Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Відповідно до ч.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з\~ч.\~5-1\~КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що на підставі наказу № 104 від 09.01.2019 року [PERSON] було прийнято на посаду заступника керівника групи в підрозділ розмінування у місті Краматорськ благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» та 09.01.2019 року з ним укладено трудовий договір №78 строком дії до 27.06.2019 року, з можливістю прологнації до 31.12.2019 року за умови попередньої згоди сторін ( а.с. 17-28). Хало Траст-це британська благодійна та некомерційна організація, що займається очищенням наземних мін та таких, що не розірвалися боєприпасів. Для провадження робіт в Україні [PERSON] (юридична особа за законодавством Великої Британії) зареєстрували в Україні своє Представництво та одноосібно заснували Благодійну організацію «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» (юридичну особу за законодавством України). В період роботи [PERSON] 02.05.2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 02.05.2019 року № 104 та з ним укладено Контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (категорія військовослужбовців) ( а.с. 31-34). Про прийняття на військову службу [PERSON] повідомив керівництво представництва «Хало Траст Україна» у встановленому законом порядку про що свідчать докази, долучені до матеріалів справи ( а.с. 46-51). 01.05.2019 року наказом № 48 к/з від 13.05.2019 року [PERSON] було звільнено у зв`язку з призовом або вступом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 29). Статтею 17 Конституції України\~гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Частина 6\~ст.43 Конституції України\~гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до\~п.2\~ст.\~232\~КЗпП України, \~безпосередньо в\~районних,\~районних у\~місті,\~міських чи\~міськрайонних судах\~розглядаються трудові\~спори за\~заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у\~частині третій статті 221\~і\~статті 222\~цього Кодексу. Статтею 65 Конституції України\~передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Відповідно до ч.3\~ст.119 КЗпП України\~за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, згідно з ч.2\~ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3 та 4\~ст.119 КЗпП України, а також ч.1 ст.51, ч.5 ст.53, ч.3 ст.57, ч.5 ст.61 Закону України "Про освіту". Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільногозахисту - на організацію мирного часу (ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Згідно зі\~ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені\~ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01.03.2014 року, яке введене в дію\~Указом Президента України №189/2014 від 02.03.2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Судом встановлено, що [PERSON] 02.05.2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом у особливий період, у зв`язку з виникненням кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Відтак посилання відповідача на те, що позивач не був призваний на військову службу за контрактом, а пішов служити добровільно та працевлаштувався до ЗСУ є некоректним, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні був встановлений факт, який свідчить про зворотне, з огляду на чинне законодавство України, що регулює військовий обов`язок громадян України. Отже, на [PERSON] розповсюджуються гарантії, передбачені ч.3\~ст.119 КЗпП України. Щодо іншої позиції відповідача, відносно того, що представництво Хало Траст в Україні, не підпадає під визначення підприємства, установи, організації, оскільки є відокремленим підрозділом іноземної неурядової організації, а також є представництвом нерезидента на території України, що створено без прав юридичної особи, і не відноситься до підприємств, установ, організацій в розумінні законодавства України, слід зауважити наступне. Відповідно до ст. 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Згідно до ч.1 ст. 52 ГКУ, некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку. До суб`єктів некомерційної господарської діяльності можна віднести: 1)\~установи, організації, створені органами державної влади України, що утримуються за кошти відповідних бюджетів; 2)\~установи, організації, створені органами місцевого самоврядування, що утримуються за кошти відповідних бюджетів; 3)\~кредитні спілки; 4)\~благодійні фонди і благодійні організації; 5)\~громадські організації, створені з метою провадження екологічної, оздоровчої, аматорсь\-кої, спортивної, культурної, освітньої та наукової діяльності; 6)\~творчі спілки; 7)\~політичні партії; 8)\~науково-дослідні установи; 9)\~вищі навчальні заклади IIIIV рівнів акредитації, внесені до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України 18.01.96 N 30, представництво суб`єкта господарської діяльності не є юридичною особою і не здійснює самостійно господарської діяльності, у всіх випадках воно діє від імені і за дорученням іноземного суб`єкта господарської діяльності, зазначеного у свідоцтві про реєстрацію, і виконує свої функції згідно із законодавством України. Представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні може здійснювати функції, пов`язані з виконанням представницьких послуг, тільки в інтересах іноземного суб`єкта господарської діяльності, зазначеного у Свідоцтві. У разі здійснення представництвом господарської діяльності на території України таке представництво повинно стати на облік у податковому органі за своїм місцезнаходженням у порядку, установленому центральним податковим органом України, та набути статусу постійного представництва. Керівник представництва діє на підставі доручення від іноземного суб`єкта господарської діяльності, засвідченого з дотриманням вимог пункту 3 Інструкції та інших вимог, передбачених законодавством України. Згідно зі\~ст.\~64\~Податкового кодексу\~підставою для\~взяття\~на\~облік в\~контролюючих\~органах,\~організації,\~у\~тому числі\~постійного представництва\~нерезидента,\~є\~належна акредитація\~(реєстрація,\~легалізація)\~такого підрозділу\~на\~території України\~згідно із\~законом. Судом були витребувані документи, які свідчать про належну реєстрацію Представництва Хало\~Траст в\~Україні відповідно\~до чинного\~національного законодавства,\~та здійснення\~своєї діяльності\~на території\~України. Роботодамвецем є\~ власник\~підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, і\~фізична особа, яка використовує найману працю, яка найняла\~працівника\~за\~трудовим договором\~(контрактом). Відповідно до ст. 141 КЗпП, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до трудового договору, що було укладено між Представництвом ХАЛО ТРАСТ Україна та [PERSON] , зокрема п.п. 14.1., 15.2. зазначено, що цей договір регулюється та виконується у відповідності до чинного законодавства України, а якщо мирними переговорами спір не буде врегульовано, суперечка розглядатиметеся у відповідності до чинного трудового законодавства України. Отже, взаємовідносини між роботодавцем та найманим працівником регулюються на підставі чинного законодавства України. В судовому засіданні представником відповідача не було доведено факту відносно того, що представництво Хало Траст в Україні, не підпадає під визначення підприємства, установи, організації, оскільки є відокремленим підрозділом іноземної неурядової організації, а також є представництвом нерезидента на території України, що створено без прав юридичної особи, і не відноситься до підприємств, установ, організацій в розумінні законодавства України, оскільки дана позиції не узгоджується з доказами, що є наявними в матеріалах справи а також чинним трудовим законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки в судовому засіданні було виявлено порушення прав позивача щодо незаконного звільнення, позовні вимоги останнього в цій частині підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 32\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, у разі вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Тобто, враховуючи, що позивач був звільнений 01 травня 2019 року, його середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за березень, квітень 2019 року, що передували звільненню. Згідно пункту 8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки, виданої начальником відділу кадрів Представництва Хало Траст в Україні від 01.08.2019 року, яка мається в матеріалах справи ( а.с. 54) заробітна плата [PERSON] за два місяці, що передували звільненню, складає: березень 2019 року\~ 13506,50 грн., квітень 2019 року \~18213,64 грн. Кількість робочих днів за цей період складає 42. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 755,24 грн. (13506,50+18213,64 грн.: 42 дня). Судом пораховано 273 робочих днів вимушеного прогулу за період з 01 травня 2019 року по 03 червня 2012 року і відповідно середній заробіток за цей період нараховано в сумі\~206180,52 грн. (755,24 грн. х 273). На підставі наведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у визначеній сумі. На підставі\~ст.430 ч.1 п.п.2, 4 ЦПК України\~слід допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць. Враховуючи середньоденну заробітну плату позивача, яка складає 755,24 грн., а також беручи до уваги, що середньомісячна кількість робочих днів складає 21 день , позивачу слід виплатити заробітну плату за один місяць в сумі 15860,04 грн. Згідно з абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст.\~48\~КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка. Статтею 47\~КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені устатті 116 цього Кодексу. Згідно з пунктами 3, 4Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників»трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 20 липня 1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, … вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Згідно п.2.10 Інструкції у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. Відтак, до трудової книжки позивача слід внести відповідні зміни. Відповідно до частини 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2\~ст.\~4 Закону України«Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно пп. 1 п. 2 ч. 2\~ст.\~4 Закону України«Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звернувся до суду з позовом 09.08.2019 року. Відповідно до\~ст.7 Закону України від 23.11.2018 року «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2019 року встановлено у розмірі 1921 гривня. Згідно з пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже,\~відповідно до\~ст.141\~ЦПК України\~враховуючи,\~що позовні\~вимоги позивача\~задоволені,\~то з\~відповідача на\~користь держави,\~оскільки позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору має\~бути стягнуто\~судовий збір\~в сумі\~2830,20\~грн.\~за позовну\~вимогу майнового\~та немайнового\~характеру (1%\~ціни позову\~(2061,80\~грн.)+\~0,4\~розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.)

Outcome: approved