Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в сумі 1000,00 гривень щомісяця на кожну дитину до досяжності ними повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просить задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, згідно поштових повідомлень, які повернуті з відміткою «за закінченням строку зберігання» про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, також повідомлялась шляхом подачі оголошення на офіційному сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Представник Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої з позовними вимогами згоден, просить позов задовольнити. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач в 2010 році познайомився із уродженкою Республіки Молдова [PERSON] . Після знайомства сторони разом з донькою відповідачки [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 14.01.2003 року Примерія Паланка, актовий запис №01), переїхати в житловий будинок позивача за адресою: [ADDRESS] . Сторони по справі проживати однією сім`єю. Згодом у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09.08.2011 року Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №50 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11.03.2013 року Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №19. Через деякий час [PERSON] стала зловживати алкогольними напоями. На зауваження позивача вона не звертала уваги, а згодом стала уходити на кілька днів з дому та в 2016 році пішла від [PERSON] та дітей та більше вони її не бачили. Деякий час позивач сподівався, що вона повернеться до них, оскільки малолітні діти мали потребу у материнській турботі та емоційного зв`язку із матір`ю. Позивач мав працювати на будівлях (неофіційно), а діти були під наглядом його матері (бабусі). Згодом він звернувся до правовохороних органів, однак [PERSON] ніхто не шукав. Потім спільні знайомі розповіли, що [PERSON] покинула Україну та проживає десь на території Росії. За увесь час вона жодного разу не зателефонувала позивачу або дітям, не відвідала їх, не передала подарунки дітям, не цікавиться їх шкільними успіхами. Особливо тяжко переживає розлучення старша донька відповідачки - [PERSON] , яка не тільки відчуває розпач відсутності матері, але, з урахуванням відсутності інших родичів, також не може оформити паспорт громадянина України, адже їй вже 17 років. Позивач [PERSON] є єдиною людиною, яка турбується та піклується за старшою донькою відповідачки нарівні із турботою та утриманням спільних дітей. Відповідно до висновку Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №01-39/5206 від 08.11.2018 року Орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після отримання відповіді від Міністерства охорони здоров`я, праці та соціального захисту Республіки Молдова, управління політики з захисту прав дитини і родин з дітьми, стосовно вирішення питання щодо подальшої долі неповнолітньої громадянки Республіки Молдови [PERSON] , [INFO] , як дитини позбавленої батьківського піклування, що виявлена на території Старокозацької сільської ради, ініціювати надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , з метою подальшого влаштування у сім`ю родичів, інших осіб, з якими у неї склались близькі стосунки. (а.с. 56-58). Відповідно до Рішення засідання виконкому Старокозацької сільської ради від 30.11.2018 року, оскільки [PERSON] фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, тому Старокозацька сільська рада вважає що доцільно позбавити її батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я, праці та соціального захисту Республіки Молдова №14/3716 від 25.06.2019 року повідомлено, що в рамках заходів, здійснених представниками територіального органу опіки Штефан-Воде, була знайдена [PERSON] , яка заявила, що вона проти відкриття судового провадження щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до своїх дітей, які у теперішній час живуть разом зі своїм біологічним батьком на території України, і водночас має намір приїхати в Україну, після покращення свого фінансового становища, за своїми дітьми, щоб розвивати та виховувати їх. (а.с. 29). Проте до теперішнього часу відповідачка [PERSON] так і не приїхала до України, не виявила намагання турбуватися про своїх дітей. Згідно довідки Старокозацької сільської ради №861 від 21.03.2018 року, разом з [PERSON] , [INFO] проживають: - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] умови проживання добрі, відповідають санітарним нормам. ( а.с. 19). Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , отже вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківских прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно дост. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у судовому порядку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст. 184 СК Україн суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки інформації про офіційне працевлаштування відповідача у суду немає. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити .

Outcome: approved