Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

20 травня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON], право власності на спадкове майно за законом, а саме садовий будинок літ. «А» (площею 28, 9 кв.м.), веранду літ. «а», вбиральню літ. «Б» (площею 1,2 кв.м.), розташованих на земельній ділянці площею 494 кв.м. в садовому товаристві «Шляховик» за адресою: вул.. [PERSON] (вздовж берега) № 63 у м. Одесі, власниками яких були її батько [PERSON], померлий 03.12.2001 року та матір [PERSON], яка померла 11.11.2012 року. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її батьків відкрилась спадщина на садовий будинок літ. «А» (площею 28, 9 кв.м.), веранду літ. «а», вбиральню літ. «Б» (площею 1,2 кв.м.), розташовані на земельній ділянці площею 494 кв.м. в садовому товаристві «Шляховик» за адресою: вул.. [PERSON] (вздовж берега) № 63 у м. Одесі. Однак, позивач зазначає, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що у нотаріальну контору необхідно надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, яких у неї немає так як батьками не оформлялювались. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання з`явилась, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача СТ «Шляховик» та відповідач [PERSON] у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, звернулись до суду з заявами про визнання позову та розгляд справи просили провести у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] в них народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON] 21 вересня 1953 року та [PERSON], який 21 вересня 2013 року помер. 20 січня 1962 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], в результаті чого змінила прізвище на «Стаматакі», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії ІІІ-УР №510099. 03 грудня 2001 року [PERSON] помер, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис за № 10442, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії І ЖД № 282921. 29 липня 2003 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] в рівних частках успадкували майно, що належало [PERSON], а саме: ? частини квартири під № 2, в будинку під № 57, по вулиці Преображенській в м. Одесі, та 42 простих іменних цінних паперів Відкритого акціонерного товариства «Альбатрос» міста [PERSON]. Згодом, 11 листопада 2012 року померла [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції було складено актовий запис за № 10783, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖД № 321162. Позивач стверджує, що у 1967 році її батьку [PERSON] на підставі рішення групкома «Доррембуд» № 13 від 21 червня була надана в користування земельна ділянка № 63 в районі будинку відпочинку письменників. На вказаній земельній ділянці батьки побудували в 1967 році садовий будинок літ. «А», веранду літ. «а», а в 1990 році вбиральню літ. «Б», повідомила, що правовстановлюючі документи не були оформлені так як не буди на той час потрібними. Вказане і стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до\~ст.1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої\~статті 1258 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок\~\~відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно\~ст. 1261 Цивільного кодексу\~\~України\~\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.66 Закону України „ Про нотаріат " на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно\~\~ч. 1 ст. 68 Закону України „Про нотаріат" нотаріус\~\~при\~\~видачі\~\~свідоцтва\~\~про\~\~право\~ на\~\~спадщину за законом\~\~перевіряє\~\~факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини,\~\~ наявність\~\~підстав\~\~для\~\~закликання\~\~до спадкоємства за законом\~\~осіб,\~\~які\~\~подали\~\~заяву\~\~про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно ч.1\~ст.46 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. 16 червня 2016 року (вих. №1207/02-14) Перша\~\~одеська державна\~\~нотаріальна\~\~контора, у відповідь\~\~на звернення [PERSON] повідомила про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкоємцем не пред'явлено правовстановлюючі документи на садовий будинок по вулиці В. Симоненка, 63 (вздовж берега) в садовому товаристві «Шляховик» в місті [PERSON], та згідно документів, які знаходяться в спадковій справі відомо, що вищевказані правовстановлюючі документи на садовий будинок спадкодавець за життя не отримав, тобто вони відсутні взагалі. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з абзацом 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3\~ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 цього Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час побудови спірного житлового будинку 1967 рік, питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З наведеного вбачається, що у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята\~статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Проте у судовому засіданні позивачем не доведено, що спірне нерухоме майно належало саме її батькам, натомість згідно довідки Садового товариства «Шляховик» від 29.03.2016 року вбачається, що саме [PERSON] на правах особистої власності належить садовий будинок загальною площею 28,9 кв.м., що має дві літні кімнати, веранду рік побудови 1967 року та вбиральня 1,2 кв.м., рік побудови 1990 року. Окрім того, технічний паспорт на садовий будинок від 19.11.2015 року свідчить про те, що замовником технічної інвентаризації є саме позивач [PERSON]. Також згідно довідки КП «БТІ» ОМР від 04.04.2016 року № 469561.72 вбачається, що відповідно до довідки Садового товариства «Шляховик» садовий будинок літ. «А», веранда літ. «а» дійсно побудовані в 1967 році, а вбиральня літ. «Б» побудована в 1990 році за адресою вул. [PERSON] (вздовж берега), 63, однак у вказаній довідці відсутні відомості ким саме були побудовані вказані приміщення, що також унеможливлює задоволення позову. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено належність спадкодавцям [PERSON], який помер 03.12.2001 року та [PERSON], яка померла 11.11.2012 року садового будинку літ. «А» (площею 28, 9 кв.м.), веранди літ. «а», вбиральні літ. «Б» (площею 1,2 кв.м.), розташованих на земельній ділянці площею 494 кв.м. в садовому товаристві «Шляховик» за адресою: вул.. [PERSON] (вздовж берега) № 63 у м. Одесі, У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх недоведеність. Частиною 1\~ст. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed