Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із дійним позовом. В обгрунтування позову позивачка зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із позивачкою, яка самостійно матеріально утримує та піклується про дитину. Позивачка зазначає, що відповідач участі у вихованні та догляді дитини не приймає, фізичним, моральним розвитком не займається, не надає матеріальної допомоги, зв`язок з родиною не підтримує з 2010 року, на даний час дитина проживає із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , позивачка не має можливості поїхати разом із сином до родичів, які мешкають на тимчасово окупованій територіх України (м.Луганськ) та на території Російської Федерації у випадку загострення ситуації або для відпочинку та оздоровлення дитини. За таких підстав, позивачка у поданій заяві просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітній дитині: [PERSON] , [INFO] , за межі України та на тимчасово окуповану територію України у Луганську та Донецьку області без згоди та без супроводу батька [PERSON] , та надати дозвіл на оформлення всіх необхідних документів, пов"язаних із тимчасовим виїздом її неповноліітньої дитини за межі України та на тимчасову окуповану територію. В поданому позові позивака просила суд розглядати позов без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-284 ЦПК України. Представник третьої особи - Попаснянська районна військово-цивільна адміністрація в особі служби у справах дітей - в судове засідання не з`явився, до початку судового розгляду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши письмові матеріали, приходить до наступного. Предметом даного позову являється вирішення питання про здійснення батьківських прав та обов`язків щодо реалізації прав дитини, що регулюється нормами Сімейного законодавства України та нормами міжнародного законодавства. Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи визначені правові положення, суд зазначає. Так судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі дійсно перебували у шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області 17 червня 2010 року, актовий запис №125 (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народжєння батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . (а.с.5). Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 16.04.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з 23.11.2009 р. і до повноліття дитини. ( а.с.6) Із акту про спільне проживання, складеного головою вуличного комітету ВЦА м.Золоте та с.Катеринівка від 17.10.2019 року та довідки про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] мешкає разом з сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9, 10). Довідками про неотримання аліментів підтверджено, що [PERSON] не отримує аліменти з [PERSON] на користь сина [PERSON] , [INFO] , за періоди з 01.09.2017 р. по 28.02.2018 р., з 01.03.2017 р. по 31.08.2017 р., з 01.09.2018 р. по 28.02.2019 р., з 01.03.2018 р. по 31.08.2018 р., з 01.03.2019 р. по 31.08.2019 р. ( а.с.12-16). Враховуючи викладене, суд зазначає, що з наданих позивачвою документів, судом встановелно, що батько неповноліьнього [PERSON] , не приймає участі у його вихованні та утриманні , не спілкується із ним та його матір"ю, що дає підстави важати, що тикм чином батько неповнолітнього перешгкоджає реалізації прав дитини, передбачених законом. Вирішуючи даний позов , суд також враховує, що на даний час на території Луганської та Донецької областей проводиться АТО ( на даний час ООС), згідно Указу президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014. В даному випадку, у суда є підстави вважати, що у разі ускладнення соціально-політичної ситуації може виникнути обставини, які будуть обмежувати та перешкоджати забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини і виїзд за межі України буде відповідати інтересам дитини та забезпечить відповідний належний рівень проживання дитини. При тім, суд вважає необхідний виключити із вимог позивачки прохання щодо виїзду та в"їзду на тимчасовуо окуповану територію у Луганську та Донецьку області, оскільки тимчасово окупована територія Луганської та Донецько областей є територією України і в"їзд та виїзд щодо таких територій для громадян України не обмежений. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, доведені надами позивачкою документами, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.313 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», положень Конвенції ООН про права дитини, Конституціїї України,

Outcome: approved