Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач 01.11.2013 року звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" 10.06.2008 року був укладений кредитний договір № SUL3GK0000000001, відповідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 21 885 дол. США зі сплатою 15,0 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 10.06.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.06.2008 року сторонами було укладено договір іпотеки № SUL3GK0000000001 житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м., розташованого по [ADDRESS]. Поскільки відповідачка свої зобов'язання по кредитному договору не виконувала, позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду і рішенням Лебединського райсуду Сумської області від 05.02.2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу. Після цього банк звернувся до відповідачи з вимогою про звільнення жилого будинку, розташованого по [ADDRESS] а поскільки ця вимога була проігнорована, позивач подав до суду позовну заяву про виселення всіх мешканців з даного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в наданій суду заяві просив розглянути справу за його відсутності та підтримав і уточнив свої вимоги, просив виселити з будинку, розташованого по [ADDRESS] [PERSON] [INFO] та її сина [PERSON] [INFO], який був зареєстрованим за вказаною адресою без згоди банку після укладення кредитного договору, поклавши на відповідачів судові витрати. Відповідачка в судовому засідання позов не визнала, підтвердила факт отримання кредиту в строки і на умовах викладених позивачем в позовній заяві, проте в своїх запереченнях зазначила, що її з сином реєстрація в будинку не привела до зниження вартості предмету іпотеки, що у випадку задоволення позову відповідачі будуть позбавлені місця проживання, що порушить права та інтереси дитини, яка не має іншого місця для проживання. Представник відповідачки мотивувала заперечення проти позову тим, що [PERSON] є матір»ю - одиначкою, до 01.11.2013 року перебувала в декретній відпустці, а на час розгляду позову приступила до роботи, що дає можливість сплачувати банку більші суми щомісячних платежів; що відповідачка вклала частину своїх коштів в ремонт будинку, регулярно сплачує комунальні послуги та нараховані їй банком поточні платежі, внаслідок чого на її думку банк не поніс матеріальних збитків. Також вона просила суд при вирішенні спору застосувати норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Лебединської міської ради Сумської області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що малолітній [PERSON] не має іншого житла, яке б належало йому на праві власності чи користування. З договорів та графіку (а.с.4-12), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 10.06.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений кредитний договір № SUL3GK0000000001, відповідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 21 885 дол. США зі сплатою 15,0 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10.06.2028 року. Згідно цього договору позичальник зобов'язаний відповідно графіку щомісячно здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № SUL3GK0000000001 від 10.06.2008 року, згідно якого відповідачка надала банку в іпотеку власний житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м., розташований на земельній ділянці, що знаходиться по [ADDRESS]. З рішення та ухвали (а.с. 13-17), досліджених в судовому засіданні вбачається, що Лебединським районним судом 05.02.2013 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № SUL3GK0000000001 від 10.06.2008 року в розмірі 44 587,05 доларів США звернено стягнення на житловий будинок загальною площею 75,50 кв.м., житловою площею 48,80 кв.м., який розташований в [ADDRESS] шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судове рішення набрало законної сили 19.03.2013 року. З вимоги та реєстру (а.с. 18-20), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем 07.09.2013 року було направлено вимогу відповідачці добровільно звільнити житловий будинок по [ADDRESS] разом з членами сім»ї та іншими мешканцями. З паспорта та довідок (а.с. 21,31,46 ), досліджених в судовому засіданні вбачається, що відповідачка [PERSON], [INFO] проживає і зареєстрована в [ADDRESS] разом з сином [PERSON] [INFO]. З свідоцтва, ліцензії, дозволу, статуту (а.с.22-24), досліджених в судовому засіданні вбачається, що банк є юридичною особою і має право на здійснення фінансових операцій з іноземною валютою. З витягу (а.с. 47-48), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що відповідачка регулярно здійснює платежі за кредитним договором № SUL3GK0000000001 від 10.06.2008 року. З довідок та наказу (а.с. 49-61), досліджених в судовому засіданні вбачається, що відповідачка є співробітником міліції, перебуває на обліку в Лебединському МУПСЗН та отримує постійний дохід. З рішень та витягів (а.с.116-120), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 19.02.2014 року виконавчий комітет Лебединської міськради відмовив в наданні дозволу на виселення малолітнього [PERSON] з будинку по [ADDRESS], оскільки не має іншого житла, яке б належало йому на праві власності чи користування. Вислухавши відповідачку, її представника та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов'язані з спорами, що виникають із кредитних договорів, позов обґрунтований і позовні вимоги підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ " ПриватБанк " 10.06.2008 року був укладений кредитний договір № SUL3GK0000000001, відповідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 21 885 дол. США зі сплатою 15,0 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10.06.2028 року. Згідно цього договору позичальник зобов'язаний відповідно графіку щомісячно здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] № SUL3GK0000000001 від 10.06.2008 року. Поскільки відповідачкою було порушено вимоги щодо сплати коштів за кредитним договором, банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який був задоволений рішенням Лебединського райсуду Сумської області від 05.02.2013 року. 07.09.2013 року відповідачка була повідомлена банком про необхідність виселення з будинку по [ADDRESS], проте не вчинила відповідних дій і не повідомила банк про виконання вимоги. Вказані обставини були встановлені з показів відповідачки, її представника та представника третьої особи та з матеріалів справи. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно п. 43 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке: згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року не може бути примусово стягнуте (відчуджене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно а загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно ст. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачем було доведено те, що банк на підставі укладених між сторонами кредитного договору та договору іпотеки житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] надав позичальниці грошові кошти а відповідачка не виконала своїх зобов'язань за цими договорами, сплачувала кредитні платежі не в повному обсязі і за результатами виниклого між ним спору судом 05.02.2013 року було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, після чого 07.09.2013 року відповідачка була повідомлена банком про необхідність виселення з зазначеного будинку, проте не вчинила відповідних дій. В той же час відповідачкою не було доведено того, що заборгованість сплачена, що вона виселилась з будинку по [ADDRESS], чи що існують обставини, які виключають необхідність сплати боргу та передачу предмета іпотеки кредитору. При цьому суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідачки в тій частині, що дії останньої не привели до матеріальних збитків і зниження вартості предмету іпотеки, так як відповідачка вклала частину своїх коштів в ремонт будинку, регулярно сплачує комунальні послуги та нараховані їй банком поточні платежі, оскільки вказані обставини входять до об»єму прав та обов»язків власника майна та користувача кредитом. Також суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідачки в тій частині, що [PERSON] є матір»ю - одиначкою, до 01.11.2013 року перебувала в декретній відпустці, а на час розгляду позову приступила до роботи, що дає можливість сплачувати банку більші суми щомісячних платежів, оскільки дані обставини не спростовують обов»язку сплачувати борг по кредитному договору та вик онувати судові рішення. Крім того, суд не може взяти до уваги заперечення представників відповідачки та третьої особи в тій частині, що задоволення позову порушить права та інтереси малолітньої дитини [PERSON] оскільки відповідачі будуть позбавлені місця проживання, так як відповідачка та її дитина були зареєстровані в будинку, розташованому по [ADDRESS] після укладення договору іпотеки, вони є громадянами України, мають право отримати інше житло на законних підставах і дані обставини повинні були враховуватись відповідачкою при отриманні кредиту, оскільки саме позичальник при належній завбачливості має передбачити в момент укладення договору можливість настання негативних наслівдків його дій при укладенні фінансової угоди. Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про виселення [PERSON] та [PERSON] В той же час суд враховує вимоги ст. 217 ЦПК України та клопотання представника відповідачки щодо відстрочки виконання судового рішення, так як в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживають в житловому будинку, який є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті а також те що у відповідачки і її дитини у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно а загальна площа будинку по [ADDRESS] не перевищує 250 кв. метрів і тому суд вважає необхідним надати відстрочку у виконанні судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним вимоги позивача задовольнити в силу ст. 88 ЦПК України. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved