Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати діяльність працівників Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області неправомірними та відшкодувати завдані збитки. Свої вимоги мотивує тим, що 02.10.2019 року о 11 год. 35 хв. відносно нього, працівниками поліції Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області був складений протокол серії ОБ № 147157 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дослідивши матеріали справи, Конотопський міський районний суд Сумської області дійшов висновку, щодо звинувачення його у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які наведені в протоколі про адміністративне правопорушення, такими, що не знайшли свого підтвердження в суді, у зв`язку із відсутністю достатніх доказів його винуватості. Відповідно до п. 9 розділу Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, вказано, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. При перегляді відеозапису видно та чутно, як працівник поліції зазначає, де йому потрібно поставити підпис в протоколі, та де буде розглядатися справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього, однак на відео відсутня пропозиція поліцейського, щодо проходження медичного огляду в установленому законом порядку, та факт відмови від проходження такого огляду, а також працівником поліції не було роз`яснення правам та обов`язки, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відсторонення від керування, що спростовує обставини викладені в протоколі серії ОБ № 147157 від 02.10.2019 року. Працівником поліції не було додержано вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, а також не роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що є недопустимим. Відповідно постанови Конотопського міського районного суду Сумської області від 04.11.2019 року провадження відносно нього, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, було закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. За викладених обставин, були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями представниками Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області внаслідок, чого він поніс матеріальні збитки для захисту своїх прав. На підставі вищевикладеного звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити, фактично пославшись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача Конотопського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Сумській області в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надіслав відгук, який просить врахувати при ухваленні рішення (а.с. 40 - 42). Представник відповідача Головного управління Державного Казначейства України Сумської області в судове засідання не з`явився, просить суд провести слухання справи без участі його представника в судовому засіданні просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі та врахувати відзив на позовну заяву (а.с. 67, 68). Представник третьої особи Державної Казначейської служби України Дичанська Л.Г. в судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі та врахувати відзив на позовну заяву (а.с. 36, 37). Третя особа Департамент патрульної поліції в судове засідання не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову про визнання діяльності працівників Конотопського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Сумській області неправомірною та відшкодування завданих збитків необхідно відмовити. Судом встановлено, що згідно постанови Конотопського міськрайонного суду № 577/4727/19 № 3/577/981/19 від 04.11.2019 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 11 - 15). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Однак, статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративно стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Як на підставу відшкодування моральної шкоди позивач посилається на ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", проте, вказана право норма стосується саме відшкодування моральної шкоди завданої особі внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінально правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежує права громадян, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, незаконного проведеного оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" іншими актами законодавства. Разом з цим, відповідно до п. 26 ст. 23 ЗУ "Про національу поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону. Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про оперативно-розшукову і діяльність оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції, підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. З вищевказаної правової норми випливає, що патрульна поліція не здійснює оперативно-розшукові заходи. Жодного із вищеперерахованих оперативно-розшукових заходів до позивача не застосовувалось, тому і вимога про стягнення шкоди на підставі Закону є безпідставною. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК Україні, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6, цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Пунктами 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практик справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язкові з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в заподіянні. Постановою Конотопського міськрайонного суду № 577/4727/19 № 3/577/981/19 від 04.11.2019 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, питання про протиправність дій працівників Конотопського ВП ГУ НП України в Сумській області в суді не вирішувалось. Крім того, в своїй позовній заяві позивач також не ставить перед судом питання про визнання дій працівників Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області протиправними. Правова позиція щодо неможливості стягнення моральнї шкоди без доведення протиправності дій заподіювача викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії судців Другої сідової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2019 року по справі № 686/16161/16ц. Отже, стягнення моральної шкоди без з`ясування наявність такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні суперечить нормам діючого законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed