Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Національного авіаційного університету та просить: - визнати незаконним та скасувати наказ в.о. ректора НАУ [PERSON] № 1/к-с від 11.01.2016; - визнати незаконним та скасувати наказ в.о. ректора НАУ [PERSON] від 12.01.2016 № 1/к "Про звільнення [PERSON]."; - поновити [PERSON] (ідентифікаційний номер:[NUMBER]) на раніше займаній посаді начальника відділу кадрів та документозабезпечення Національного авіаційного університету; - стягнути з Національного авіаційного університету (ЄДРПОУ:01132330, адреса місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. К. Комарова, 1) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2016 до моменту винесення рішення по справі; - рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу кадрів та документозабезпечення Національного авіаційного університету та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.12.2012 наказом Національного авіаційного університету № 649/к від 26.12.2012 її переведено на посаду начальника відділу кадрів та документозабезпечення. Позивачка зазначила, що 12.01.2016 наказом в.о. ректора НАУ [PERSON] №1/к її було звільнено з посади на підставі п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням трудових обов'язків без поважних причин та підставами для звільнення є: -службове подання проректора з розвитку та міжнародних зв'язків [PERSON]; -розпорядження № 1-вкд/01 від 11.01.2016 "Про виконання посадових обов'язків"; -пояснювальна записка № 01-ВКД/04 від 11.01.2016; -наказ № 1/к-с від 11.01.2016 в.о. ректора [PERSON] про дисциплінарне стягнення. Вважає наведені підстави не є підтвердженням вчинення нею дисциплінарних проступків, а тому її звільнення було проведено без відповідної правової підстави, з порушенням правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. На думку позивача, наказ від 11.01.2016 № 1/к-с є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на наступне. Позивачка вказала, що відповідач всупереч положення КЗпП України застосував до неї дисциплінарне стягнення, а тому такий наказ підлягає визнанню незаконним та скасуванню, оскільки її не ознайомлювали з ним, письмові пояснення у неї не відбирались, а тому в чому полягає дисциплінарний проступок їй не відомо. Окрім того, позивачка посилається на те, що у вказаному наказі не наведено, які саме трудові обов'язки нею не виконувались, в чому полягає систематичність невиконання нею трудових обов'язків, враховуючи ту обставину, що позивач перебувала з 16.10.2015 по 08.01.2016 на лікарняному, у зв'язку з хворобою. Позивачка вказала, що у наказі від 12.01.2016 № 1/к безпідставно зазначено про те, що начальником відділу кадрів та документозабезпечення [PERSON] було видано розпорядження № 1-ВКД/01 від 11.01.2016 "Про виконання посадових обов'язків" з перевищенням службових повноважень та з порушенням положенням Інструкції з діловодства (зокрема п. 1.6, 1.7, 1.11, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.10, 3, 3.2) норм Положення про відділ кадрів та документозабезпечення (зокрема розділу 2, п. 4.2.6) положень Посадової інструкції начальника ВКД (зокрема п 1.5.1) ст. 34 ЗУ "Про вищу освіту". Вищезазначене вона пояснила тим, що видача вказаного розпорядження була зумовлена тим, що за час її перебування на лікарняному, до очолюваного позивачем відділу, було прийнято особу без необхідного досвіду кадрової та діловодної роботи, крім того наказом від 07.10.2015 №818/к до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, в якому зазначено, що нею не було здійснено належний контроль за роботою сектору інформаційно-технічного забезпечення щодо забезпечення студентів денної та заочної форми навчання студентськими квитками, внаслідок чого зірвано строки видачі студентських квитків. Наказ відповідача від 07.10.2015 № 818/к в подальшому був скасований рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, як незаконний. Позивачка пояснила, що вказані положення нормативно-правових актів визначають основні засади ведення діловодства, функціонування ВКД та загальні повноваження керівника вищого навчального закладу, а тому оскаржуваним наказом не зазначено, в чому саме полягає перевищення нею своїх повноважень у наведених положеннях нормативних документів. Також позивачка вказала, що описова частина наказу не узгоджується з його висновками, а саме, що позивач притягується до відповідальності за перевищення своїх службових повноважень, проте звільняється - за систематичне не виконання трудових обов'язків. З огляду на вищенаведене, позивачка вважає, що до неї неправомірно застосовано дисциплінарне стягнення та звільнено з посади, а тому накази НАУ від 11.01.2016 № 1/к-с, від 12.01.2016 № 1/к винесені не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України і законодавством України про працю, а отже, підлягають визнанню незаконними та скасуванню. У зв'язку з тим, що, на думку позивачки, її протиправно звільнено з посади начальника відділу кадрів та документозабезпечення, вона вважає, що вона має бути поновлена на посаді та їй має бути виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2016 до моменту ухвалення рішення у справі. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду та просила позов задовольнити. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач Національний авіаційний університет в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа виконуючий обов'язки ректора Національного авіаційного університету [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд за згодою представника позивача у судовому засіданні ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01.12.2012 наказом Національного авіаційного університету № 649/к від 26.12.2012 [PERSON] переведено на посаду начальника відділу кадрів та документозабезпечення, що підтверджується довідкою, виданою [PERSON] відділом кадрів та документозабезпечення від 20.12.2015 (а.с. 6). Встановлено, що 12.01.2016 наказом в.о. ректора НАУ [PERSON] №1/к [PERSON] звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням трудових обов'язків без поважних причин, з зазначенням підстав для звільнення позивачки, а саме: -службове подання проректора з розвитку та міжнародних зв'язків [PERSON]; -розпорядження № 1-вкд/01 від 11.01.2016 "Про виконання посадових обов'язків"; -пояснювальної записки № 01-ВКД/04 від 11.01.2016; -наказу № 1/к-с від 11.01.2016 в.о. ректора [PERSON] про дисциплінарне стягнення (а.с.7-8). Позивачка просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о. ректора НАУ [PERSON] № 1/к-с від 11.01.2016 про дисциплінарне стягнення. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається з матеріалів справи, з наказом від 11.01.2016 № 1/к-с позивачку не ознайомлювали, письмові пояснення у неї не відбирались. Про цей факт, позивач зазначила в присутності комісії, при ознайомленні її з наказом про звільнення, про що зроблено запис на вказаному наказі. Вказані дії відповідача є порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченим Кодексом законів про працю України, крім того, це порушило право працівника на інформацію щодо підстав притягнення її до дисциплінарної відповідальності, що обмежує її право на захист. Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту тощо. Вбачається, що відповідач всупереч положення КЗпП України застосував до позивача дисциплінарне стягнення, а тому виходячи з наведеного вище, такий наказ підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Крім того, позивачка просить визнати незаконним та скасувати наказ від 12.01.2016 № 1/к "Про звільнення [PERSON]." Відповідно до вказаного наказу [PERSON] звільнено з посади начальника відділу кадрів та документозабезпечення у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов'язків, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у вказаному наказі не наведено, які саме трудові обов'язки позивачем не виконувались, в чому полягає систематичність невиконання нею трудових обов'язків, враховуючи ту обставину, що позивач перебувала з 16.10.2015 по 08.01.2016 на лікарняному, у зв'язку з хворобою. Також з наказу від 12.01.2016 № 1/к вбачається безпідставне зазначення того, що начальником відділу кадрів та документозабезпечення [PERSON] було видано розпорядження № 1-ВКД/01 від 11.01.2016 «Про виконання посадових обов'язків» з перевищенням службових повноважень та з порушенням положенням Інструкції з діловодства (зокрема п. 1.6,1.7,1.11, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.10, 3, 3.2) норм Положення про відділ кадрів та документозабезпечення (зокрема розділу 2, п. 4.2.6) положень Посадової інструкції начальника ВКД (зокрема п. 1.5.1) ст. 34 ЗУ "Про вищу освіту". Так, слід зазначити, що розпорядження № 1-ВКД/01 від 11.01.2016 "Про виконання посадових обов'язків", яке видано начальником відділу кадрів та документозабезпечення [PERSON] було спрямовано на якісне виконання завдань і обов'язків начальником ВКД та здійснення належного контролю за роботою відділу. Зокрема, вказаним розпорядженням працівників відділу кадрів та документозабезпечення зобов'язано надавати на її розгляд та підпис всі документи, що стосуються відділу кадрів та документозабезпечення. Як вбачається, вказане розпорядження позивача узгоджується з п. 2.1, 2.23, 2.24, 3.7 Посадової інструкції начальника ВКД, згідно з якими начальник відділу організовує роботу відділу, здійснює попередній розгляд документів, що надходять до університету, підписує вихідні документи відділу, контролює виконання структурними підрозділами вимог законодавства про працю тощо. Позивачкою доведено, що видача вказаного розпорядження була також зумовлена тим, що за час її перебування на лікарняному, до очолюваного нею відділу, було прийнято особу без необхідного досвіду кадрової та діловодної роботи, крім того наказом від 07.10.2015 № 818/к до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, в якому зазначено, що позивачем не було здійснено належний контроль за роботою сектору інформаційно-технічного забезпечення щодо забезпечення студентів денної та заочної форми навчання студентськими квитками, внаслідок чого зірвано строки видачі студентських квитків. Наказ відповідача від 07.10.2015 № 818/к в подальшому був скасований рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, як незаконний. Виходячи з вищенаведеного, позивач, видавши вказане розпорядження, діяла у межах визначених Посадовою інструкцією повноважень. Не враховуючи вказані положення Посадової інструкції, відповідач в наказі зазначає про порушення позивачем положень Інструкції з діловодства (зокрема п. 1.6, 1.7, 1.11, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.10, 3, 3.2), норм Положення про відділ кадрів та документозабезпечення (зокрема розділу 2, п. 4.2.6), положень Посадової інструкції начальника ВКД (зокрема п. 13.1), ст. 34 ЗУ "Про вищу освіту". При цьому, п. 1.6,1.7,1.11, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.10, 3, 3.2 Інструкції з діловодства у НАУ містять загальну інформацію про ведення діловодства в НАУ. Розділом 2 та п. 4.2.6 Положення про відділ кадрів та документозабезпечення передбачено основні завдання відділу кадрів та документозабезпечення та повноваження начальника відділу кадрів щодо управління діяльністю відділу кадрів, яке здійснюється шляхом визначення дій, що спрямовані на забезпечення результативності та ефективності функціонування відділу. Статтею 34 ЗУ "Про вищу освіту" передбачено повноваження керівника вищого навчального закладу. Тобто, вказані положення нормативно-правових актів визначають основні засади ведення діловодства, функціонування ВКД та загальні повноваження керівника вищого навчального закладу. Отже, оскаржуваним наказом не зазначено, в чому саме полягає перевищення позивачем своїх повноважень у наведених положеннях нормативних документів. Таким чином, інформація зазначена в цьому наказі щодо перевищення позивачем своїх службових повноважень не підтверджується жодним з наведених нормативних актів та спростовується п. 2.1, 2.23, 2.24, 3.7 Посадової інструкції начальника ВКД. Крім того, описова частина наказу не узгоджується з його висновками, а саме, що позивач притягується до відповідальності за перевищення своїх службових повноважень, проте звільняється - за систематичне не виконання трудових обов'язків. З огляду на вищенаведене, до [PERSON] неправомірно застосовано дисциплінарне стягнення та звільнено з посади, а тому наказ в.о. ректора НАУ [PERSON] від 12.01.2016 № 1/к підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, підставою для застосування такої відповідальності судом є ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі. Суд встановив вину відповідача за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] із займаної посади, а тому вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, із змінами та доповненнями. Відповідно до п.3 ч.2 р.2 постанови при вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абз. 4 п. 2 постанови встановлено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При цьому, за п.2 ч.4 р.3 постанови, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються, в т.ч., виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п.8 постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, Національним авіаційним університетом надано розрахунок розміру середньої заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, а саме, виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Розмір середньоденної заробітної плати склав 870 грн. 28 коп. = (26 108,52 грн. / 30 роб. дн.). Згідно наданого позивачем розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу, кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні складає: 13 днів (з 13 січня 2016) + 21 день (лютий 2016) + 22 дня (березень 2016 ) + 21 день (квітень 2016 ) + 19 днів (травень 2016 ) + 20 днів (червень 2016 ) + 21 день (липень 2016 ) + 14 днів (по 18 серпня 2016 включно) = 151 день. Шляхом множення середньоденної заробітної на кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні отримана зазначена вище сума: 151 * 870,28 грн. = 131 412,28 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 131 412,28 грн. за період з 13.01.2016 по 18.08.2016. З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства позивач має право на працю та гідну її оплату, а також право на справедливий судовий захист у разі порушення таких прав. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, пояснити ймовірні причини своєї невинуватості в вищезазначеному чи спростувати пояснення позивача, перевіривши його представленими позивачем доказами, приходить до висновку про задоволення позовних вимог . Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений нею судовий збір, та в дохід держави судовий збір в сумі 2416,52 грн. (551,20 грн. + 551, 20 грн. + 1314,12 грн.) у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved