Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ "Сіті Транспорт Груп" з вимогами про захист трудових прав працівника при звільненні. Свої вимоги позивач мотивує наступним. Позивач вказує, що він з 01.02.2013р. працював у ТОВ "Сіті Транспорт Груп" на посаді менеджера із зовнішньо-економічної діяльності з посадовим окладом 2500 гривень. З серпня 2013 року Відповідач припинив йому виплату заробітної плати, а 04 вересня 2014 року з зв'язку з неможливістю виконання своїх трудових функцій через грубі порушення відповідачем трудового законодавства, яке полягає у затримці виплати заробітної плати, Позивачем на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України було направлено на адресу Відповідача заяву про звільнення у зв'язку з порушенням законодавства про працю. До цього часу, як вказує Позивач, Відповідач не повідомив, де можна отримати розрахунок при звільненні та належним чином оформлену трудову книжку. Згідно з розрахунком Позивача окрім заборгованості із заробітної плати за 10 місяців в розмірі 35000 гривень, Відповідач має виплатити Позивачу вихідну допомогу у зв'язку зі звільненням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, а також компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3500 гривень. Крім того, внаслідок порушення Відповідачем його трудових прав Позивач вважає необхідним стягнути з ТОВ "Сіті Транспорт Груп" компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовну заяву. Відповідач у судове засідання представника не направив, заперечень з приводу заявлених [PERSON] позовних вимог суду не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином; ухвалу суду про витребування доказів щодо стану заборгованості перед Позивачем не виконав. За згоди представника Позивача суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних матеріалів із постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в зв'язку із наступним. Виключно з пояснень Позивача судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ "Сіті Транспорт Груп" на посаді менеджера із зовнішньо-економічної діяльності з посадовим окладом 2500 гривень. Звільнився з роботи на підставі заяви, направленої на адресу Відповідача поштою 04 вересня 2014 року, у зв'язку з грубим порушенням ТОВ "Сіті Транспорт Груп" законодавства про працю в частині виплати заробітної плати". Позивач вказує, що з липня 2013 року по серпень 2014 року він не отримував заробітної плати, у зв'язку з чим заборгованість Відповідача перед ним складає 35000 гривень. Коментуючи інформацію, яка надійшла від управління Пенсійного фонду України та державної податкової інспекції про здійснені нарахування у третьому та четвертому кварталі 2013 року, представник Позивача зазначив, що не зважаючи на такі нарахування фактично Позивач заробітної плати не отримував. Крім того, не зважаючи на те, що в довідці ДПІ вказано про звільнення Позивача згідно з розрахунком 1-ДФ від 01.10.2013р., представник Позивача наполягає на тому, що офіційно він продовжував працювати в товаристві до вересня 2014 року, з наказами про звільнення ніхто його не ознайомлював. Вирішуючи справу суд виходить із принципів диспозитивності та змагальності процесу. Сторони розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, а справа вирішується на підставі матеріалів, поданих сторонами. Відповідач не потурбувався про надання письмових заперечень проти заявлених Позивачем позовних вимог, а тому підстав для критичного відношення до обставин, викладених у позові суд не має. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що заробітна плата позивачу не виплачувалася з липня 2013 року, і на момент отримання у вересні 2014 року Відповідачем заяви Позивача про звільнення з роботи заборгованість складала 14 місяців, що, виходячи з розміру його посадового окладу, в грошовому еквіваленті становить 35000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З точки зору закону порушення строків виплати заробітної плати є порушенням трудового законодавства, що давало позивачу право на звільнення з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. З врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача і в цій частині. Виходячи з того, що обов'язок проведення відрахувань із заробітної плати законом покладено на роботодавця при виплаті заробітної плати, стягнуті судом суми мають бути виплачені позивачу за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вимоги Позивача про стягнення також і компенсації за невикористану відпустку відповідають чинному законодавству, їх обґрунтованість Відповідачем не спростована, а тому в цій частині позов також підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З цього випливає, що Позивач має право на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав з боку відповідача. Так, відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливiсть заробляти собi на життя працею, яку вiн вiльно обирає або на яку вiльно погоджується. Таким же чином трактує право кожного на працю та її гідну оплату ст.2 КЗпП України. Відповідно до ст.23 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Виходячи з законодавчо врегульованого права позивача на працю та її гідну оплату, а також право кожного на справедливий судовий захист у разі порушення таких прав, визначений п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00гр. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стягненню з Відповідача підлягає судовий збір в розмірі 653,60 (410 + 243,60) гривень.

Outcome: partial