. Таким чином, вже після виникнення спору з позивачкою, відповідач, шляхом виготовлення цієї технічної документації, намагався штучно за допомогою Поляницької сільської ради, змінити межі та конфігурацію спірної земельної ділянки таким чином, щоб незаконно збудований ним будинок знаходився в межах його земельної ділянки. Межі, визначені в кадастровому плані земельної ділянки площею 0,1890 га позивачка ніколи не погоджувала та не була присутня під час наведених в записці подій, про факт виготовлення відповідачем такої документації та свідоцтва про право власності дізналася від представника відповідача в судовому засіданні під час слухання справи судом. Штучне відновлення фактично існуючих меж земельної ділянки надало [PERSON] можливість отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 03.06.2013 року за № 4305732, на підставі якого подати декларацію про готовність незаконно зведеного будинку до експлуатації та отримати реєстрацію такої декларації та таким чином штучно узаконити цей будинок для уникнення відповідальності за самовільне зайняття чужої земельної ділянки. Наведене підтверджує необхідність скасування в судовому порядку свідоцтва про право власності на нерухоме майно на житловий будинок №131Д по вул. Стаїщі, с. Поляниця, видане відповідачу на підставі цієї технічної документації, та свідоцтва про право вуласності на на нерухоме майно на земельну ділянку від 03.06.2013 року. Посилаючись на положення ст.ст. 321,376,386 ЦК України, ст.211 ЗК України позивачка та її представники зазначають, що наведене свідчить про обгрунтованість позовних вимог позивачки та необхідність судового захисту її порушених майнових прав на свою земельну ділянку шляхом часткового знесення незаконно зведеного [PERSON] будинку № 13ІД на участку Стаїщі в с. Поляниця Яремчанської міської ради. В судовому засіданні відповідачем було надано суду копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 р. про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок № 131Д, загальною площею 283,0 кв. м., житловою площею 159,1 кв. м., який розташований за адресою: участок Стаїщі, с. Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківської області, який за твердженням позивача, було самовільно збудовано на частині земельної ділянки, про усунення перешкод в користування якої просить позивач. З метою узаконення самовільно збудованого на чужій земельній ділянці будинку та отримання свідоцтва про право власності на нього, відповідач надав реєстраційній службі Яремчанського МУЮ помилково зареєстровану інспекцією ДАБК Івано-Франківської області декларацію від 26.07.2013 року №ІФ 182132070353 про готовність будинку №131 А до експлуатації, яка містить недостовірні дані. З технічного паспорту будинку №131А на уч.Стаїщі в с.Поляниця та свідоцтва про право власності на цей будинок [PERSON] вбачаються очевидні протиріччя, які свідчать про незаконність видачі свідоцтва про право власності на будинок. Так, в технічному паспорті на будинок №131А фактично відсутній схематичний план земельної ділянки [PERSON] в масштабі 1:500 з нанесенням на неї об'єкту нерухомого майна. Замість цього будинок розміщено на ділянці невідомого розміру та конфігурації. В документі під назвою «Схематичний план земельної ділянки» взагалі відсутня будь-яка інформація про земельну ділянку, на якій цей будинок збудований. Наведене доводить, що свідоцтво про право власності [PERSON] на будинок №131Д, який збудовано ним на частині земельної діялнки позивача, було видано державним реєстратором [PERSON] на підставі документів, які містять недостовірні дані, а саме: декларації про готовність цього будинку до експлуатації та технічного паспорту на цей будинок. За таких обставин, позивачка просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року на житловий будинок відповідача та скасувати його реєстрацію. Позивачкою по первісному позову також оспорюється свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.10.2014 року, індексний номер 27704148, видане [PERSON] на цю ж земельну ділянку, кадастровий номер 2611092001:22:002:1796. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Поляницької сільської ради від 26.09.2014 року № 226-37-2014 затверджено акт узгодження меж земельної ділянки земельної комісії Поляницької сільської ради від 16.09.2014 року та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості ) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1875 га на уч. Стаїщі із зміною конфігурації та площі з 0,1890 га на 0,1875 га. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року в справі за її позовом до Поляницької сільської ради, третя особа [PERSON], визнано протиправним та скасовано рішення Поляницької сільської ради за № 226-37-2014 від 26.09.2014 року про затвердження Акту узгодження меж земельної ділянки, площею 0,1875 га уч. Стаїщі, належної [PERSON] та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості ) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1875 га уч. Стаїщі. Тому вважає наявними правові підстави для визнання недійсним та скасування оспорюваного свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 06.10.2014 року. Позивачка також просить стягнути з відповідача збитки (втрачену вигоду) в порядку регресу, а саме не отриманий прибуток від оренди земельної ділянки в сумі 550000 грн. через самовільне зайняття відповідачем її земельної ділянки. Позовні вимоги в цій частині позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що 20.09.2012 року уклала договір оренди належної їй земельної ділянки площею 0,0500 га з ФОП [PERSON], від якого отримала в рахунок оренди кошти в сумі 550000 грн. Зазначені кошти згодом змушена була повернути орендарю через неможливість ним користування земельною ділянкою в зв'язку з її захопленням відповідачем [PERSON] Вважає, що відповідач повинен відшкодувати збитки, спричинені їй у вигляді втраченої вигоди, які вона відшкодувала третій особі, внаслідок неправомірних дій відповідача. З огляду на вищевказане, зважаючи на вину відповідача у самовільному зайнятті земельної ділянки, які призвели до неотримання вигоди [PERSON] у формі прибутку від здачі в оренду земельної ділянки, просить стягнути із відповідача 550000,00 грн. неотриманої вигоди. Позивачка просить стягнути із [PERSON] 20\~000 грн. моральної шкоди, оскільки протиправною поведінкою [PERSON], яка полягала у незаконному зведенні на частині земельної ділянки позивачки площею 28 кв.м спірного житлового будинку, їй було завдано душевних страждань. Зокрема, з моменту самочинного будівництва позивачка не мала та не має змоги здійснювати свої права щодо належної їй змельної ділянки, використовувати її, або розпоряджатися нею. Через самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки позивачка позбавлена можливості внести відомості до Державного земельного кадастру про свою земельну ділянку, оскільки існує перетин земель, що унеможливлює реєстрацію. Дані обставини є психотравмуючим фактором для позивачки, оскільки всі її плани по будівництву зірвані відповідачем, що потягло за собою погіршення здоров'я та нервові стреси. Крім того, позивачка змушена доводити в суді та різних державних органах факти порушення своїх прав. Враховуючи вищенаведене просить стягнути із [PERSON] 20\~000 грн. відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, позивачка просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 р. про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок № 131Д, загальною площею 283,0 кв. м., житловою площею 159,1 кв. м., який розташований за адресою: участок Стаїщі, с. Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківської області. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок № 13ІД, загальною площею 283,0 кв. м., житловою площею 159, 1 кв. м., який розташований за адресою: участок Стаїщі, с.Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківської області. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво на нерухоме майно за № 4305732 від 03.06.2013 року, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:1796, площею 0,1890 , розташовану за адресою участок Стаїщі, с.Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківська область, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить [PERSON] Визнати недійсним та скасувати свідоцтво на нерухоме майно за № 27704148 від 06.10.2014 року, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:1796, площею 0,1875 , розташовану за адресою участок Стаїщі, с. Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківська область, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить [PERSON] Усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою, кадастровий номер 2611092001:22:002:0674, державний акт серія ЯД № 867040, площею 0,0500 та в с. Поляниця, уч. Стаїще, Яремчанської міської ради, [PERSON] - Франківської області, шляхом знесення за рахунок [PERSON] частини житлового будинку № 131Д, який розташований за адресою: участок Стаїщі, с. Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківська область, в розмірі який заступає на земельну ділянку [PERSON], а саме на 29 кв. м. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 550 000 гривень недоотриманого доходу та 20000 грн. відшкодування моральної шкоди, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, оскільки право власності на земельну ділянку позивачкою набуто у відповідності до вимог законодавства, яке було чинним на час укладення договору-купівлі продажу земельної ділянки та виготовлення нею державного акту на право власності на земельну ділянку. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в \~судовому \~засіданні \~зустрічні позовні вимоги підтримав, первісні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що 04.09.2006 року [PERSON] згідно договору купівлі -продажу придбала у відповідача частину земельної ділянки розміром 0,05га, в межах належної йому земельної ділянки розміром 0,25 га. В якості додатку сторонами було підписано схему розташування меж та без зазначення координат проданої земельної ділянки. Згідно додатку до договору купівлі- продажу зазначено, що розмір земельної ділянки складає 0,005га. В свою чергу на схематичному плані зображено земельну ділянку чотирикутної форми з зовнішніми сторонами 26,6 м. на 20 м. Однак, якщо земельна ділянка має розміри 20 на 26,6 м., то площа зазначеної ділянки буде складати не 0,05 га. а 0,052 га, тобто фактично [PERSON] використовує земельну ділянку на 0,002 га більше, ніж зазначено в державному акті. Саме про цю обставину зазначив у своїй постанові Шевченківський районний суд м. Чернівці від 19.10.2015 року, та Вінницький апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 14.12.2015 року. Саме невідповідність план- схеми, зазначеній в додатку до договору купівлі-продажу, площі земельної ділянки, яка відчужувалась, потягнуло в подальшому невідповідність технічної документації, виготовленої [PERSON] в 2006, 2012 та 2015 роках. При укладені договору не були дотримані вимоги ч.1 ст. 203 ЦК України щодо відповідності змісту правочину чинним актам цивільного законодавства, що тягне за собою недійсність укладених договорів відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Статтею 655 ЦК України закріплено законодавче визначення договору купівлі-продажу. Земельне законодавство не містить норми щодо відчуження частини земельної ділянки, аналогічні положення щодо цього містяться у главі 27 розділу першого книги третьої ЦК України. Статтями 125 та 126 ЗК України передбачено виникнення права власності та право постійного користування на земельну ділянку, та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. У ст.131 ЗК України передбачено набуття права власності на земельні ділянки на підставі інших цивільно-правових угод, ст.132 ЗК України передбачає зміст угоди про перехід права власності на земельні ділянки. На підставі зазначеного, перехід права власності на земельні ділянки на підставі цивільно- правових угод відбувається за умови посвідчення даної земельної ділянки державним актом на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого у встановленому законодавством порядку, при цьому частина земельної ділянки не може бути об'єктом таких угод. Відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку здійснюється лише після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на нову земельну ділянку. Тому оспорюваний договір суперечить вимогам ст. 657 ЦК України а також Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на час укладення договору), відповідно до вимог п. 62 якої право власності на земельну ділянку фізичних та юридичних осіб, а також право державної та комунальної власності підтверджуються державним актом. За приписами статті 1 Закону України "Про землеустрій" передбачено поняття межування земель. Погодження меж земельної ділянки полягає у тому, щоб суміжному землекористувачеві було запропоновано підписати відповідний акт. В матеріалах справи відсутній акт погодження меж в 2006 році між [PERSON] та [PERSON] У п. 1.13. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасовогкористування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему України № 43 від 04 травня 1999 року (далі - Інструкція), передбачено порядок складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, у п. 1.16. передбачено перелік необхідної технічної документації зі складання державних актів. Однак, вказані вимоги при відчуженні частини земельної ділянки позивачці [PERSON] дотримані не були. Також не були дотримані вимоги Закону України «Про оцінку земель», незважаючи на те, що істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Тому представник позивача по зустрічному позову вважає, що при укладанні договору купівлі-продажу від 04.09.2006 року не було зазначено точне місце розташування земельної ділянки, не зазначено межі земельної ділянки та не надано продавцем державний акт на право приватної власності на відчужувану земельну ділянку розміром 0,05 га, а отже договір купівлі продажу є недійсним в силу вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Після укладення договору купівлі продажу сторони повинні були виготовити нову технічну документацію та винести землі в натурі по нових межових знаках. Однак, [PERSON] межі з відповідачем не погодила, межові знаки в натурі не винесла та приступила до використання земельної ділянки. До укладення договору купівлі продажу відповідачем земельна ділянка в розмірі 0,05 га не виділялась, окремо державний акт на неї не виготовлявся, що є неприпустимим в розумінні ч.7 ст.126 ЗК України. Перед укладенням договору [PERSON] земельно-кадастровий план земельної ділянки для відчуження [PERSON] не виготовлявся, та не виготовлявся окремий державний акт на земельну ділянку, а тому відчуження частини земельної ділянки суперечить вимогам ст.ст.203, 215 ЦК України. Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж в натурі та акт прийому передачі межових знаків в 2006 році не складались. Зазначена обставина підтверджується земельно-кадастровим планом 2006 року до державного акту, виданого на ім'я [PERSON] та відсутністю технічної документації на імя [PERSON] Технічна документація [PERSON] була складена без виходу на місцевість в 2007 році та без файлообмінників. Отже, всі технічні документи, виготовлені на земельнy ділянку [PERSON] площею 0,05 га не відповідають вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме невідповідність електронного документу установленим вимогам та знаходження в межах земельної ділянки, яка мала б належати позивачці іншої земельної ділянки. А тому позивачці [PERSON] 14.04.2015 року державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру в м.Яремчому відмовлено в державній реєстрації її земельної ділянки площею 0,05 га. Зазначені обставини підтверджуються відповіддю відділу Держземагенста у м.Яремчому від 29.09.2015 року вux. №1124/05-05/20, яка не оскаржена в судовому порядку. В ст. 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Порядок встановлення меж визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376. Однак, ні акт встановлення меж з підписами сусідніх землекористувачів, ні акт приймання передачі межових знаків для [PERSON], як це передбачено вищевказаною Інструкцією по даний час не складались. При виготовленні державного акту [PERSON] порушено вимоги ст.55 Закону України «Про землеустрій» та ч.3 ст.125 ЗК України, а тому відбулось захоплення земельної ділянки [PERSON] зі сторони [PERSON] Накладення меж суміжних земельних ділянок не заперечує за первинним позовом позивач [PERSON] Посилаючись на положення ч.2 ст. 152 ЗК України представник позивача по зустрічному позову вважає, що відновлення порушених прав [PERSON] можливе тільки шляхом скасування державного акту на земельну ділянку, виданого на імя [PERSON] Заперечуючи первісні позовні вимоги представник позивача по зустрічному позову зазначив, що на підставі рішення Поляницької сільської ради від 13.12.2004 року №105 [PERSON] було видано державний акт від 14.04.2005 року на земельну ділянку в ур. Стаїщі в с.Поляниця Яремчанської сільської ради, розміром 0,25 га за кадастровим номером 2611092001:22:002:0299, та виготовлено технічну документацію і на місцевості були винесені межові знаки в натурі. При виготовленні державного акту було виготовлено каталог координат зовнішніх меж. 10.06.2004 року згідно рішення виконавчого комітету №25 [PERSON] було надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок №131. Згідно довідки Поляницької сільської ради номер будинку на даний час змінено на 131 «д». Даний житловий будинок вже в 2005 році нанесений на державний акт від 14.04.2005 року, цільове призначення земельної ділянки «для будівництва та обслуговування житлового будинку». В матеріалах справи міститься будівельний паспорт на спірний будинок, який затверджений головним архітектором м.Яремче з планом розміщення спірної будівлі та свідоцтва на право власності. На даний час, жодним органом не встановлено, що спірний будинок, щодо якого ставиться вимога про знесення, збудовано з відхиленням від Генерального плану забудови земельної ділянки [PERSON] від 2013 року або на іншій земельній ділянці. 26.07.2013 року Інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області на підставі технічного паспорта будинку та висновку ПП"Архбудекспертиза" від 06.06.2013 року, було зареєстровано подану [PERSON] декларацію про готовність (спірного) обєкта до експлуатації № ІФ 182132070353. Вважає, що свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року на житловий будинок №131 Д в с.Поляниця уч. Стаїщі, видане на підставі ніким не скасованої декларації про готовність обєкту до експлуатації, будівельного і технічного паспорту та вище вказаного висновку ПП «Архбудекспертиза». А тому, з урахуванням вимог ст.204 ЦК України, житловий будинок щодо якого заявлена вимога про знесення не є самочинним будівництвом, а позивачем не наведено підстав та доказів на їх обґрунтування для визнання недійсним свідоцтва на нерухоме майно. Вимога щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини будинку не відповідає вимогам ст.376 ЦК України, оскільки законом не передбачено знесення частини самовільного будівництва. Відповідно до довідки Поляницької сільської ради від 24.09.2015 року спірний будинок збудований в 2004 році, тобто до відчуження частини земельної ділянки [PERSON] на користь [PERSON] З відповіді Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області №А-19/14/2 від 29.03.2013 року, на адресу [PERSON] вбачається, що спірний індивідуальний житловий будинок [PERSON] було збудовано в 2006 році. Тобто на час відчуження частини земельної ділянки спірний будинок вже був збудований, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно будинок №131 «Д» було виготовлено тільки 17.09.2013 року, що не спростовує факту наявності будинку на час відчуження частини спірної земельної ділянки на користь [PERSON] Після укладення в 2006 році договору купівлі- продажу земельної ділянки на користь [PERSON], [PERSON] в 2007 році було виготовлену нову технічну документацію з нанесенням межових знаків в натурі та отримано новий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯД №829085 від 27.11.2007 року площею 0,2 га. В 2006, 2007 та 2013 роках межі земельної ділянки зі сторони [PERSON] не змінювались. З письмових доказів, фотознімків та наявного фундаменту під огорожу, встановленого самою позивачкою, вбачається, що будинок знаходиться на земельній ділянці [PERSON] поза межовими знаками та будь-яким чином не порушує прав позивача за первинним позовом. Повздовжна межа розміром 20 та 26,06м. зі сторони [PERSON] та координати кутів зовнішніх меж землекористування в 2013 році, у порівнянні з координатами кутів зовнішніх меж в 2007 році, зі сторони [PERSON] не змінились. Земельна ділянка [PERSON] межує з земельною ділянкою [PERSON] по лінії 20м. та 26,06м. Підтвердженням даної обставини є каталоги координат від 2013 року та 2007 року, додаток до договору купівлі продажу від 2006 року, земельно- кадастровий план [PERSON] та [PERSON] При виготовленні схеми системи висот в 2013 році встановлено, що межі не змінились, а будівництво розпочате [PERSON] знаходиться в зоні встановлених межових знаків та системи координат земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності. Згідно акту обстеження земельної ділянки [PERSON] земельною комісією Поляницької сільської ради в 2016 році встановлено, що будинок за адресою уч.Стаїщі, 131, «Д», знаходиться на земельній ділянці [PERSON], відповідно до свідоцтв на нерухоме майно на земельну ділянку від 03.06.2013 року та від 06.10.2014 р. з кадастровим номером 2611092001:22:002:1796. З наявних у справі письмових доказів та судових рішень, які набрали законної сили встановлено, що на час звернення з позовом до суду про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, саме з вини [PERSON] в 2012 році відбулась зміна меж земельних ділянок та захоплення саме нею 0,002га земельної ділянки шляхом будівництва стрічкового фундаменту за рахунок землі [PERSON] Схема забудови земельної ділянки, яка міститься в будівельному паспорті, виданому на імя [PERSON], виготовлена не на підставі державного акту та технічної документації, виданих в 2006 році на імя [PERSON], а на основі «Системи висот» виготовленої невідомо ким та коли, з привязкою до неіснуючого будинку на земельній ділянці [PERSON] В частині визнання недійсним та скасування свідоцтва на нерухоме майно на земельну ділянку від 03.06.2013 року, зазначає, що дане свідоцтво було виготовлено у звязку з укладенням 17.01.2008 року договору купівлі- продажу частини земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], з належних 0,20 га земельної ділянки [PERSON] було відчужено 0,0110 га земельної ділянки. 25.05.2013 року [PERSON] було втретє нанесено межові знаки на земельній ділянці згідно акту встановлення та узгодження зовнішніх меж та акту прийому передачі, які передані йому на зберігання, де зазначено, що претензій зі сторони сусідніх землекористувачів немає. 03.06.2013 року зареєстровано право власності та отримано свідоцтво на право власності на земельну ділянку розміром 0,189 га. Позивач [PERSON] з позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі -продажу земельної ділянки від 17.01.2008 року не зверталася. За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Позов про визнання недійсним договору купівлі продажу від 17.01.2008р. [PERSON] не заявлено, а отже і підстав для задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва на нерухоме майно земельну ділянку від 03.06.2013 року немає. З приводу заявленої вимоги про відшкодування втраченої вигоди вказує, що відповідно до ст. 126 ч.2 Земельного Кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Частиною 2 ст.125 Земельного Кодексу України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Договір оренди землі у встановленому порядку не зареєстрований, а тому договір оренди земельної ділянки є не укладеним, та з нього не можуть витікати правові наслідки у вигляді збитків за наслідками дострокового розірвання договору. Представник позивача за зустрічним позовом просить в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №867040, який виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0500 га в с.Поляниця, участок Стаїщі, Яремчанської міської ради, та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.09.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в зустрічних позовних вимогах слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2006 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого відповідач [PERSON] із належних йому 0,2500 га землі продав позивачці [PERSON] земельну ділянку плошею 0,0500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с.Поляниця Яремчанської міської ради, участок Стаїщі. Договір посвідчено державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1359. Земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 046915, виданого 14.04.2005 року Поляницькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю за № 010529800396, кадастровий номер земельної ділянки : 2611092001:22:002:0299. Додаток до договору, який був погоджений та підписаний обома його сторонами під час укладення договору та є його невідємною частиною, містить схему розташування меж, конфігурацію та координати як проданої земельної ділянки, площею 0,0500 га, так і земельної ділянки, площею 0,2000 га, що залишилась у власності продавця. Згідно додатку ширина та довжина придбаної позивачем земельної ділянки є однаковою з обох боків, довжини ліній складають відповідно 20м *26.06м *20м *26.06м. Після укладення договору купівлі - продажу, на виконання вимог закону України «Про землеустрій», позивачка [PERSON] в 2006 році, а відповідач [PERSON] в 2007 році замовили в ПП "Геопростір" комплекс земельно - кадастрових та інженерно - геодезичних робіт та отримали документацію з землеустрою в формі технічних звітів для отримання нових державних актів, позивачка - на 0,0500 га , а відповідач - на 0,2000 га, що стверджується наданими копіями технічних звітів. В технічних звітах сторін містяться пояснювальні записки, в якій зазначено, що межі та площу земельних ділянок погоджено з сусідніми землекористувачами (позивачки та відповідача відповідно), місце положення зовнішніх кутів повороту меж землекористування обстежені в натурі по їх фактичному стану, вимірювання кутів виконувалось теодолітом, відстані мірною 50 - метровою стрічкою, площа земельних ділянок обчислювалась по координатах, на основі польових матеріалів складено плани встановлення меж. В матеріалах звітів містяться земельно-кадастрові плани земельних ділянок сторін із зазначенням таблиці ліній та дирекційних кутів, погоджені [PERSON] та [PERSON] відповідно а також погоджені та підписані кожною стороною акти про підтвердження меж ділянок в натурі, де зазначено, що зауважень з боку представників та суміжних землекористувачів при перенесенні меж земельних ділянок в натурі не було, межові знаки, якими закріплені земельні ділянки, в кількості 4 ([PERSON] В.) та 9 ([PERSON] М.) штук показані представникам в натурі і передані під нагляд на зберігання. Земельній ділянці позивачки [PERSON] присвоєно кадастровий номер 2611092001:22:002:0674. Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у - тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки передаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Вищезазначені документи беззаперечно доводять, що під час укладення договору купівлі - продажу сторони узгодили межі своїх земельних ділянок, у відповідності з вимогами ст. 55 Закону України "Про землеустрій" на основі технічної документації встановили межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та повністю спростовують твердження відповідача про те, що позивачкою не виготовлялася технічна документація з погодженням меж з сусідніми користувачами та не виносились межі проданої земельної ділянки в натурі, що не складався акт встановлення та узгодження зовнішніх меж в натурі та акт прийому-передачі межових знаків в 2006 році. Посилання відповідача в цій частині на Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 р. за № 391/17686 є безпідставними, оскільки зазначений нормативний акт прийнято значно пізніше аніж мало місце укладення договору купівлі-продажу та відведення меж земельних ділянок сторін в натурі. На підставі договору купівлі - продажу від 04.09.2006 року, укладеного з відповідачем [PERSON], та виготовленої технічної документації 17.10.2006 року позивачці видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 867040 на земельну ділянку площею 0,0500 га в с. Поляниця, уч. Стаїще, Яремчанської міської ради, [PERSON] - Франківської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2611092001:22:002:0674. Вищевказані обставини також визнано доведеними судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі, в якій брали участь ті самі особи. Зокрема, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року в справі за позовом [PERSON] до Поляницької сільської ради, третя особа [PERSON], про визнання протиправними дій та скасування рішення ради визнано доведеним, що 04.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідач [PERSON] з наявних у нього 0.2500 га продав позивачці [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0500 га в с. Поляниця, уч. Стаїще, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий номер земельної ділянки 2611092001:22:002:0299. Розміри придбаної позивачкою земельної ділянки складають 20м *26.06м *20м *26.06м. В якості додатку сторонами було підписано схему розташування меж та координат проданої земельної ділянки.Після підписання договору купівлі-продажу сторони замовили технічну документацію. За результатами виготовленої технічної документації сторонам були видані Державні акти на право власності на земельні ділянки, де зазначено межі, опис меж, розмір земельних ділянок, відповідні дані були внесені до відділу земельних ресурсів Яремчанської міської ради. Оскільки межі були встановлені та погоджені власниками суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], повторного встановлення межі не потребують. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку. Після відчуження позивачці земельної ділянки відповідач [PERSON] без дозволу розпочав самочинне будівництво житлового будинку, що стверджується актом інспекції Держархітбудконтролю в Івано-Франківській області від 27.03.2013 року. В 2013 році відповідачем виготовлено технічний паспорт на будинок. 26 липня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області зареєстровано за № 182132070353 декларацію про готовність будинку до експлуатації. В подальшому відповідач здійснив державну реєстрацію права власності на будинок та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року на житловий будинок №131 Д, розташований на участку Стаїщі в с. Поляниця, м.Яремче Івано-Франківської області. Здійснюючи будівництво будинку, відповідач [PERSON] розташував його на своїй земельній ділянці таким чином, що частина будинку виходить за межі належної йому земельної ділянки площею 0,2000 га та заступає на суміжну земельну ділянку позивачки. Вказана обставина стверджується актом та протоколом відділу Держсільгоспінспекції в Івано-Франківській області від 04.02.2013 року про самовільне зайнятття відповідачем [PERSON] частини земельної ділянки позивачки та знаходження частини будинку відповідача на земельній ділянці позивачки; будівельним паспортом на забудову земельної ділянки позивачки [PERSON], затвердженим головним архітектором м.Яремче, в якому міститься схема забудови земельної ділянки, з якої вбачається накладка земельних ділянок сторін та знаходження частини будинку відповідача на земельній ділянці позивачки, належній їй згідно державного акту від 17.10.2006 року; даними викопіювання з топографо-геодезичного плану - системою висот та земельно-кадастровим планом земельної ділянки позивачки, виготовлених ПП «Карпати - Інфо» в 2012 році; даними технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, виготовленої спеціалізованим землевпорядним підприємством ТЗоВ "Геоземкадсервіс" на замовлення позивачки в 2015 році, в якому міститься земельно-кадастровий план, з якого вбачається знаходження частини будинку суміжного землекористувача на земельній ділянці позивачки, даними листів відділу Держземагенства у м.Яремчому від 18.05.2015 року та від 29.09.2015 року про те, що зовнішні межі земельної ділянки з кадастровим №2611092001:22:002:0674 (яка належить позивачці) утворюють перетин із зовнішніми межами земельної ділянки з кадастровим №2611092001:22:002:1796 (яка належить відповідачу [PERSON]М.), в зв'язку з чим позивачці відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Зазначені докази в сукупності спростовують відомості, які викладені в технічній зйомці ПП "Карпатгеодезпроект"( система висот) про те, що будинок відповідача зведено в межах його земельної ділянки. Отже, твердження представника відповідача про те, що відсутні будь-які докази знаходження частини будинку відповідача на земельній ділянці позивачки не відповідають дійсності і спростовуються вищезазначеними доказами у справі. Посилання відповідача на акт Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 11.02.2014 року як на доказ підтвердження того, що фактична площа земельної ділянки [PERSON] складає 0,052га., а збільшення земельної ділянки позивачки відбулось за рахунок захоплення земельної ділянки [PERSON], внаслідок чого в останнього фактичний розмір земельної ділянки менший ніж зазначено в державному акті і замість 0,2 га складає 0,198 га є підставними виходячи із наступного. Дійсно, в лютому 2014 року Державною інспекцією сільськогогосподарства в Івано-Франківській області було проведено перевірку дотримання вимог земельногозаконодавства, в результаті чого складено акт. У зазначеному акті вказано, що при візуальному огляді земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] виявлено, що конфігурація земельної ділянки внатурі не відповідає конфігурації вказаній у Державному акті зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] Згідно з результатами геодезичної зйомки ПП "Карпатгеодезпроект" та здійснення контрольних промірів встановлено, що фактична межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], яка проходить по фундаменту бетонної огорожі не відповідає межі між земельними ділянками зазначених в Державних актах. Частина земельної ділянки [PERSON], площею 0,0028га, відмежована на користь [PERSON], а частина земельної ділянки [PERSON] площею 0,0048 га відмежована на користь [PERSON] Фактична площа використовуваної [PERSON] земельної ділянки на 0.002 га більша, ніж вказана у Державному акті (0,05 га), і становить 0,052 га. а фактична площа земельної ділянки [PERSON] менша на 0.002 га, ніж вказана в Державному акті (0.2 га) і становить 0,1980 га. Однак, 17.01.2008 року згідно договору купівлі - продажу відповідач [PERSON] з належних йому 0,20 га земельної ділянки продав [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0110 га, що стверджується наданою копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу [PERSON] Тому площа його земельної ділянки становила на час складення акту не 0,2 га, а 0,1890 га . Крім того, згідно вищевказаного акту інспекції фактична межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], яка проходить по фундаменту бетонної огорожі, не відповідає межі між земельними ділянками зазначених в Державних актах. Тому на виконання припису Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області позивачка провела відновлення зміненої нею межі землекористування, про що інспекцією складено акт від 08.09.2014 року з планом-схемою земельної ділянки, згідно якого після знесення фундаменту бетонної огорожі і відновлення меж земельних ділянок сторін згідно Державних актів вбачається накладка земельної ділянки відповідача з частиною житлового будинку на земельну ділянку позивачки. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом частин четвертої статті 376 ЦК України власник земельної ділянки може вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, знесення самочинно збудованого обєкта. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки відповідач [PERSON] здійснив будівництво житлового будинку частково на земельній ділянці, власником якої він не є, будівництво будинку є самочинним. Такими діями відповідач порушив права позивачки на її власність . Порушене право позивачки підлягає судовому захисту в порядку статей 386, 391 ЦК України, а тому самочинно збудований [PERSON] жилий будинок підлягає частковому знесенню за його рахунок на підставі частини четвертої статті 376 ЦК України. Видане відповідачу на самочинно збудований будинок свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року на житловий будинок №131 Д, розташований на участку Стаїщі в с. Поляниця, м.Яремче, Івано-Франківської області слід визнати недійсним, оскільки відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний самочинно збудований будинок. При цьому суд враховує, що наявність зареєстрованої декларації про готовність житлового будинку до експлуатації від 26.07.2013 року №182132070353 не має правового значення в даній справі, оскільки Вищий адміністративний суд України, скасовуючи ухвалені судові рішення у справі за позовом [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, третя особа [PERSON], про визнання недійсною та скасування вказаної декларації, в ухвалі від 23.12.2014 року зазначив, що при наявності спору щодо законності будівництва, здійсненні [PERSON] державної реєстрації права власності на будинок, декларація вичерпала свою дію. Позивачкою по первісному позову також оспорюється свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.10.2014 року, індексний номер 27704148, видане [PERSON] на цю ж земельну ділянку, кадастровий номер 2611092001:22:002:1796, однак вже площею 0,1875 га. Позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Як встановлено наданою копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2014 року, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер 2808533 від 03.06.2013 року. 06.10.2014 року до розділу про реєстрацію земельної ділянки внесено зміни, що стверджується листом реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції від 15.01.2015 року №06/02-2, підставою чого послужив Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1875 га від 01.10.2014 року з додатком - кадастровим планом земельної ділянки площею 0,1875 га, складеним в процесі виготовленння технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господаських будівель та споруд площею 0,1875 га. Згідно поснювальної записки, яка міститься в технічній документації, топографо-геодезичні роботи по підготовці матеріалів для перенесення меж земельної ділянки в натуру проведено згідно договору на виконання робіт, укладеного з [PERSON] та рішення Поляницької сільської ради від 26.09.2014 року № 226-37-2014. Вказаним рішенням ради затверджено акт узгодження меж земельної ділянки земельної комісії Поляницької сільської ради від 16.09.2014 року та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості ) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1875 га на уч. Стаїщі із зміною конфігурації та площі з 0,1890 га на 0,1875 га. Вказане рішення Поляницької сільської ради позивачка [PERSON] оскаржила до Шевченківського районного суду м.Чернівці. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року в справі за позовом [PERSON] до Поляницької сільської ради, третя особа [PERSON], про визнання протиправними дій та скасування рішення ради адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Поляницької сільської ради за № 226-37-2014 від 26.09.2014 року щодо затвердження Акту узгодження меж земельної ділянки, площею 0,1875 га уч. Стаїщі, належної [PERSON] та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості ) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1875 га уч. Стаїщі. Судовим рішенням, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015 року, встановлено, що за наслідком укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,05 га сторони договору отримали державні акти на право власності на новоутворені земельні ділянки, встановили та погодили їх межі, а тому правові підстави для повторного встановлення меж в 2014 році були відсутні. Відповідно до Акту погодження меж земельної ділянки від 16.09.2014 року земельною комісією було погоджено межі земельної ділянки [PERSON] площею 0,1875 га, що не відповідає площі та конфігурації цієї земельної ділянки, зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №829085 від 27.11.2007 року, виданому [PERSON], що свідчить не про намір відновити втрачені межі земельних ділянок, а про намір їх змінити. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із кадастрових планів земельної ділянки відповідача [PERSON] №2611092001:22:002:1796, які містяться в технічній документації із землеустрою 2014 року та технічній документації 2007 року вбачається, що довжини ліній земельної ділянки [PERSON] по межі з земельною ділянкою позивачки [PERSON] в 2014 році змінилися з 20,00 м та 26,06 м на 21,41м та 28,88 м відповідно, а також змінилися дирекційні кути, що дало можливість [PERSON] штучно усунути накладку земельних ділянок шляхом зміни конфігурації та площі не тільки своєї земельної ділянки, а і земельної ділянки позивачки [PERSON] порівняно з даними щодо цих земельних ділянок згідно державних актів. Таким чином, з огляду на зазначене та зважаючи на скасування судовим рішенням, що набрало законної сили, рішення Поляницької сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості ) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1875 га на уч. Стаїщі із зміною конфігурації та площі з 0,1890 га на 0,1875 га., суд приходить до висновку, що видане [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно №27704148 від 06.10.2014 року на земельну ділянку площею 0,1875 га підлягає визнанню недійним та скасуванню як таке, що видане з порушенням вимог закону та прав позивачки на належну їй земельну ділянку. Позивачкою [PERSON] також оспорюється видане [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.06.2013 року, індексний номер 4305732, на земельну ділянку площею 0,1890 га. Позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2008 року згідно договору купівлі - продажу відповідач [PERSON] з належних йому 0,20 га земельної ділянки продав [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0110 га, що стверджується наданою копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу [PERSON] В зв'язку з відчуженням частини земельної ділянки відповідачем [PERSON], в 2013 році ПП "Карпатгеодезпроект" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) площею 0,1890 га. Згідно акту встановлення та узгодження зовнішніх меж та акту прийому-передачі межових знаків на зберігання відповідачу 27.05.2013 року було проведено перенесення меж земельної ділянки в натурі. На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) від 27.05.2013 року відділом Держземагенства у м.Яремче 29.05.2013 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1890 га, а 03.06.2013 року на вказану земельну ділянку відповідачу видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 4305732. Позивачка оспорює вказане свідоцтво з тих підстав, що межі та конфігурацію земельної ділянки відповідачем змінено штучно з метою усунення накладки земельних ділянок та скриття факту знаходження частини будинку відповідача на її земельній ділянці, що надало йому можливість подати декларацію про готовність незаконно зведеного будинку до експлуатації та зереєструвати її та таким чином штучно узаконити самовільне зайняття чужої земельної ділянки. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, технічну документацію із землеустрою відповідач виготовив в зв'язку з відчуженням частини земельної ділянки, що вимагається чинним законодавством, про що зазначено в пояснювальній записці проекту. Згідно даних кадастрового плану земельної ділянки відповідача, які містяться в технічній документації за 2007 рік, порівняно з даними, які містяться в технічній документації за 2013 рік, довжини ліній по межі з земельною ділянкою позивачки - 20,00 м та 26,06 м, а також дирекційні кути не змінилися. Позивачка будь-яких доказів того, що в результаті виготовлення відповідачем технічної документації 2013 року та одержання ним на підставі цієї документації свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 03.06.2013 року, було порушено її права не надала. Тому в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування виданого [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2013 року, індексний номер 4305732, на земельну ділянку площею 0,1890 га в с.Поляниця, уч.Стаїщі,кадастровий номер 2611092001:22:002:1796, слід відмовити. Позивачкою також заявлено позовні вимоги про відшкодування втраченої вигоди в порядку регресу, а саме не отриманого прибутку від оренди земельної ділянки в сумі 550000 грн. через самовільне зайняття відповідачем її земельної ділянки. Позовні вимоги в цій частині позивачка [PERSON] обґрунтовує укладенням договору оренди земельної ділянки з ФОП [PERSON] від 20.09.2012 року та отриманням від орендаря в рахунок оренди коштів в сумі 550000грн., які згодом змушена була повернути орендарю через неможливість ним користування земельною ділянкою в зв'язку з її захопленням відповідачем [PERSON] Позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Як встановлено судом, на підтвердження факту отримання позивачкою від ПП [PERSON] в 2012 році 550000 грн. за договором оренди та повернення нею в 2013 році вказаної суми позивачка надала копії видаткового та прибуткового касового ордерів від 20.09.2012 року та від 25.09.2013 року. Відповідно до вимог п.п.170.1.2 п.170.1 ст.70 Податкового кодексу України ФОП [PERSON] як орендар зобов'язаний був нарахувати та сплатити податок з доходу [PERSON] Доказів сплати податку орендарем суду не надано. А тому надану копію видаткового касового ордеру суд не приймає до уваги як належний доказ, який би беззастережно стверджував факт виплати ФОП [PERSON] коштів в сумі 550000 грн. по договору оренди. Посилання позивачки на укладення договору оренди земельної ділянки як підставу позовних вимог є необґрунтованими. З неукладеного договору не можуть витікати правові наслідки у вигляді збитків в зв'язку з достроковим розірванням договору. Згідно ч. 5 ст.126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Договір оренди, на який посилається позивачка не зареєстрований у встановленому законом порядку. Отже, позивачкою не надано належних доказів укладення договору оренди земельної ділянки у відповідності з вимогами чинного законодавства та отримання коштів за таким договором. Тому позовні вимоги про відшкодування втраченої вигоди в сумі 550000 грн. до задоволення не підлягають. Також не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., як не доведені. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №867040, який виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0500 га в с.Поляниця, участок Стаїщі, Яремчанської міської ради, та про визнання недійсним укладеного сторонами договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 04.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 1359, до задоволення не підлягають виходячи із наступних підстав. Правовими підставами недійсності оскаржуваного договору купівлі-продажу позивач за зустрічним позовом зазначає те, що при укладенні договору продавцем не було попередньо отримано державний акт на відчужувану земельну ділянку, що тягне за собою недійність правочину в силу вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Зазначені твердження позивача за зустрічним позовом є помилковими виходячи із наступного. Згідно ст.132 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім»я та по-батькові громадянина, назва юридичної особи) ; б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку;г) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д)відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітут тощо); е)договірну ціну; є) зобовязання сторін. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Згідно п.28 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", чинної на час виникнення спірних правовідносин, у справах нотаріуса не залишаються документи, які стверджують право власності фізичних чи юридичних осіб на житловий будинок ( частину будинку ), будівлю, садибу, квартиру, садовий будинок, гараж, земельну ділянку чи їх частини, інше нерухоме майно, тощо; - якщо посвідчується договір про відчуження власником (власниками) частини належного йому (їм) майна. При посвідченні договорів про відчуження частки майна ( або частки від частки), на правовстановлюючих документах, що повертаються відчужувачам, робиться напис про зміст посвідченого договору. Земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 046915, виданого 14.04.2005 року Поляницькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю за № 010529800396, кадастровий номер земельної ділянки : 2611092001:22:002:0299. За наслідками укладення договору купівлі-продажу частини земельної ділянки на виконання вимог п.28 зазначенї Інструкції державний нотаріус Яремчанської міської державної нотаріальної контори [PERSON] на державному акті продавця [PERSON] серії ІФ № 046915 від 14.04.2005 року проставила відмітку про відчуження частини земельної ділянки площею 0,0500 га згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 04.09.2006 року. Лише через три роки після укладення оспорюваного правочину - 05.03.2009 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" за №1066-УІ, яким було внесено зміни до ст. 126 ЗК України та встановлено, що відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку здійснюється після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на сформовану нову земельну ділянку. Відтак, посилання позивача за зустрічним позовом на норми закону, які були прийняті після укладення оспорюваного договору як на підставу визнання його недійсним згідно ч.1 ст.203.ч.1 ст.215 ЦК України в зв'язку із невідповідністю змісту правочину чинним актам цивільного законодавства є безпідставними та необґрунтованими. За умовами договору продаж земельної ділянки вчинено за 48825 грн., експертна грошова вартість земельної ділянки згідно висновку експерта становить 48825 грн. ( пункти 4,5 договору). Згідно ст. 5 Закону України "Про оцінку земель" експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами. Підставами для проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки є договір, який укладається заінтересованими особами у порядку, встановленому законом, а також рішення суду. Враховуючи зазначене, при посвідченні оспорюваного правочину були дотримані вимоги Закону України "Про оцінку земель", а твердження позивача за зустрічним позовом про порушення вимог закону щодо оцінки відчужуваної земельної ділянки є надуманими і нічим не підтвердженими. Посилання позивача по зустрічному позову на те, що на проданій [PERSON] земельній ділянці станом на час укладення договору купівлі-продажу знаходився будинок, щодо якого йде спір, що було перешкодою укладення договору і, відповідно, тягне за собою його недійсність, не заслуговують на увагу. Згідно технічного паспорту, виготовленого відповідачем на спірний будинок 07.06.2013 року, та Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 26.07.2013 року, рік побудови будинку - 2010-й, початок будівництва - 2009-й. Той факт, що спірний будинок було збудовано відповідачем [PERSON] після відчуження земельної ділянки стверджується також відтвореним відеозаписом будівництва будинку позивачкою та наданими фотознімками земельних ділянок сторін, згідно яких на час початку будівництва позивачкою, а значить - після укладення договору купівлі-продажу, спірний будинок ще не був збудований Судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі, в якій брали участь ті самі особи, а саме постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року в справі за позовом [PERSON] до Поляницької сільської ради, третя особа [PERSON], про визнання протиправними дій та скасування рішення ради визнано доведеними і не підлягають доведенню в даній справі згідно ч.3 ст.61 ЦПК України наступні обставини : твердження про те, що частина будинку, який був збудований [PERSON] не міг виходити за межі його земельної ділянки та захоплювати земельну ділянку [PERSON], оскільки був побудований до відчуження земельної ділянки позивачу, безпідставні, з огляду на те, що 26.07.2013 року Інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області на підставі виготовленого інженером нерухомого майна [PERSON] технічного паспорта будинку та висновку ПП "Архбудекспертиза" від 06.06.2013 року, було зареєстровано подану [PERSON] декларацію про готовність будинку до експлуатації. Таким чином, станом на момент продажу частини земельної ділянки, [PERSON] не було оформлено право власності на будинок. Отже, твердження представника відповідача про те, що спірний будинок збудовано [PERSON] до відчуження земельної ділянки позивачці [PERSON] не відповідають дійсності і є надуманими. За таких обставин, оспорюваний правочин укладено сторонами у відповідності з вимогами законодавства, які були чинними на час його укладення, а тому зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 1359, до задоволення не підлягають як безпідставні. Позивач по зустрічному позову також оспорює державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] з тих підстав, що при виготовленні державного акту були порушені вимоги ст.55 Закону України "Про землеустрій" та ч.3 ст.125 ЗК України, внаслідок не виготовлення [PERSON] технічної документації з погодженням меж з суміжними землекористувачами та не винесення меж в натурі відбулось захоплення його земельної ділянки. Зазначені позовні вимоги не підлягають до задоволення за безпідставністю. Так, відповідно до проекту поділу відчужуваної земельної ділянки, який є додатком та невідємною частиною договору купівлі - продажу земельної ділянки від 04.09.2006 року, сторонами було погоджено та посвідчено власноручними підписами місцеположення відчужуваної земельної ділянки, її площу (0,0500 га), конфігурацію, довжину ліній , а також площу земельної ділянки, яка залишається у власності продавця (0,2000 га), її конфігурацію та довжину ліній. Технічна документація, замовлена та отримана позивачем за наслідками укладення договору купівлі - продажу по зміні державного акту про право власності [PERSON] повністю відповідає вимогам Закону України «Про землеустрій» в редакції від 22.05.2003 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема, містить земельно-кадастровий план ділянки, (яка залишилась у власності продавця), погоджений особистим підписом позивача по зустрічному позову, в якому чітко повторюється площа ділянки, довжина ліній та конфігурація відчужуваної земельної ділянки, визначена в договорі купівлі -продажу від 04.09.2006 року, а також зазначено дирекційні кути. Актом про підтвердження існуючих меж ділянки в натурі, скріпленим особистим підписом позивача, доводиться, що межі земельної ділянки [PERSON] винесено в натурі відповідно до земельно-кадастрового плану, зауважень з боку суміжних землекористувачів при цьому не було, межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, показані представникам в натурі та передані на зберігання. В новому державному акті позивача по зустрічному позову на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 829085 від 27.11.2007 року, виготовленого на підставі договору купівлі - продажу від 04.09.2006 року, повторюється площа, конфігурація та довжина ліній, визначена в оскаржуваному позивачем договорі, присвоєно новий кадастровий номер земельній ділянці, площею 0,2000 га - 2611092001:22:001:0403. Технічна документація відповідачки [PERSON], погоджена її особистим підписом, також містить земельно-кадастровий план придбаної нею за договором купівлі-продажу від 04.09.2006 року земельної ділянки, площею 0,0500 га, акт про підтвердження існуючих меж ділянки в натурі і повністю повторює, визначену договором площу, конфігурацію та довжину ліній земельної ділянки, які були перенесено до державного акту серії ЯД № 867040, виготовленого за його наслідками. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 55 Закону України «Про землеустрій», в редакції від 22.05.2003 року, встановлення меж земельної ділянки в натурі та місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Згідно ст. 56 Закону України «Про землеустрій», в редакції від 22.05.2003 року, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає : а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути. Наведені вище документи містяться в матеріалах цивільної справи та відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України є належними та допустими доказами, які безспірно спростовують твердження відповідача щодо не виготовлення сторонами нової технічної документації та не винесення землі в натурі по нових межових знаках та доводять безпідставність зустрічних позовних вимог про визнання недійсним державного акту позивачки [PERSON] Твердження позивача за зустрічним позовом про те, що при відчуженні земельної ділянки сторонами не були дотримані вимоги п.п.1.13., 1.16. Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі », затвердженою наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.1999 року, зареєстрованою в Мінюсті 04.06.1999 року № 354/3647 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не відповідають дійсності. Так відповідно до п. п. 1.12 вказаної Інструкції, в редакції від 29.12.2003 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків. Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає:виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуженням земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта;технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності; висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;відомість обчислення площі земельної ділянки,відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Зазначені вище норми Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі" повністю дотримано сторонами та спеціалізованим землевпорядним підприємством ПП«Геопростір», шляхом замовлення та виготовлення технічної документації по переоформленню державних актів, передачі в натурі земельної ділянки та межових знаків на неї, отримання Державних актів за результатами укладення договору купівлі - продажу та виготовлення технічної документації. Тому в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недісним державного акта на право власності на земельну ділянку слід відмовити повністю за їх безпідставністю. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України і з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Заявлені позивачкою вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] 29342,55 грн. понесених нею витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту , а саме витрат на придбання пального, до стягнення не підлягають, оскільки позивачкою не надано відповідного розрахунку, підтвердженого відповідними доказами щодо технічних характеристик автомобіля про кількість використання пального, щодо відстані від населеного пункту, де проживає позивачка, до місцезнаходження суду, що було б підставою для визначення дійсних витрат на проїзд. Висновок суду про розмір понесених позивачкою витрат на переїзд не можуть ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного і ст.ст. 3,15,16,203,215, 328,376, 386,391,657 ЦК України, ст.ст.55,59 Закону України "Про землеустрій", ст.ст.125,126,132, 211 ЗК України( в редакції на час виникнення спірних правовідносин),

Outcome: partial