Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

у серпні 2016 року ТОВ "Укрборг" звернувся у суд з позовом до ТОВ "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія "ICTV" та [PERSON] про про захист ділової репутації. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19 травня 2016 року о 20 год. 20 хв. в рамках телевізійної програми "Інсайдер" вийшов в ефір сюжет під назвою "[INFO]", розміщений за інтернет адресою: [ADDRESS]. В даному сюжеті кореспондентом та телеведучим програми була зазначена інформація, зміст якої наведений в позовній заяві. На думку позивача, сюжет було розпочато коментарем, що одразу сформував негативне одностороннє ставлення відновно позивача, з огляду на його зміст та використані мовні засоби. Вказана відповідачем інформація є недостовірною. В даному спірному репортажі використано заангажовану форму подачі інформації, присутнє її викривлення, висвітлення з однієї точки зору, у зв"язку з чим прослідковується негативна пропаганда на телебаченні, в інтернеті, що стає підставою формування відсутності фінансової дисципліни населення, внаслідок чого закономірне збільшення кредитного шахрайства та укорінення думок про безкарність. Негативна недостовірна інформація, поширена відповідачем про ТОВ "Укрборг", порушила право на недоторканість ділової репутації, оскільки спотворила та принизила оцінку діяльності позивача з боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути об"єктивною, поставила під сумнів дотримання компанією моральних та правових норм. У зв"зку з цим позиач вважає за необхідне захистити свою ділову репутацію в судовому порядку. Вважає, що недостовірна інформація про ТОВ "Укрборг" має бути спростована відповідачем в ефірі телевізійної програми "Інсайдер" та через мережу інтернет, а саме на сторінці офіційного інтернет - сайту відповідаа (в такий же спосіб, у який вона була поширена) протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили. За таких підстав, позивач просить визнати інформацію про ТОВ "Укрборг", поширену в рамках телевізійної програми "Інсайдер" та на оіційному інтернет - сайті відповідача в мережі інтеренет, недостовірноюта такою, що порушує особисте немайнове право ТОВ "Укрборг" нанедоторканість ділової репутації. Зобов"язати відповідача спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сиили недостовірну інформацію про ТОВ "Укрборг" аналогічним способом, зокрема шляхом розміщення позиції представників позивачів в рамках телевізійної програми "Інсайдер" та через мережу "Інтернет", а саме через сторінку офіційного інтернет - сайту ТОВ "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія "ICTV". В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представники відповідачів в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 64 Закону України " Про телебачення і радіомовлення " громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Право вимагати спростування мають офіційні представники громадянина, якщо сам громадянин не має можливості вимагати спростування. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. Телерадіоорганізація зобов'язана розглянути заяву у семиденний термін з дня її надходження, якщо інше не передбачено законодавством України. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов'язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою. Якщо в телерадіоорганізації відсутні достатні докази того, що поширені нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана терміново їх спростувати. Спростування повинно бути поширено тією ж телерадіоорганізацією і в такій же програмі чи передачі, що й відомості, які не відповідають дійсності, або в інший час за домовленістю з особою, права якої були порушені. У спростуванні має бути зазначено, які відомості не відповідають дійсності, коли і в якій програмі чи передачі вони були поширені телерадіоорганізацією. Якщо громадянин чи юридична особа надали текст спростування, то він підлягає поширенню за умови його відповідності вимогам цього Закону. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування, поданого заявником, без його згоди не допускаються. Телерадіоорганізація, яка зобов'язана поширити текст спростування, на вимогу громадянина чи представника юридичної особи може надати йому можливість зачитати власний текст і передати його в запису. Про передбачуваний термін поширення та зміст тексту спростування телерадіоорганізація зобов'язана повідомити заявника. У разі відмови телерадіоорганізації від спростування вона зобов'язана терміново повідомити про це заявника. У разі винесення судом рішення про спростування текст спростування поширюється телерадіоорганізацією в порядку, визначеному цим Законом. Телерадіоорганізація може відмовити особі у спростуванні поширеної інформації, якщо заяву про спростування було подано з порушенням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 48 Закону України " Про телебачення і радіомовлення " кожна телерадіоорганізація - ліцензіат зобов'язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. Умови довгострокового зберігання телерадіопередач, що становлять історичну, художню, культурну чи іншу цінність, визначаються законодавством України. Судом встановлено, що ТОВ "МК "ТРК" (ІСТV) відповідно до Закону України "Про телебачення та радіомовлення" є телемовником та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на мовлення, виданих Національною радою з питань телебачення і радіомовлення України. В якості доказу поширення інформації в телевізійному ефірі ТОВ "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) позивачем до позовної заяви додано аудіовізуальний матеріал, що за твердженнями позивача поширювався відповідачем в телевізійному ефірі 1905.2016 р. Оглянувши в судовому засіданні доданий до позовної заяви відеоматеріал, суд погоджується з тим, що відеоматеріал не містить логотипу телекомпанії ТОВ "МК "ТРК" (ICTV), який має наводитись, відповідно до частин 1 та 3 статті 46 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", зокрема телеорганізація зобов"язана повідомляти свої вихідні дані (найменування, позивні, логотип або емблему); під час ефірного часу телерадіоорганізації використовує логотип або інші вихідні дані. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічна позиція викладена у п. 18 Постанови Пленуму "Про судову практику справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 р., позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статей 57, 58, 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В статті 1 Закону України "Проо телерадіобачення і радіоовлення" наведено визначення мовлення (телерадіомовлення) - створення (комплектування та/або пакетування) і розповсюдження програм, паетів, програм, передач з використанням технічних засобів телкомунікацій для публічного приймання за допомогою побутових теле- та радіоприймачів у відкритий спосіб чи за абонентну плату на договірних засадах. Таким чином, результатом поширення нформації є її доведення за допомогою телекомунікаційного обладнання до споживача такої інформації, абонента. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що з відеоматеріалу, що не містить логотипу ТОВ "МК "ТРК" (ICTV), неможливо встановити факт його поширення, розповсюдження відповідачем, а також з відеоматеріалу неможливо встановити чи є такий відеоматеріал саме записом пеедачі ТОВ "МК "ТРК" (ICTV), що поширювався в ефірі ТОВ "МК "ТРК" (ICTV). За таких підстав, суд вважає, що доданий до позовної заяви відеоматеріал не є належним доказом та, грунтуючись на ньому, неможливо зробити висновок про наявність самого факту порушення з боку відповідачів по цій справі. Суд звертає увагу на той факт, що позивач не направляв до ТОВ ""МК "ТРК" (ICTV) відповідне звернення, у встановлений Законом України "Про телебачення і радіомовлення спосіб для забезпечення запису ефіру ТОВ "МК "ТРК" (ICTV). До суду, з метою забезпечення доказів в порядку ст. 134 ЦПК України, позивач також не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК Українисуд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Виходячи з наведеного, доданий до позовної заяви відеоматеріал, не є допустимим доказом та, грунтуючись на ньому, неможливо зробити висновок про наявність порушення з боку відповідачів по справі. Згідно п. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідач також зазначає про відсутність в позовній заяві інформацї та даних в чому полягає недостовірність інформації, що наводиться у відеозаписі, доданому до матеріалів позовної заяви. Крім того, з відеоматеріалу не випливає, що його автором є кореспондент [PERSON]. Позивач по тексту позовної заяви посилається на негативний характер інформації у відеоматеріалі, як на доказ її недостовірності. Частину третю статті 277 ЦК України, відповідно до якої "негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного" було виключено з 19 квітня 2014 року на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв"язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації". Оскільки позивачем не наводяться дані щодо недостовірності інформації та доказів поширення ТОВ "МК "ТРК" (ICTV) такої інформації, то не існує складу порушення, відповідно до законодавства України. Також суд погоджується з доводами відповідача про те, що інформація, що наводдиться у позовні заяві та відеоматеріалі, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як вбачається з відеоматеріалу, оглянутого в судовому засіданні, та позовної заяви, основною інформаційною тезою, що наводиться у відеоматеріалі, є недоліки роботи банківської системи взагалі. Інформація у відеоматеріалі наводиться з різних сторін - боржники - фізичні особи, боржники - банки, експерти, представник колекторської компанії. Зміст інформації базується на інтерв"ю з учасниками. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 34 Конституції України передбачено, що здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадянський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Утрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію»ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зважаючи на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed