Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами такого були його баба [PERSON] та дід [PERSON]. Вважає, що кожному з них належало по 1/2 ідеальній частині вказаного будинковолодіння. Вказує, що [INFO]. помер голова двору (його дід) [PERSON], котрий за життя своїм майном не розпорядився. Спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], в тому числі належну йому частку в колгоспному дворі, прийняла його дружина (баба позивача) [PERSON] відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Зазначає, що [INFO]. померла його баба [PERSON], котра за життя своїм майном розпорядилась, заповівши йому (позивачу) зазначений житловий будинок та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» розміром 1,26 ум.ка.га. Стверджує, що він прийняв належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі спірний житловий будинок, своєчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус йому (позивачу) відмовив через відсутність на такий правовстановлюючих документів, виданих на ім'я спадкодавця [PERSON] З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява його представника - [PERSON], в якій така зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без її (представника) участі. Представник відповідача - Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає, просить розглядати справу у його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте подав копії сторінок спадкової справи за №781/2017, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.09.2018р. №53394106, та просив розглядати дану цивільну справу у його відсутності. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/700 від 25.09.2018р. та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418394, з яких вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутні дані про заведення спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO]., а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] (дід позивача), а членом такого, як вважає суд: його дружина (баба позивача) - [PERSON], що підтверджується довідкою Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району №2-18-58 від 01.02.2018р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] та [PERSON], тобто кожен на 1/2 частині будинковолодіння [ADDRESS]. 14.12.1998 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO]., відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. До складу даної спадщини входить право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що належав спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору, а також 1/10 ідеальна частка квартири [ADDRESS]. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Саме дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її чоловіка. Матеріалами - копіями сторінок спадкової справи №92/1999, що надійшли на адресу суду з Львівського державного нотаріального архіву, підтверджено факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], - спадкоємцем за законом - його дружиною [PERSON] З цієї ж спадкової справи вбачається, що 06.11.1999р. державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я дружини спадкодавця [PERSON] - [PERSON] Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/10 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дрогобицькою нотаріальною конторою 06.02.1997р. Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] інше майно - 1/2 частку у спірному будинковолодінні, що належало йому як члену колгоспного двору також успадкувала саме дружина останнього (баба позивача) [PERSON] Отже, [PERSON] стала власником спірного будинковолодіння в цілому (1/2, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/2 частина, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON].). 21.05.2017 року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, склавши 18.05.2017 року заповіт на користь своїх внуків: [PERSON] (позивача по справі), [PERSON] та [PERSON] Згідно зазначеного заповіту спадкодавець [PERSON] заповіла своєму внукові [PERSON], позивачеві по справі, - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» розміром 1,26 ум.ка.га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) №1285 від 29.02.2016р. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи №781/2017, заведеної після смерті [PERSON], позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк, зокрема 30.10.2017р. звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] у встановлений законом строк звернувся в нотаріальну контору із заявою про те, що він не претендує на обов'язкову частку у даній спадщині. Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, судом не встановлено. 02.01.2018р. приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. на ім'я позивача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON], зокрема на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області розміром 1,26 ум.ка.га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 09.02.2016р. взамін загубленого від 26.05.1997р. серії [NUMBER], зареєстрованого 29.02.2016р. у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1285. При цьому, нотаріусом було відмовлено позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім'я спадкодавця [PERSON] Нотаріус роз'яснив позивачу [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку (його частки) в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об'єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв'язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією заповіту спадкодавця [PERSON] від 18.05.2017р.; довідкою Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району №2-18-58 від 01.02.2018р. про належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір»; копіями сторінок спадкових справ за №781/2017, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. та №92/1999, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO].; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]; копією паспорта позивача та іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON]

Outcome: approved