Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Справа надійшла до суду на новий розгляд після скассування рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію (оплату праці) за роботу в неробочі дні 17, 18, 24, 25 січня 2009 року в сумі 1 251,06 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по квітень 2015 року включно від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні 17, 18, 24, 25 січня 2009 року в сумі 1 332,92 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 04.06.2015 року та за період з 13.02.2015 року по 04.06.2015 року становить 246 924,02 грн.. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.02.2009 року її було звільнено з роботи у відповідача. В період часу з 12 по 28 січня 2009 року її було направлено у відрядження для проведення семінарів, період проведення яких охоплював також і вихідні дні, а саме: 17.01.2009 року, 18.01.2009 року, 24.01.2009 року, 25.01.2009 року. Однак, з боку відповідача не було проведено обліку робочого часу у вказані дні, що потягло за собою і відсутність оплати роботи. В послідуючому, ні під час роботи, ні при звільненні, відповідач не виплатив йому компенсацію за роботу в зазначені вихідні дні. Оскільки, вищезазначені виплати в добровільному порядку відповідачем не були здійснені, вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Крім того, на даний час відбувається ліквідація Банку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 року №26 з 06.02.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 06.02.2015 року по 05.05.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року №85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» по 05.06.2015 року (включно). Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05 червня 2015 р. до 04 червня 2016 р. включно. На підставі пункту 2 частини п'ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п'ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 28 квітня 2016 р. № 616 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» строком на два роки до 04 червня 2018 включно. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 88-п від 13.02.2009 року [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]) звільнено з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України з 13.02.2009 року. Письмовим розпорядженням віце - президента банку №3 Про впровадження нового продукту на площадках продажу" передбачено впровадження нового продукту "Від тисячі до мільйону один крок" з 12 по 28 січня 2009 року. В зв'язку з цим п.1.1. Розпорядження передбачено, обов'язок направити співробітників згідно додатку 1. Пунктом 2.1. Розпорядження №3 передбачено прийняття співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу. Додатком № 1 до Розпорядження № 3 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу, яка їх проводить. В зазначеному додатку позивач вказана в якості особи, яка в період з 12.01.2009 року по 28.01.2009 року проводить семінари в Кримському Регіональному управлінні ВАТ КБ "Надра". Неробочими днями в цей період були 17.01.2009 року (субота), 18.01.2009 року (неділя), 24.01.2009 року (субота), 25.01.2009 року (неділя). Доказів на спростування обставин щодо направлення позивача у відрядження, відповідно до вищезазначеного Розпорядження та невиконання поставлених завдань з боку відповідача суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи судом. Робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі (ст. 107 КЗпП України ). Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч.1 ст.116 КЗпП України). З виписки по рахунку позиваач вбачається, що за грудень 2008 року позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 2 883,70 грн., в січні 2009 року - 2 629,88 грн.. Крім того, 09.01.2009 року на рахунок позивача зараховані кошти на відрядження в розмірі 7 010,00 грн. Згідно п.1.3.1, п.4.1., 4.3 "Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження в системі ВАТ КБ "Надра", працівники Банку можуть направлятись у службові відрядження з наступною метою: а) для вирішення виробничих питань: перевірка роботи структурних підрозділів Банку; поїздка по виробничих питаннях; участь у нарадах, конференціях, отримання та надання інформаційно-консультативних послуг; б) з метою навчання у виробничих потребах; в) з інших питань, пов'язаних із діяльністю Банку. Відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі (при використанні особистої пластикової картки) формі або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється, щонайменше, за один день до початку відрядження. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Всупереч вимогам ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», відповідач не виконав обов'язку по забезпеченню достовірного обліку виконуваної працівником роботи. Для працівників Банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (п.3.1. Колективний договір ВАТ КБ " Надра " від 31.07.2007 року). Пунктом 4.7. Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та неробочі дні у подвійному розмірі, що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. Колективного договору визначено, що при відрядженні працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. При виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі (п.5.1.10. Колективного договору). Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом (ч.7 ст.43 Конституції України). В судовому засіданні представник відповідача не надала суду доказів на підтвердження подвійної оплати роботи позивача у вихідні дні чи використання нею днів відповіднику за роботу у вихідні дні. В судовому засіданні не було встановлено, що відповідачем було здійснено облік виконання [PERSON] робіт у вихідні дні, внаслідок чого заробітна плата за роботу в такі дні, не була відповідачем нарахована та виплачена; інший день відпочинку надано не було; при звільненні оплата вищезазначеної роботи також проведена не була, чим порушено право позивача на оплату праці. За таких обставин, суд приходить до висновку, що мало місце залучення [PERSON] з боку відповідача до виконання робіт у вихідні дні 17, 18, 24, 25 січня 2009 року та виконання позивачем робіт, відповідно до Розпорядження № 3 від 06.01.2009 року. Оплата роботи за виконану [PERSON] роботу у вихідні відповідачем оплачена не була, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача подвійного заробітку, що становить 1251,04 грн. (сума визначена без утримання податків та обов'язкових платежів) (3 515,64 грн. - нарахована заробітна плата за грудень 2008 року + 3 208,82 грн. - заробітна плата за січень 2009 року = 6 724,46 грн. : (23 робочих дні в грудні 2008 року + 20 робочих днів в січні 2009 року = 43) 43 дні = 156,38 грн. середньоденна заробітна плата х 4 дні - робота у вихідні х 2 - подвійний розмір). Судом при нарахуванні взято до уваги розрахункові листки за відповідні місяці, оскільки довідка про доходи позивача, що надана представником відповідача не відповідає здійсненим нарахуванням. Частина 1 статті 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки, [PERSON] було звільнено 13.02.2009 року, а ні в день звільнення, ні в послідуючому оплата за виконану останньою роботу у вихідні дні з боку відповідача проведена не була, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.02.2009 року (наступний день після звільнення) по 04.06.2015 року (за розрахунком позивача, як уточнив представник позивача в судовому засіданні), що становить 246 767,64 грн. (1 578 днів (221 день - 2009 рік, 251 день - 2010 рік, 250 днів - 2011 рік, 251 день - 2012 рік, 251 день - 2013 рік, 251 день - 2014 рік, 103 дні - 2015 рік) х 156,38 грн. - середньоденна заробітна плата ). Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (ч.6 ст.95 КЗпП України). Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці», у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення), як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2003 року №1078). Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №708/0/4-13 від 07.05.2013 роз'яснено, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 21.05.2014 року по справі № 643цс14, згідно якого несвоєчасно виплачена працівнику сума заробітної плати за роботу у вихідні дні підлягає індексації. Отже, судом встановлено порушення прав позивача в частині оплати заробітної плати, а тому суд, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача індексації коштів, які повинні бути виплачені за роботу у вихідні дні, тобто 1 251,04 грн. х 79,6 % (індексація) = 995,83 грн. Нарахування індексації проведено відповідно до прохальної частини позовної заяви, а саме за період з березня 2009 року по травень 2015 року. Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1 251,04 грн. - невиплачена компенсація за роботу у неробочі дні + 995,83 грн. - індексація, 246 767,64грн. - середній заробіток за час затримки проведення розрахунку, які визначені судом із сум, з яких отримані податки та обов'язкові платежі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, скасовуючи рішення суду зазначив, що суди не звернули уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КЗпП України та не перевірили причини пропуску цього строку і не з'ясували, чи він підлягає поновленню. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові 6-15цс13 від 27.03.2013 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Конституційний Суд України у рішенні № 4рп/2012 по справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що оскільки позивачу і на даний час не виплачено заробітну плату за роботу у вихідні дні, тому він вважає, що відсутні підстави для застосування ст.233 КЗпП України, представник відповідача не надав суду доказів, що позивачу виплачені кошти за роботу у вихідні дні в січні 2009 року, а тому з врахуванням зазначеного суд не вбачає підстав для застосування до правовідносин сторін положень ст.233 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial