Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

06.02.2017року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 18.03.2016року. У цій квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка вселилась та зареєструвалась з 21.07.2005року при житті попереднього власника квартири - баби сторін [PERSON], яка померла 13.08.2016року. Відповідач з лютого 2016року в квартирі не проживає, спільного господарства з сім"єю позивача не веде, за комунальні послуги не сплачує, має аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, сторони не спілкуються. Попередній власник квартири [PERSON] зверталась до суду з позовом про виселення відповідача, але провадження було закрито у зв"язку зі смертю позивача [PERSON] Відповідач більше року не проживає в спірній квартирі, однак наявність її реєстрації ставить в тяжке матеріальне становище позивача, на утриманні якої знаходяться двоє малолітніх дітей, оскільки не дозволяє оформити субсидію, а також перешкоджає вільному розпорядженню квартирою. Тому позивач просить виселити відповідача без права надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач підтримала позов, суду пояснила, що відповідач - її сестра, яка молодша за неї на 10 років, в дитинстві вони проживали разом з бабусею. Позивач вийшла заміж і стала проживала зі своєю сім"єю окремо, а відповідач проживала з бабою [PERSON], але з 14-ти років стала вживати наркотики, уходити з дому, була засуджена до умовного покарання. [PERSON], [INFO], стала потребувати догляду, однак відповідач [PERSON] за нею не доглядала, тому у 2016році позивач зі своєю сім"єю поселилась разом в бабусею у спірній квартирі і доглядала за нею, між ними був укладений договір довічного утримання на вказану квартиру. В спірній квартирі залишилися деякі речі відповідача, тому позивачем заявлено вимоги саме про виселення. Виселення не обмежує права [PERSON] на житло, оскільки остання є спадкоємицею за заповітом будинку № 69 по вулиці Павлоградській в м. Павлограді, який належав покійній [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає правилам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] була [PERSON], яка уклала з позивачем договір довічного утримання від 18.03.2016року, реєстровий номер 1-650, згідно до якого позивач є власником вказаної квартири з 18.03.2016року( а.с.7-9). Відповідач [PERSON] проживала та зареєстрована в спірній квартирі за згодою колишньої власниці будинку [PERSON] як внучка, тобто член її сімї( а.с.12). 13 серпня 2016року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 702711( а.с.10). Відповідно до заповіту від 13.05.2007року, реєстровий номер 1-2254, [PERSON] усе належне їй на день смерті майно заповідає [PERSON]( а.с.11). Як встановлено актом комісії КП-1 від 24.01.2017року відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає з лютого 2016року по теперешній час( а.с.16). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку( квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру(будинок) в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника квартири перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника, а відповідач не є членом сімї нового власника квартири- позивача [PERSON], то вона підлягає виселенню з квартири. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення без надання іншого жилого приміщення не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 157 ЖК України виселення членів сім"ї власника квартири без надання іншого жилого приміщення провадиться у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього кодексу. Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як встановлено судом, відповідач у спірній квартирі більше одного року не проживає, однак залишила в квартирі свої речі. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, не регулюються правилами статті 116 ЖК України. Крім того судом встановлено, що відповідач має інше житло - спадковий будинок № 69 по вулиці Павлоградській в м. Павлограді.

Outcome: partial