Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON](далі - позивач, [PERSON]) звернувся в суд з позовом до Міжнародного наукового-навчального центру інформаційних технологій та систем НАН і МОН України(далі - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації. В обґрунтування заявленого позову зазначено те, що з 05.05.1997 року по 30.11.2011 року позивач працював у Міжнародному науково-навчальному центрі інформаційних технологій та систем НАН і МОН України. Позивач зазначає, що відповідач в порушення постанов КМУ від 22 червня 1999 р. № 1110, від 26 квітня 2003 р. № 609 та від 14 квітня 2004 р. № 494 не виплачував надбавки за стаж наукової роботи за період за липень - грудень 1999 року, січень-жовтень 2000 року, 2001 - 2003 роки, січень - жовтень 2004 року, січень - липень, грудень 2005 року, січень 2006 року, січень - лютий 2007 року. У зв'язку із чим, позивач із врахуванням останніх змін просить стягнути із відповідача суму надбавок з урахуванням інфляційних у розмірі 13 338,00 грн., компенсацію за затримку у розрахунку у розмірі 89294,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 9 000,00 грн. Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача видати довідку про зарплату з урахуванням надбавок. Під час розгляду справи судом залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Територіальну державну інспекцію з питань праці у м. Києві. У судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідача заперечили проти позову, подавши суду письмові заперечення. Зазначали про те, що відповідач є бюджетною, неприбутковою науково-дослідною установою яка відноситься до Національної академії наук України. У зв'язку із нестабільним фінансуванням, помісячне нарахування надбавок за стаж наукової роботи здійснювався відповідачем при надходженні достатньої суми коштів на оплату праці. Представник третьої особи у судовому засіданні в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити, в іншій частині позову у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Із записів трудової книжки вбачається, що [PERSON] працював з 05.05.1997 року по 30.11.2011 року у Міжнародного наукового-навчального центру інформаційних технологій та систем НАН і МОН України. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] мав право на отримання надбавки за стаж наукової роботи, яка з 1999 року по 2007 рік. Як вбачається із листа Територіальної державної інспекції праці у місті Києві від 30.12.2005 року № Д-960, перевіркою додержання законодавства про працю у Міжнародному науково-навчальному центрі інформаційних технологій та систем НАН і МОН України встановлено, що надбавка за науковий стаж позивачу нараховувалася лише за листопад, грудень 2000 року, за листопад, грудень 2004 року, серпень-листопад 2005 року(а.с.4). Отже, за інший період роботи позивача, відповідачем не сплачувалася надбавка за науковий стаж позивачу, що не спростовано відповідачем. Відповідно до положень Постанови КМУ від 22 червня 1999 р. № 1110, Постанови КМУ від 26 квітня 2003 р. № 609 та Постанови КМУ від 14 квітня 2004 р. № 494 науковим працівникам за стаж наукової роботи виплачується щомісяця надбавка залежно від стажу наукової роботи у розмірах: від 10% до 30 %. У судовому засіданні було встановлено, що позивач в період роботи у відповідача був науковим працівником і мав право на надбавку за науковий стаж. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці", суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з ст. 34 Закону України "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за стаж наукової роботи з урахуванням інфляційних, у розмірі 13 338 грн. 00 коп. підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Приймаючи до уваги те, що при звільненні позивача, відповідач не здійснив виплату усіх належних працівникові при звільненні сум, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки у розрахунку, що за період з 30.11.2011 року по день ухвалення рішення складає 61 303 грн. 68 коп. Щодо розрахунку позивача суд вважає за необхідне зазначити те, що даний розрахунок здійснений невірно, оскільки, як було з'ясовано у судовому засіданні, при здійсненні розрахунку середнього заробітку позивачем було включено вихідні та святкові дні. Щодо стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи надані позивачем, його представником докази в їх сукупності, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не надано доказів про те, що позивач зазнав втрат немайнового характеру, а також те, що дії відповідача вимагали від неї додаткових зусиль для організації її життя, втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди. Щодо зобов'язання відповідача видати довідку про зарплату з урахуванням надбавки за стаж, суд вважає дану вимогу передчасною, оскільки, позивач не звертався до відповідача із вимогою про надання такої довідки, а тому дана вимога не підлягає до задоволення. Щодо заперечень відповідача проти позову, суд вважає за необхідне зазначити те, що із доказів які були надані представниками відповідача не вбачається, що кошти на оплату праці передбачені Національній академії наук України пов'язані з виплатою надбавки за стаж наукової роботи, не вистачало для виплати позивачу надбавки за відповідні періоди роботи. Щодо посилань відповідача на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2006 року № 3-1231/10, суд вважає зазначити те, що відповідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Outcome: partial