Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнив та в якому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору фінансового лізингу №АВН0А!00000012 від 07.11.2017р. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (49126, місто Дніпро, просп. Праці, буд. 2т, код ЄДРПОУ: 34410930) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) сплачені за договором про надання фінансового лізингу грошові кошти в сумі 652 600 грн. та 65267, 36 грн. завданих збитків, стягнути з відповідача на користь позивача 20000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позову покликається на те, що 07.11.2017 між відповідачем та позивачем укладено договір фінансового лізингу №АВН0А!00000012. За умовами договору відповідач передав позивачу в лізинг автомобіль Volkswagen Touareg 2012 року випуску. Строк лізингу 60 місяців. На виконання зобов`язань за договором [PERSON] сплатив 296000 грн. авансу та 351600 грн. щомісячні лізингові платежі, вказані суми були внесеними на транзитний рахунок у ПАТ "Акцент-Банк" для подальшого зарахування на рахунок ТОВ "Автокредит Плюс". Крім того, на вимогу відповідача позивачем перед укладенням договору було сплачено 5000 грн. за проведення аукціону, що підтверджено копіями квитанцій про оплату. 06.11.2019 автомобіль було вилучено в [PERSON] старшим слідчим СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Лозинським Р.В., що підтверджено протоколом огляду місця події. Згідно експертного дослідження від 06.11.2019 №14/4641/10Д проведеним судовим експертом Львівського НДЕКЦ МВС України Ребуха Ю.І., встановлено, що в автомобілі номер кузова знищений, шляхом видалення номерного майданчика та вварювання на його місце металевої пластини із кустарно нанесеним на неї номером кузова. Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова Боровкова Д.О. від 12.11.2019 накладено арешт на вищевказаний автомобіль. Вказали, що відповідач порушив свої зобов`язання лізингодавця за договором, передавши позивачу предмет лізингу, номер кузова якого знищений шляхом видалення номерного майданчика та вварювання на його місце металевої пластини. Про вказані обставини не було відомо позивачу. [PERSON] з листопада 2017 по листопад 2019 користувався цим автомобілем і сплачував лізингові платежі, поки автомобіль не було вилучено у нього співробітниками поліції. Зазначають, що відповідачем порушено зобов`язання за договоом лізингу, позивач у зв`язку із наведеним зазнав збитків. Позивачем вказано, що договір лізингу нотаріально не посвідчений, тому це свідчить про його нікчемність. Крім цього, позивачем у позові вказано, що у зв`язку із позбавленням його можливості користуватись автомобілем змушений був укласти договір прокату транспортного засобу №15/11/19/0690 від 15.11.2019, плата за користування автомобілем становить 59150 грн. Вказана сума є витратами позивача спричиненими істотним порушенням з боку відповідача своїх зобов`язань лізингодавця. Крім цього, [PERSON] поніс витрати, пов`язані із технічним обслуговуванням та ремонтом автомобіля отриманого у лізинг у сумі 6117, 36 грн. У даному випадку внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором позивач зазнав також і моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях. Просив позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 31.03.2020 справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( в провадженні судді Рудакова І.П.) Згідно з протоколом повторного розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 справу передано до розгляду головуючому судді Мичці Б.Р. 05.01.2021 представником відповідача подано зустрічну позовну заяву до позивача про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення збитків, у якій після уточнення позовних вимог просить провести зустрічне зарахування та стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти в розмірі 582448 грн. 25 коп. В обгрунтування позову покликаються на те, що відповідач заперечує свою вину та участь у зміні номерів кузова предмету лізингу. Вказує, що відповідач на підставі договору-купівлі продажу придбав вказаний автомобіль у [PERSON] . Своє право власності на автомобіль відповідач зареєстрував в органах МВС з додержанням всіх умов Порядку 1388. Того ж дня 08.11.2017 автомобіль було передано [PERSON] у лізінг. Право власності на автомобіль залишилось за відповідачем. Вказує, що автомобіль пройшов експертне дослідження номерів кузова у день його передачі [PERSON] і, що автомобіль знищено з вини позивача, тому останній повинен відшкодувати відповідачу вартість автомобіля за цінами, які існують на момент відшкодування. Визнає факт нікчемності правочину внаслідок відсутності нотаріального посвідчення. Просить задоволити зустрічний позов. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2021 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи. У судових засіданнях представник позивача та представник відповідача надали пояснення аналогічні викладеному у первісному та зустрічному позовах. У судове засідання 19.05.2021 позивач за первісним позовом не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зазначає, що первісний позов підтримує, просить розглядати справу за його відсутності. Подав відзив на зустрічну позовну заяву у якому вказав, що дві сторони наполягають на застосуванні наслідків нікчемності правочину тобто визнають, що ТОВ "Автокредит Плюс" зобов`язано повернути [PERSON] всі сплачені ним кошти сплачені на виконання нікчемного договору. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. В судове засідання 19.05.2021 представник відповідача за первісним позовом не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом заперечив, позовні вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити. У зв`язку із неявкою 19.05.2021 у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Як убачається з досліджених судом документів, наданих сторонами, 07.11.2017 р. між Відповідачем - ТОВ «Автокредит Плюс» та Позивачем - фізичною особою [PERSON] укладено Договір фінансового лізингу № АВН0А!00000012. За умовами Договору ТОВ «Автокредит Плюс» (Лізингодавець) передало [PERSON] (Лізингоодержувачу) в лізинг автомобіль Volkswagen Touareg 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (далі - Автомобіль). Строк лізингу - 60 місяців. Зазначені обставини підтверджуються копією Заяви про приєднання до публічного договору із додатками № 1 (Специфікація та акт приймання передачі) та № 2 (Графік лізингових платежів), роздруківкою тексту Публічного договору про надання фінансового лізингу, розміщеного на офіційному веб сайті ТОВ «Автокредит Плюс» www.planetavto.com.ua. На виконання зобов`язань за Договором [PERSON] сплатив відповідачу: 296 000,00 грн. в якості авансу та 351 600 грн. - щомісячних лізингових платежів. Крім того, на вимогу ТОВ «Автокредит Плюс» [PERSON] перед укладенням Договору було сплачено 5 000,00 грн. за проведення аукціону. Зазначені обставини підтверджуються копіями договору, копіями специфікації та акту приймання передачі, квитанціями про оплату, які долучені до матеріалів справи. Суд звертає увагу, що Договір фінансового лізингу № АВН0А!00000012 від 07.11.2017 укладений між сторонами у простій письмовій формі і не був нотаріально посвідченим. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля Volkswagen Touareg 2012 р.реєстраційний номер [NUMBER] з 08.11.2017 є ТзОВ «Автокредит плюс». Суд також бере до уваги, що відповідачем визнаються і не заперечуються суми платежів здійснених позивачем на виконання умов договору фінансового лізінгу. 06.11.2019 р. СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області було зареєстровано кримінальне провадження № 12019140060003446 за ознаками злочину, передбаченого ст..290 КК України і вказаний автомобіль було вилучено в [PERSON] та поміщено на арешт майданчик, де він знаходиться до цього часу. Підставою для відкриття кримінального провадження слугував висновок експертного дослідження від 06.11.2019 р. за №14/4641/10Д, згідно якого у вищезгаданого автомобіля номер кузова знищений шляхом видалення номерного майданчика та вварювання на його місце металевої пластини із кустарно нанесеним на неї номером кузова. Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 12.11.2019 р. у рамках кримінального провадження № 12019140060003446 накладено арешт на автомобіль як речовий доказ. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на вказане суд бере до уваги, що сторони даного провадження визнають факт не укладення договору лізінгу у встановленій законом формі, без нотаріального посвідчення, та, що такий договір є нікчемним. Тобто представником відповідача визнано нікчемність правочину укладеного між сторонами спору і це слідує як з пояснень представника відповідача у судовому засіданні, так із зустрічного позову. Разом з тим суд виходить також і з наступного. У ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені. Як зазначив Верховний Суд, зміна ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу позбавляє можливості ідентифікувати транспортний засіб як власність особи, експлуатація такого транспортного засобу на території України заборонена (постанова ВС від 02.09.2019 р. у справі № 712/4407/17). Відносини, які виникли у зв`язку із укладенням договору лізингу для придбання транспортного засобу регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «;Про захист прав споживачів», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена 16.12.2015 року у постанові за наслідками розгляду цивільної справи №6-2766цс15, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст.628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частина 1 статті 220 ЦК України регламентує, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16), Постанові Верховного Суду від 03.10.2018 (справа № 288/383/15-ц провадження № 61-6009 св 18). При цьому суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у подібних справах де відповідачем виступав саме ТзОВ «Автокредит Плюс» тобто той же відповідач. Це зокрема, суд враховує викладене у Постанові Верховного Суду від 27.03.19 (Справа № 468/176/18-ц провадження22-ц/812/477/19) та Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року (справа № 522/1470/16-ц провадження № 61-44747св18) . Окрім того, згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, оспорюваний договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб «Volkswagen Tourareg», а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, що визнається і сторонами, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України та Верховного Суду, які згадані вище. З вищенаведеного слід зробити висновок, що оспорюваний правочин є нікчемним позаяк сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного у цій справі договору, що свідчить про його нікчемність. В судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, нікчемний договір не породжує для його сторін прав і наслідків по виконанню такого договору. На виконання зобов`язань за договором [PERSON] сплатив 296000 грн. авансу та 351600 грн. щомісячні лізингові платежі, вказані суми були внесеними на транзитний рахунок у ПАТ "Акцент-Банк" для подальшого зарахування на рахунок ТОВ "Автокредит Плюс". Розмір коштів, сплачених позивачем відповідачу останнім не оспорюється. Оскільки, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб всупереч положень ст.799 ЦК не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. За наведеного позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, в т.ч. стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених за договором фінансового лізингу у розмірі 652 600 грн. Суд також погоджується з доводами позивача щодо понесених ним збитків у розмірі 65267, 36 грн., оскільки такі підтверджено належними і допустими доказами та відсутності будь-яких спростувань з боку відповідача. Щодо моральної шкоди, яку просить позивач за первісним позовом стягнути з відповідача, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Розглядаючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд дійшов висновку, що позивач переніс душевні страждання, які полягали у позбавленні його права користування автомобілем, що сталось за вини відповідача, а тому з останнього слід стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., що буде співмірним із розміром завданої матеріальної шкоди позивачу. Суд дійшов також висновку про неможливість застосування у даному випадку двосторонньої реституції виходячи з такого. Крім цього, установлено, що відповідно до положень ч.1,2 ст. 216 ЦК України на виконання умов договору фінансового лізингу позивач не оформив і не міг оформити право власності на автомобіль марки через його вилучення внаслідок виявлення зміни номера кузова та відсутності нотаріально посвідченого договору лізінгу. Посилання відповідача про те, що зміна номеру кузова відбулась після передачі автомобіля [PERSON] , суд відхиляє, оскільки відповідач не надав суду достатні та належні докази того, що зміна номеру кузова відбулась до передачі автомобіля позивачу. Отже, суд звертає увагу, що за договору фінансового лізингу № АВН0А!00000012 від 07.11.2017 власником автомобіля Volkswagen Touareg 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] по даний час є ТОВ «Автокредит Плюс», а не [PERSON] . А тому питання повернення автомобіля, вилученого правоохоронними органами, вирішується саме власником автомобіля у порядку встановленому кримінально-процесуальним законодавством. Щодо зустрічної позовної заяви ТзОВ " Автокредит Плюс" вбачається, що такі просять провести зустрічне зарахування та стягнути з позивача грошові кошти у розмірі 582 448 грн. Суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної заяви, оскільки неправомірних дій позивача щодо дотримання умов та вимог договору лізингу судом не встановлено. Окрім того суд бере до уваги правову позицію у подібній справі, викладену у Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року (справа № 522/1470/16-ц провадження № 61-44747св18), де зазначено, що «Доводи касаційної скарги про необхідність відрахування від вказаної суми плати за користування предметом лізингу, збитків за амортизацію і неотриманий прибуток прямо суперечать визначеним законом правовим наслідкам недійсності правочину (частина друга статті 216 ЦК України)». Як вбачається із матеріалів справи позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про захист прав споживачів". Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому слід стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Outcome: approved