Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

31.07.2017 року до суду звернувся позивач в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вимоги заявника мотивовано відмовою відповідача забрати дитину з пологового будинку та ухиленням від виконання батьківських обов'язків. В засідання 17 жовтня 2017 року від позивача надійшло клопотання про можливість судового розгляду без участі уповноваженого представника. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином (поштове повідомлення про вручення судової повістки [PERSON] з відміткою адресата про отримання наявне в матеріалах справи) про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.2016 р. - відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Батьком дитини, в порядку ч.1 ст. 135 СК України, зазначено [PERSON] Згідно акта закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я № 5 від 02 червня 2017 року складеного КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка», [PERSON], [INFO], визнано як покинуту дитину. 11 листопада 2016 року [PERSON] подала до Великоновосілківської райдержадміністрації заяву про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини строком на 6 місяців. На виконання розпорядження голови Великоновосілківської райдержадміністрації від 24.11.2016 № 240 «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON], [INFO], на повне державне забезпечення до комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка»», малолітню [PERSON] [INFO], було влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення. Відповідно до довідки-підтвердження Краснополянської сільської ради від 11.11.2016 № 679/361 [PERSON], за місцем свого перебування, була проінформована про те, що зобов'язана забрати дитину з закладу охорони здоров'я, у разі неможливості забрати дитину з закладу охорони здоров'я забрати дитину мають право її баба, дід, інші родичі, з дозволу органу опіки та піклування (ст. 143 Сімейного Кодексу України), про місце перебування дитини, про важливість відвідування дитини [PERSON] ознайомлена, а також, з правовими наслідками у разі відмови забирати дитину. 29 червня 2017 року головний лікар Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» звернувся до начальника служби у справах дітей Великоновосілківської райдержадміністрації з клопотання про вирішення питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Клопотання мотивовано тим, що в продовж встановлених шести місяців, матір дитиною не цікавилась, не відвідувала, обов'язків по вихованню дитини не виконувала, ніяких заходів для повернення та виховання дитини в сім'ї не здійснювала. Згідно довідки Краснополянської сільської ради від 10.11.2016 р. малолітня дитина [PERSON], [INFO], на території с. Красна Поляна має наступних близьких рідних: бабуся - [PERSON], [INFO], дядько - [PERSON], [INFO] За змістом листа Краснополянської сільської ради від 25.07.2017 № 394/191 бабуся, [PERSON], [INFO] та дядько малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], не можуть взяти дитину на виховання, оскільки вони ведуть споживацький спосіб життя, постійно зловживають спиртними напоями, не мають постійного місця роботи, заробляють на життя тимчасовими заробітками, де з ними в цілому розраховуються спиртними напоями або незначними сумами грошей. Родина не має постійного місця проживання так, як будинок в якому вони прописані та інколи мешкають знаходиться в напівзруйнованому стані, будинок практично не має даху, вікна забиті дошками, приміщення не опалюється, всередині будинку повна антисанітарія, не має меблів, вхідні двері напівзруйновані. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не має бажання забрати дитину з закладу охорони здоров'я. На підставі висновку Великоновосілківської райдержадміністрації, як органу опіки та піклування, було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки, [PERSON] заперечень не заявляла. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Приписами п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач не забрала дитину з пологового будинку, протягом тривалого періоду свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки, не займається її вихованням, не спілкується з нею, не утримує матеріально, тривалий час не цікавиться її станом здоров'я, не проявляє до доньки жодної батьківської турботи та уваги. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач не надала. Таким чином, суд, дослідивши всі обставини даного цивільно - правового спору, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". У разі задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.166 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.2. ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за звернення до суду з даним позовом відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved