Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

В березні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом і, з урахуванням поданих 19.12.2019 року уточнень, просить: - визнати недійсною повністю з моменту видачі довіреність від 23.12.2016 року, зареєстровану в Єдиному реєстрі довіреностей за №1808, видану від імені [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] ), посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон Ольгою Валеріївною (свідоцтво №7471); - зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон Ольгу Валеріївну скасувати запис у Єдиному реєстрі довіреностей №1808; \~ \~ \~ \~- визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон Ольги Валеріївни ( [ADDRESS] ) при посвідченні довіреності від 23.12.2016 року зареєстрованої в реєстрі довіреностей за №1808; \~ \~ \~ \~- визнати недійсним повністю з моменту укладення договір купівлі-продажу транспортного засобу №2341/2016/260159 від 23.12.2016 року між [PERSON] , в особі якої діяв [PERSON] , та [PERSON] предметом якого є транспортний засіб Toyota Auris 1.6L реєстраційний номер [NUMBER] ; \~ \~ \~ \~- залучити до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ). \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні №12016080230002288 від 24.12.2016, що знаходиться у провадженні Запорізького відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.289 КК України. Обставини кримінального провадження полягають в тому, що в грудні 2016 року група невідомих людей обікрали будинок позивача та незаконно заволоділи транспортним засобом Toyota Auris 1.6L реєстраційний номер [NUMBER] , який належав позивачці на праві приватної власності. Після незаконного заволодіння автомобілем позивачки, вони незаконно розпорядились їм та продали третій особі. Як виявлено під час досудового розслідування, ці особи діяли на підставі довіреності, яку посвідчила та видала начебто від імені позивачки нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон Ольга Віталіївна. За змістом якої від імені позивачки довірено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право розпоряджатись належним їй автомобілем. Вказана довіреність видана 23.12.2016 року, в час коли позивачка перебувала за кордоном. Осіб на яких видана вищезазначена довіреність позивачка не знала, жодного волевиявлення на вчинення продажу автомобіля не виявляла. Вважає, що вищевказана довіреність засвідчена нотаріусом у супереч ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Ухвалою судді від 08.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 02.05.2019 року на адресу суду через канцелярію надійшло пояснення щодо позову [PERSON] в яких вона просить відмовити у задоволенні позову, з причини його необґрунтованості. 13.06.2019 року на адресу суду через канцелярію надійшла заява з процесуальних питань представника [PERSON] адвоката Лаптинського І.Г. в якій він просить відмовити позивачці у прийнятті у якості доказів відповіді ГУ НП в Запорізькій області від 27.03.2019 року та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.02.2017 року з підстав порушення позивачкою вимог ст.83 ЦПК України. Ухвалою суду від 13.06.2019 року витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області інформацію щодо усіх власників та правових підстав набуття кожною особою (якщо виявлено їх кілька) у власність транспортного засобу автомобілю Toyota Auris, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2014 року випуску, реєстраційний номер станом на 23.12.2016 року [NUMBER] , починаючи з 23.12.2016 року по теперішній час. Ухвалою суду від 13.06.2019 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 09.07.2019 року на адресу суду через канцелярію надійшли заперечення на пояснення [PERSON] щодо позову представника позивачки [PERSON] в яких вона просить долучити до матеріалів справи заперечення на пояснення щодо позову. Ухвалою суду від 14.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 19.11.2019 року на адресу суду через канцелярію надійшла заява про усунення недоліків представника позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 20.11.2019 року продовжено розгляд цивільної справи, призначено по справі підготовче засідання. 09.12.2019 року на адресу суду через канцелярію надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу суду від 20.11.2019 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16.12.2019 року повернуто апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2019 року, особі, яка подала апеляційну скаргу. 19.12.2019 року на адресу суду через канцелярію надійшла заява про зміну предмету позову представника позивачки [PERSON] 12.03.2020 року до суду надійшли заперечення проти прийняття уточненої позовної заяви представника [PERSON] адвоката Лаптинського І.Г. в яких просить суд відмовити позивачу у прийнятті його заяви про зміну предмета позову від 19.12.2019 року. 21.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому [PERSON] зазначила, що позов є необґрунтований та не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 02.06.2020 року витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області копію договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 21.08.2018 року, за яким відбувся перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] на автомобіль Toyota Auris, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2013 року випуску, реєстраційний номер станом на 23.12.2016 року [NUMBER] . Ухвалою суду від 25.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзивів на позовну заяву не надавали. Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] Toyota Auris, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , 08.02.2013 року зареєстрований за [PERSON] . Відповідно довіреності від 23.12.2016 року посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., підписаною [PERSON] , особу її встановлено , дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №1808. Тобто нотаріус Каценельсон О.В. виконуючи вимоги ЗУ «Про нотаріат», встановила особу учасників цивільних відносин, а саме особу позивача [PERSON] за допомогою її паспорта. З сертифікату на право продажу авіаційних перевезень АА №007430 на ім`я позивача вбачається маршрут Україна Туреччина з 19.12.2016 року по 24.12.2016 року. З паспорта серія [NUMBER] на ім`я позивача не можливо встановити час вибуття та прибуття до України. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2017 року №334/1048/17 надано дозвіл на тимчасове доступ і вилучення нотаріальної справи на автомобіль «TOYOTA AURIS» державний номерний знак [NUMBER] , що знаходиться у розпорядженні приватного нотаріуса Каценельсон О.В., за адресою: м.Запоріжжя, вул.Грязнова, 71/1, у тому числі оригінал довіреності №НВО 082925 Р №1808. З протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 24.02.2017 року вбачається, що вищевказана ухвала суду виконана, та складено опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, а саме довіреність №НВО 082925 Р №1808, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , довідка про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] , витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №32869657 від 23.12.2016 року, заяву НВО 930187 №332, тимчасове посвідчення особи громадянина України № [NUMBER] , витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №33448796. Відповідно скарги на дії приватних нотаріусів від 01.11.2018 року позивачка зверталась до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Міністерство юстиції України остання просила провести перевірку діяльності приватного нотаріуса Запорізького міського округу Каценельсон О.В., підготувати та направити подання щодо анулювання свідоцтва [PERSON] про право на заняття нотаріальною діяльністю №7471, щодо анулювання свідоцтва [PERSON] про право на заняття нотаріальною діяльністю №1216, зупинити діяльність приватного нотаріуса Запорізького міського округу Каценельсон О.В. свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю №7471 та приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю №1216. Листом №П8-юр-21/05 від 19.04.2019 року [PERSON] надана інформація стосовно результатів розгляду скарги [PERSON] . З листа №К-1540/05-18/09-27; К-1591/1/05-18/09-37 від 30.11.2018 року вбачається, що за результатами розгляду скарги [PERSON] встановлено, що відповідно 23.12.2016 року за реєстровим номером №1808 приватним нотаріусом Каценельсон О.В. посвідчено довіреність від імені [PERSON] на право розпоряджатись належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Запорізьким ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 08.02.2013 року, автомобілем марки Toyota, модель Auris 1.6L, випуску 2013 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ТЗ легковий хетчбек-В, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Запорізьким ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 08.02.2013, на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен має право діяти самостійно. Відповідно до вимог ст.43 ЗУ «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. При посвідченні зазначеної довіреності нотаріусом особу довірителя було встановлено за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 21.09.1955 року, нотаріус ретельно перевірила надані документи та в неї не виникло сумнівів щодо їх дійсності. У зв`язку з чим нотаріусом було посвідчено від імені позивачки довіреність, на якій поставлений підпис довірителем особисто. Також відповідно до вимог п.7.1, 7.47 правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 №3253/5, запис про вчинену нотаріальну дію було зроблено в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в якому довіритель поставив свій підпис. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. З листа №2831/06/03-2019 від 27.03.2019 року вбачається, що Олександрівським ВП Дніпровського ВП ГУНП проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню №1201708005000621, розпочате а ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.3652 КК України, що також підтверджується витягом з ЄРДР від 27.03.2019 року. Суд не приймає до уваги копії постанови про призначення судової почеркознавчої експертизи від 22.06.2018 року та висновок експерта №4-227 від 03.07.2018 року, які містіться на а.с.89-97, оскільки зазначені докази не засвідчені належним чином. З листа №31/8-3382 від 24.06.2019 року вбачається, що автомобіль TOYOTA AURIS, держномер [NUMBER] , 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , 23.12.2016 року був зареєстрований за [PERSON] та 21.08.2018 року вищевказаний автомобіль був перереєстрованим на [PERSON] . Відповідно листа №15/06-01 від 15.06.2019 року Головного центру обробки спеціальної інформації [PERSON] перетинала державний кордон України 19.12.2016 року та 24.12.2016 року. За даними копії договору купівлі-продажу автомобіля від 23.12.2016 року укладеного сервісним центром МВС 2341, [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] здійснив продаж автомобіля TOYOTA AURIS, держномер [NUMBER] , 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] відповідачу [PERSON] . З листа №063-17/7376/06 від 03.03.2020 року вбачається, що за результатами проведеної міжрегіональним управлінням юстиції перевірки наданих документів, не встановлені неодноразові порушення правил нотаріального діловодства, у зв`язку із чим приватний нотаріус Каценельсон О.В. не направлялась на курси підвищення кваліфікації та з цих підстав її нотаріальна діяльність не зупинялась. Головне управління Національної поліції Запорізьке районне відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомило [PERSON] про проведення досудового розслідування за кримінальним провадженням №12016080230002288 від 25.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185, ч.3 ст.289 КК України. З листа №31/8-242 від 15.06.2020 року вбачається, що перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] на легковий автомобіль TOYOTA AURIS, номер кузова № [NUMBER] , 2013 року випуску, реєстраційний номер станом на 23.12.2016 року [NUMBER] підтверджується договором купівлі-продажу №7571/18/000268 від 21.08.2018 року виданого ВП №1 ТОВ «ТОРАТО», договором комісії №7571/18/000268 від 21.08.2018 року виданого ВП №1 ТОВ «ТОРАТО», актом огляду реалізованого транспортного засобу №7571/18/000268 від 21.08.2018 року виданого ВП №1 ТОВ «ТОРАТО». Згідно ст.237\~ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.244\~ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та в інтересах довірителя. Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки лише для особи, яку він представляє. Відповідно до ч.1 ст.249\~ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність. Відповідно до вимог ч.1 ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Згідно із ч.1 ст.202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203\~ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3-5 ст.203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч.1 ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст.216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229\~-\~233\~ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.43 Закону України «Про нотаріат», при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема: вчинення такої дії суперечить законодавству України; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи. Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 2.1 Глави 4, Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 №296/5, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім`я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Згідно п.6 Глави 4 Розділу ІІ вказаного Порядку, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви. Відповідно до п.7 Глави 4 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства\~юстиції 22.02.2012\~№296/5 посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим 28.12.2006 року за №1378/13252. За змістом ч.ч.1, 3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. В ході судового розгляду не встановлено особу, яка виконала підписи в довіреності від імені позивачки [PERSON] , яка під час підписання оспорюваної довіреності перебувала за кордоном. Враховуючи, що позивач [PERSON] не підписувала зазначену довіреність, що підтверджено даними листа №15/06-01 від 15.06.2019 року Головного центру обробки спеціальної інформації, що свідчить про відсутність волі позивачки на укладення вказаної довіреності, позовні вимоги в частині визнання недійсною довіреності від 23.12.2016 року, виданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., на продаж автомобіля TOYOTA AURIS, номер кузова № [NUMBER] , 2013 року випуску, реєстраційний номер станом на 23.12.2016 року [NUMBER] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про зобов`язання приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. скасувати запис у Єдиному реєстрі довіреностей, то Відповідно до статті 50\~Закону "Про нотаріат"\~нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення статті 50 Закону "Про нотаріат" свідчить, що суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону "Про нотаріат" і належать до його компетенції. Вирішуючи питання в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля TOYOTA AURIS, номер кузова № [NUMBER] , 2013 року випуску від 23.12.2016 року, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено наступне. Відповідно до ст.ст.6,11,12\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Відповідно до статті 202\~ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та/або неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового/реального результату. Частиною 1ст.\~638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 5 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216\~ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У п.26 Постанови зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони цього правочину. Статтею 204\~ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216\~ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте, в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст.216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину. Відповідно до положень частини першої статті 388\~ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі (п.26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.01.2014 р. №5). Враховуючи те, що позивачка з 21.08.2018 року є власником автомобіля TOYOTA AURIS, номер кузова № [NUMBER] , 2013 року випуску, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також судом не встановлено неправомірність дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial