Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

: Позивач [PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на об'єкт інвестування (квартиру). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 13 вересня 2010 року між ним, [PERSON] та ЖБК "Волинь-1" було укладено договір про спільну діяльність. Предметом даного договору була спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку котеджного типу по вулиці Чернишевського, 51 у місті Луцьку, а саме квартири №1, що становить 1/2 частини даного будинку. За умовами п. 5.1 Договору, при сплаті визначених договором грошових коштів, він мав набути у власність квартиру №1 площею 110 кв.м. у вказаному будинку та 0,06 га земельної ділянки для обслуговування своєї квартири. Вартість 1 кв. м. житла згідно п. 2.1 Договору становить 5000 грн. Взяті на себе обов'язки по оплаті вартості житла згідно п. 3.1 укладеного Договору виконані ним в повному обсязі, в період з 05.10.2010р. по 23.12.2010р. сплачено на рахунок ЖБК "Волинь-1" 550 000 грн. Вказаний будинок був збудований у 2012 році. Йому та іншому співвласнику будинку [PERSON] були видані ключі від квартир - йому від квартири №1, а [PERSON] - від квартири №2. [PERSON] заселився в свою квартиру першим, потім через деякий час позивач заселився у свою квартиру, завіз в квартиру всі необхідні для проживання меблі та побутову техніку. Кючі від квартири №1 по даний час знаходяться у нього, він користується даною квартирою. З моменту фактичного вселення позивача в квартиру він неодноразово звертався до ЖБК "Волинь-1" із проханням надати правовстанолюючі документи на належну йому квартиру [ADDRESS], за яку він сплатив кошти в повному обсязі. 04 червня 2014 року позивач письмово звертався до ЖБК "Волинь-1" із проханням повідомити йому коли і за якою адресою він може отримати правовстановлюючі документи на свою квартиру, але відповіді по даний час так і не отримав. 16 липня 2014 року він звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовом до ЖБК "Волинь-1" про зобов'язання надати правовстановлюючі документи, які посвідчують його право власності на зазначену квартиру, однак в ході розгляду справи було встановлено, що ЖБК "Волинь-1" припинив свою діяльність за рішенням засновників та без правонаступників 09 квітня 2013 року. В зв'язку з цим вказаний позов було залишено без розгляду. Про те, що ЖБК "Волинь-1" ліквідовано позивач не знав, йому про дану обставину ніхто не повідомляв, більше того, коли ще в травні 2014 року він спілкувався з представниками кооперативу щодо того коли вони видадуть йому документи на квартиру і ніхто ні про яку ліквідацію йому не говорив. З відповіді Інспекії державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області від 10 жовтня 2014 року вбачається, що декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву житлового будинку №51 по вул. Чернишевського в м. Луцьку була подана до Інспекції ДАБК у Волинській області 16 червня 2014 року [PERSON], а декларація про готовність до експлуатації по будівництву житлового будинку №51 по вул. Чернишевського в м. Луцьку подана ним же 29 липня 2014 року, тобто згідно цих даних вказаний житловий будиноку був збудований і зданий в експлуатацію за 43 дні, що фізично неможливо. Громадянин [PERSON] фактично є сусідом позивача. Він вкладав гроші в будівництво квартири №2 у тому ж будинку на тих же умовах що і позивач. На думку позивача, договір про спільну діяльність регулюється ст. ст. 1130, 1131 ЦК України. Враховуючи вищевказане та відсутність у договорі порядку набуття ним права власності на квартиру та отримання на неї правовстановлюючих документів звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач вважає, що фактично вкладав грошові кошти в інвестування будівництва квартири, яка в результаті повної сплати визначеної договором вартості будівництва та введення будинку в експлуатацію мала перейти у його власність. При цьому позивач покликається на Закони України "Про інвестиційну діяльність", "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операцій з нерухомістю", приписи статей 16, 213, 331, 386, 392, 526, 876 Цивільного кодексу України. Позивач просив суд скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на цю квартиру. Позивач декілька разів уточнював свої позовні вимоги. В остаточній редакції своїх вимог позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.08.2014 року, індексний номер: 25896876 та визнати за ним право власності на квартиру загальною площею 133,1 кв.м., житловою площею 75,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 436957607101. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. 13 вересня 2010 року [PERSON], [PERSON] та Житлово-будівельний кооператив "Волинь-1" уклали договір про спільну діяльність, предметом якого є спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по вул. Чернишевського, 51 в м. Луцьку, а саме: 1/2 частини даного житлового будинку, розрахунки між сторонами здійснюються по розрахункам вартості одного квадратного метра загальної площі, яка включає фактичні витрати виконавця по будівництву будинку, будівельних мереж і становить 5000,00 грн. за 1 кв. м. загальної площі житла, строк виконання робіт встановлений до листопада 2010 року. За умовами даного договору [PERSON] зобов'язувалася надати замовнику [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, [PERSON] зобов'язувався забезпечити внесення коштів по авансуванню будівництва та оплаті виконаних робіт, ЖБК "Волинь-1" зобов'язувався здійснити будівництво по замовленню та веденню будівельних робіт по будівництву житлового будинку. Із матеріалів справи вбачається і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що [PERSON] виконав свої зобов'язання за договором про спільну діяльність і в період із 05 жовтня по 23 грудня 2010 року вніс на рахунок ЖБК "Волинь-1" грошові кошти в розмірі 550 000 грн. Житлово-будівельний кооператив "Волинь-1" припинив свою діяльність 09.04. 2013 року за рішенням засновників. Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Волинської області від 16.12. 2015 року у справі №161/14848/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], Житлово-будівельного кооперативу "Волинь-1" про розірвання договору про спільну діяльність, а тому в силу приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. З рішення апеляційного суду Волинської області від 16.12.2015 року у справі №161/14848/15-ц також вбачається, що 13.12. 2013 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила земельну ділянку по вул. Чернишевського, 51 в м. Луцьку [PERSON] Вказану обставину підтвердив в судовому засідання представник відповідача [PERSON] та не заперечували представники позивача. Даючи оцінку правовідносинам, що виникли за договором про спільну діяльність від 13.09.2010 року, суд враховує в тому числі і факти, які встановлені рішенням апеляційного суду Волинської області від 16.12.2015 року у справі №161/14848/15-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі обєднання вкладів учасників (просте товариство) або без обєднання вкладів учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові звязки. Аналізуючи правову сутність договору про спільну діяльність від 13.09.2010 року, суд вважає, що вкладом [PERSON] у спільну діяльність як учасника мала бути земельна ділянка в місті Луцьку по вул. Чернишевського, 51 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; вкладом у спільну діяльність [PERSON] мали бути грошові кошти у розмірі 550\~000 грн.; вкладом у спільну діяльність ЖБК «Волинь-1» мало бути виконання будівельних робіт із будівництва індивідуального житлового будинку. Суд приходить до висновку, що [PERSON] належним чином виконав свої зобов'язання за договором про спільну діяльність від 13.09.2010року. Разом з тим, на думку суду, виконання цього договору зі сторони [PERSON] та ЖБК "Волинь-1" не відбулося. Більше того, на думку суду, після припинення ЖБК "Волинь-1" (09.04.2013року) та відчуження (продажу) [PERSON] своєї земельної ділянки 13.12.2013 року виконання договору про спільну діяльність від 13.09.2010 року зі сторони ЖБК "Волинь-1" та [PERSON] стало неможливим. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, позивач не довів належними та допустимими доказами тієї обставини, що ЖБК "Волинь-1" за інвестовані ним кошти виконувало будівельні роботи з будівництва житлового будинку в м. Луцьку по вул. Чернишевського, 51. При цьому судом встановлені наступні обставини. [PERSON], придбавши за договором купівлі-продажу від 13.12.2013року земельну ділянку в м. Луцьку по вул. Чернишевського, 51, площею 0,10 га, поділив її на дві земельні ділянки площею по 0,05 га. На даний час [PERSON] на праві власності належать 2 (дві) земельні ділянки в місті Луцьку по вул. Чернишевського, 51, площею 0,05 га кожна, кадастрові номери 0710100000:21:112:0073 і 0710100000:21:112:0074. Вказана обставина стверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно і витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З припису №28, виданого 27.05.2014 року головним державним інспектором Інспекції державного аріхітектурно-будівельного контролю у Волинській області [PERSON] вбачається, що [PERSON] здійснив будівництво двоквартирного житлового будинку та фундаменту гаража на вул. Чернишевського, 51 в м. Луцьку без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". Ця ж обставина підтверджується також протоколом про адміністративне правопорушення від 27.05.2014року, складеним відносно [PERSON] головним державним інспектором Інспекції державного аріхітектурно-будівельного контролю у Волинській області [PERSON] 16 червня 2014 року [PERSON] подав до Інспекції державного аріхітектурно-будівельного контролю у Волинській області декларацію про початок будівельних робіт "Нове будівництво 2-х квартирного житлового будинку та гаража на вул. Чернишевського, 51 у м. Луцьку". 30 липня 2014 року [PERSON] подав до Інспекції державного аріхітектурно-будівельного контролю у Волинській області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації "Нове будівництво 2-х квартирного житлового будинку та гаража на вул. Чернишевського, 51 у м. Луцьку". З декларації про початок будівельних робіт від 16.06.2014 року та декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 30.07.2014 року вбачається, що генеральним підрядником будівництва житлового будинку в м. Луцьку по вул. Чернишевського, 51 було Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Будмонтаж". Отже, згідно зазначених доказів будівельні роботи по будівництву житлового будинку в місті Луцьку по вул. Чернишевського, 51 виконувало ТзОВ фірма "Будмонтаж" на замовлення [PERSON], який після завершення будівництва 2-х квартирного житлового будинку у м. Луцьку по вул. Чернишевського, 51 оформив свої права власності на квартири №1 і №2 як на новостворене нерухоме майно. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Позивач не подав суду будь-яких доказів того, що він має будь-які права на спірний об'єкт будівництва. На думку суду, договір про спільну діяльність від 13.09.2010 року не є таким доказом, оскільки він укладений з іншими особами, не був виконаний в повній мірі всіма його сторонами та об'єктивно не міг породити для відповідача [PERSON] будь-яких обов'язків. Відповідач [PERSON] не мав будь-яких договірних зобов'язань перед позивачем, в тому числі і щодо будівництва квартири №2 в місті Луцьку по вул. Чернишевського, 51. А тому суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог до [PERSON] відсутні. Всі інші докази, які представлені позивачем, були досліджені та проаналізовані судом, однак вони не спростовують вищевказаних висновків суду. Крім того, квартира №2 в будинку №51 в місті Луцьку по вул. Чернишевського є новоствореним нерухомим майном. Частиною першою ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Ні Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «Про інвестиційну діяльність», ні ст.331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення. Порядок оформлення права власності на обєкт інвестування після прийняття такого обєкту до експлуатації визначено зазначеними нормами. Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивачем набуто права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.02.2015року у справі 6-244цс14, яка в силу приписів ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. В частині позовних вимог до [PERSON], то суд відмовляє в їх задоволенні за безпідставністю. На думку суду, [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки не є відповідальною за отримання оспорюваного позивачем свідоцтва про право власності на нерухоме майно та не має будь-яких майнових прав на спірний об'єкт нерухомого майна. На підставі ст. ст. 15, 16, 203, 331, 386, 392, 876, 1130, 1131 ЦК України,

Outcome: dismissed