Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

23.05.2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним\~\~позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 147366,12 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи із середньої заробітної плати 140,14 грн., у розмірі 54794,74 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з 23.11.2006 р. позивач був прийнятий на роботу до ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" на посаду інженера 11 категорії відділу праці та заробітної плати. У порушення вимог ст. 115 КЗпП України, відповідач заробітну плату виплачував у порушення встановлених строків. 04.03.2016р. позивача звільнено у за п.1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив нараховану заробітну плату. Згідно довідки від 06.04.2016 року заборгованість із заробітної плати складає 47366,12 грн. Оскільки відповідач неправомірно відмовився в день звільнення виплатити позивачу нараховану заробітну плату, позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 54794,74 грн., виходячи із середнього заробітку 140,14 грн. за 391 день затримки. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає. Від відповідача надійшли заперечення проти позову, згідно яких зазначено, що заборгованість по заробітній платі складає 46754,91 грн., проти задоволення позову в цій частині не заперечують. Щодо затримки розрахунку при звільненні, представник вказав, що така затримка сталась через скрутний фінансово-господарський стан відповідача, у зв'язку із стрімким зменшенням замовлень у суднобудівній галузі в останні роки, фінансовою кризою та скасуванням пільг. Постановами державних виконавців накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", та банківські рахунки, що позбавляє підприємство можливості здійснювати будь-які розрахунки, в тому числі і по виплаті заборгованості по заробітній платі. Тому порушення прав позивача за несвоєчасне отримання заробітної плати не може розцінюватись як неправомірні дії відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наданих доказів, та задовольнити позов частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що з 23.11.2006р. [PERSON] був прийнятий до ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" інженером ІІ категорії відділу праці і заробітної плати, 04.03.2016р. був звільнений за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою /а.с. 2-3, 4/ . Згідно довідки від 13.04.2016р., станом на 06.04.2016р. сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] з листопада 2014р. по березень 2016р. склала 47366,12 грн. /а.с. 6/. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно довідки відповідача, станом на 04.03.2016р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 47366,12 грн. Тобто, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 47366,12 грн. підлягають задоволенню. Статтею 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" судам роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КУпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Отже, передбачений ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що затримка розрахунку при звільненні сталась через скрутний фінансово-господарський стан відповідача, у зв'язку із стрімким зменшенням замовлень у суднобудівній галузі в останні роки, фінансовою кризою та скасуванням пільг. Постановами державних виконавців накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", та банківські рахунки, що позбавляє підприємство можливості здійснювати будь-які розрахунки, в тому числі і по виплаті заборгованості по заробітній платі. На підтвердження вказаних обставин надано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, згідно якого постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області накладено арешт на рухоме майно відповідача /а.с. 33/, Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, згідно якої накладено арешт на належне відповідачу нерухоме майно /а.с. 34-41/; постанову від 24.11.2015р. державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області про накладення арешту на всі кошти, що знаходяться на всіх рахунках, відкритих у банківських установах : ПАТ "Альфа-Банк" /а.с. 30-32, 42/. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що затримка розрахунку при звільненні сталась не з вини відповідача, тому середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, не підлягає стягненню з відповідача. Судові витрати, відповідно до\~ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial