Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати за нею право власності на ? частину автомобіля Skoda-Octavia, 2001 р.в., д.н.з. [NUMBER], придбаний за час шлюбу, та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у розмірі ? його вартості; визнати за нею право особистої приватної власності на ? ідеальної частини житлового будинку №91 з по господарськими спорудами по вул. Л.Українки, 91, с. Кодаки, Васильківського району, Київської області; визнати за нею право власності на ? ідеальної частини земельної ділянки площею 0, 125 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за дресою: вул. Лесі України,91, с. Кодаки, Васильківського району, Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0011); визнати за нею право власності на ? ідеальної частини земельної ділянки площею 0, 25 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за дресою: вул. Лесі України, 91, с. Кодаки, Васильківського району Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0010). Позов обґрунтовує тим, що вказане майно набуте нею з відповідачем за час перебування у шлюбі (з 28.04.1978 р. по 10.11.2016 р.), тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу, а відповідач здійснює перешкоди позивачу у праві володіння та користування вказаним майном. Просила стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., судовий збір в розмірі 8000,00 грн., 320,00 грн. інших судових витрат, а всього - 14320,00 грн. [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON], в якому просить визнати його особистою власністю: житловий будинок №91 з погосподарськими спорудами по вул. Л.Українки, 91, с. Кодаки, Васильківського району, Київської області; земельну ділянку площею 0, 25 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за дресою: вул. Лесі України,91, с. Кодаки, Ввасильківського району Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0011); земельну ділянку площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за дресою: вул.Лесі України, 91, с. Кодаки, Ввасильківського району Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0010). Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем він не проживає та не веде спільне господарство з початку 2006 р. В судовому засіданні позивач за первісним позово [PERSON] свій позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, в зустрічному позові просила відмовити. Також зазначила, що вони з відповідачем проживали разом до 2013 р. по вул. Смолича, 2 в м. Києві, а також в с. Кодаки. В 2007 р. вона у нотаріуса давала дозвіл на придбання земельної ділянки. На будівництво будинку вона давала 10 тисяч гривень, інші члени сім"ї також давали кошти на будівництво, побудували 2 будинки. Але на даний час у неї є перешкоди в користуванні даним майном - нова дружина відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов не визнав, заявлений ним зустрічний позов підтримав в повному обсязі та зазначив, що спірний будинок будувався ним особисто, матеріали купувались ним особисто без участі позивача. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, встановлено факт не проживання їх як подружжя з початку 2008 р. Земельні ділянки також він купував за кошти, які дала йому [PERSON], яка у 2007 р. дала йому 50000 грн., з якою він разом проживав в її квартирі з її сином. З лютого 2007 р. у них почалися стосунки з [PERSON], тому земельні ділянки купувались з метою будівництва будинку для спільного проживання в ньорму з [PERSON] Кошти [PERSON] не залучались ні до купівлі земельних ділянок, ні для будівництва будинку. Будинок будувався виключно за його особисті кошти та кошти [PERSON] [PERSON] приїздила на будівництво разом з дітьми та внуками, як мати його дітей та бабуся його онуків. Вони завжди мали різні бюджети та спільного господарства не вели. Свідок [PERSON], рідна сестра [PERSON] суду показала, що їй було відомо, що в 2007 році брат [PERSON] купив земельні ділянки. Їй було відомо, що в 2008 р. почалось будівництво будинку. Коли вона приїздила до брата в 2010 р. він проживав у Києві. В 2010-2013 р. йшло будівництво великого будинку. Воа продала батьківський спадковий будинок і віддала брату 12 тисяч доларів для будівництва будинку. Давала також особисті кошти. Зазначила, що [PERSON] разом з позивачем вибирали двері, плитку на 1 поверх, разом садили рослини. В 2016 році [PERSON] переїхала до відповідача. Також вона показала, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] ознайомила її з матеріалами обох позовів. Свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] протягом тривалого часу перебували в близьких стосунках, останні 2 роки одружені. Познайомились вони на початку 2007 р., коли вона працювала в Ощадбанку. На той час він повідомив, що зі своєю дружиною вже рік як проживають окремо, тому в них почались стосунки. В червні 2007 р. він повідомив їй, що має намір купити земельну ділянку та побудувати на ній будинок, де вони будуть разхом проживати. Вона також мала кошти, свої власні збереження і вона дала йому 50 тисяч гривень. Після цього він повідомив, що придбав за її кошти земельну ділянку. В 2016 р. [PERSON] познайомив її з його сестрою, вона приїздила до нього в Кодаки, і 22.02.2017 р. вони одружились На чиї кошти будувався будинок їй невідомо. Коли у неї хворів син, [PERSON] її підтримував, ночував у Києві, а був у неї, підтримував її. Кошти з дружиною у них були окремі. Свідок [PERSON], який є зятем сторін у справі, суду показав, що до 2016 р. сім"я [PERSON] була повноцінною, разом вони святкували всі події. На сімейній нараді [PERSON] висловив побажання придбати земельну ділянку і в 2007 р. придбав її. В кінці року, восени почались будівельну роботи, побудували літній будиночок. Позивач займалась вибором матеріалів та обслуговуванням будинку, він також приймав участь в побутових питаннях. Відповідач жив в Києві до зими 2013 р., потім переїхав в с. Кодаки. Зазначив, що оформляв довіреність на [PERSON], щоб він розпоряджався його коштами. Про позику від [PERSON] йому нічого невідомо. [PERSON], допитаний в якості свідка, суду показав, що позивач [PERSON] його колишня дружина, з якою в шлюбі прожили близько 40 р., він все робив для сім"ї. З 2005 р. він працював в Кабінеті Міністрів України і отримував пенсію. Позивач [PERSON], отримавши спадщину, відмовилась давати кошти, тому він справлявся сам. Він знайшов земельну ділянку, на купівля якої кошти дала [PERSON] При цьому [PERSON] не приймала ніякої участі в купівлі земельних ділянок та побудові будинку ні фінансової, ні фізичної. В 2015 р. [PERSON] приїхала в 2015 р. до нього на [PERSON] народження в якості гості. В 2004-2005 р. вона провела відчуження спадщини, однак ремонт у квартирі робив він. Фактично шлюбні стосунки вони припинили в 2004-2005 р. З 2006 р. жодних стосунків між ними не було. В борг ніяких коштів він не брав. Також зазначив, що допоміг зятю вступити до ВІП клубу клієнтів "Альфа Банку", додавши йому коштів. Тому зять оформив на нього довіреність на право розпорядження коштами. На купівлю земельних ділянок та на будівництво будинку кошти давала лише [PERSON]. При купівлі в 2007 р. земельних ділянок були присутні: продавець та ріелтор, [PERSON] при цьому не було. Сестра також не приймала участі в будівництві будинку. В даному будинку він живе з 2012 р. З позивачем ніяких спільних покупок для будинку не робили. Сестра переїхала до нього в 2014 р. Іх спадщину вони поділили порівну. Для зведення будинку залучались підрядники, члени сім"ї, в тому числі зять, в будівництві участі не приймали. Суд, заслухавши позивача, відповідача, представників сторні, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, приходит до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 21 СК України\~передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно до положень\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, судом достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.1978 р., який розірвали в судовому порядку, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2016 р. (справа №752/5546/16-ц), яке набрало законної сили 21.11.2016 р. (а.с.44). Зазначеним судовим рішенням встановлено, що протягом останніх восьми років (тобто з початку 2008 р.) сторонами не ведеться спільне господарство, сторони мають окремі бюджети. Зазначені обставини відповідачем [PERSON] визнавались. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина). Таким чином, не підлягає доказуванню та обставина, що сторони у справі з 2008 р не проживають разом, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети. Судом встановлено, що 04.07.2007 р. на підставі догогворів купівлі-продажу [PERSON] придбав земельні ділянки: площею 0, 125 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за дресою: вул. Лесі України, с. Кодаки, Ввасильківського району, Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0011); земельну ділянку площею 0, 250 га, для будівницта, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: вул. Лесі України, с. Кодаки, Васильківського району Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0010). На підставі рішення Кодаківської сільської ради від 15.04.2009 р. №312 цільове призначення земельної ділянки площею 0,125 га, призначеної для ведення особистогоселянського господарства, розташованої за дресою: вул. Лесі України, с. Кодаки, Ввасильківського району Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0011) змінено на - «Для будівництва та обслуговування житлового будинку», зазначено адресу земельнї ділянки : с. Кодаки, вул. Леніна, 91. (а.с.38). Як вбачається зі змісту зазначених договорів купівлі-продажу земельних ділянок, вартість земельної ділянки площею 0,250 га 41025 грн., вартість земельної ділянки площею 0,125 га 6625 грн. Тобто загальна вартість придбаних земельних ділянок становить 47650 грн. (а.с.32-34). Як встановлено в судовому засіданні з показів свідків, в період купівлі вказанихземельних ділянок [PERSON] перебував в фактичних шлюбних стосунках з [PERSON], тобто для купівлі вказаних коштів були використані кошти саме [PERSON] Крім того, самою [PERSON] не заперечується той факт, що вони з [PERSON] навіть в період перебування в шлюбних стосунках мали різні бюджети. При цьому суд критично ставиться до тверджень позивача [PERSON] щодо належності вказаних земельних ділянок до обєкту спільної сумісної власності подружжя з посиланням на журнал вчинення нотаріальних дій, який містить згоду [PERSON] як дружини на купівлю земельної ділянки, оскільки він жодним чином не стверджує чи спростовує походження коштів для купівлі вказаної земельної ділянки. Відповідно до п.п. 1, 3\~ст. 129 Конституції України\~передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. \~ \~ \~ \~Крім цього, на підставі свідоцтва про право власності САЕ 213516 від 28.03.2012 р. [PERSON] на праві власності належить домоволодіння №91 по вул. Л. Українки в с. Кодаки, Васильківського району, Київської області (а.с.43) Відповідно до ч. 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст.\~2,\~4,\~12,\~76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України\~), і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~). Так, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] доведено нележними та допустимими доказами факт окремого з [PERSON] проживання з початку 2008 р. (що стверджується рішенням Голосіївського суду м. Києва від 10.11.2016 р. та показами свідків), а також походження коштів для купівлі земельних ділянок саме від [PERSON], з якою вони на час купівлі земельних ділянок перебували в близьких стосунках. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми\~СК України\~у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості\~СК України\~містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. При вирішення даного спору, суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-801цс16, де встановлено наступне. «Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя». За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши наведені сторонами доводи та заперечення щодо джерел походження доходів за рахунок яких придбано об'єкти нерухомого майна, суд вважає недоведеними обставини для визнання статусу спірного об'єкту нерухомого як спільної сумісної власності подружжя, оскільки [PERSON] не надано належні та допустимі докази, які б свідчили про її майновий стан на момент придбання спірного майна, наявність особистих коштів та/або розміщених коштів на банківських рахунках, що є предметом доказування в межах даного спору в частині доведення факту набуття спірних об'єктів нерухомого та джерела походження використаних на його придбання коштів. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки свідок [PERSON] була детально проінформована про матеріали справи, що викликає сумніви в об"єктивності наданих нею показів; свідок [PERSON] посилався на письмові докази, що відсутні в матеріалах справи, його покази є непослідовними та суперечливими. Стосовно наданих позивачем [PERSON] у якості доказів світлин, що підтверджують факт існування сім"ї, необхідно зазначити наступне. Вищевказані докази не можуть бути допустимими для підтвердження ведення спільного господарства та існування спільного бюджету. За таких обставин суд приходить до висновку, що майно, на частку якого позивач [PERSON] претендує як на спільну сумісну власністю подружжя, а саме житловий будинок №91 з погосподарськими спорудами по вул. Л.Українки, 91, с. Кодаки, Васильківського району, Київської області; земельну ділянку площею 0, 125 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за дресою: вул. Лесі України,91, с. Кодаки, Васильківського району, Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0011); земельну ділянку площею 0, 25 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за дресою: вул.Лесі України, 91, с. Кодаки, Ввасильківського району Київської області (кадастровий номер 3221483801:01:006:0010) - є особистою приватною власністю [PERSON], тому задоволенню підлягає зустрічний позов [PERSON], а в задоволенні позову [PERSON] - необхідно відмовити. Відповідно до п.п. 1, 3\~ст. 129 Конституції України\~передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як роз'яснено у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Згідно із\~ст. 77 ч.1 ЦПК України\~належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до предмету позову, позивачем [PERSON] заявлено вимоги про поділ транспортного засобу - автомобіля марки Skoda-Octavia, 2001 р.в., д.н.з. [NUMBER], як об'єкту спільної власності подружжя, та в порядку поділу майна стягнути 50% вартості цього автомобіля на користь позивача . При вирішенні даного спору, суд враховує, що позивачем [PERSON] не надано належних доказів, які мали підтвердити докази набуття права власності саме на вказаний об'єкт нерухомого майна - автомобіля марки Skoda-Octavia, 2001 р.в.,\~д.н.з.\~[NUMBER], що унеможливлює з'ясувати як період придбання транспортного засобу та джерела походження коштів за рахунок яких придбано транспортний засіб, вартість транспортного засобу на момент його придбання, натомість відповідачем [PERSON] надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки Skoda-Octavia, 2010 р.в., д.н.з. [NUMBER]. Однак, позивачем [PERSON] жодних вимог з приводу вказаного автомобіля не заявлялось. На виконання вимог\~ст.12 ЦПК України\~суд сприяв повному та всебічному розгляду справи, роз'яснюючи сторонам цивільного процесу їх право подати докази та заявляти клопотанням про їх витребування, такими правами [PERSON] не скористалась, в той же час\~\~позивач та відповідача на свій розсуд здійснюють захист своїх прав в цивільному процесі. В силу вимог\~ч.1 ст. 44 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, тому в межах даного спору суд обмежився оцінкою доказів, які долучено позивачем та відповідачем, та на їх думку є належними та допустимими та достатніми для вирішення спору по суті. Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] та задоволення позову [PERSON] У відповідності з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову [PERSON], з [PERSON] підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати [PERSON] , а саме сплачений судовий збір в розмірі 8000 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved