Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

ПАТ по газопостзачанню та газифікації «Закарпатгаз» звернулося в суд з позовом до [PERSON], яка відповідно до типового договору № 55258 від 20.11.2016 року є споживачем послуг з газопостачання (природного газу) за адресою: [ADDRESS], про компенсацію вартості природного газу, передбаченої Кодексом газорозподільних систем в сумі 9 812,03 грн. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що [PERSON] відповідно до типового договору № 55258 від 20.11.2016 року є споживачем послуг з газопостачання (природного газу) за адресою: [ADDRESS] - є споживачем послуг з газопостачання (природного газу). Свої зобов'язання за договором газорозподільне підприємство (позивач) виконує належним чином. Натомість відповідачем, допущено порушення пункту 2.3 Договору в частині дотримання вимог Кодексу газорозподільних систем. Так, 31.08.2016 року, працівниками ПАТ «Закарпатгаз» під час контрольного огляду вузла обліку на об'єкті споживача за адресою: [ADDRESS], виявлено порушення, передбачені підпунктом 2 пункту 1 глави 2 Розділу ХІ Кодексу ГРС, тобто несанкціоноване відновлення газопостачання, про що складено відповідний акт щодо споживача послуг в присутності [PERSON] № 940/151 від 31.08.2016 року. В подальшому Актом-розрахунком від 29.09.2016 року проведено розрахунок не облікованого (донарахованого) об'єму та обсягу природного газу і його вартості побутовому споживачу (фізичній особі) [PERSON] ([PERSON], за адресою: [ADDRESS], за період з 15.04.2016 року по 30.08.2016 року з врахуванням опалювальної площі 32 м. кв. та кількості проживаючих 3 -х осіб. Остаточний розрахунок становить 1323,57 м.куб. вартістю 9812,03 гривень. Представник позивача за довіреністю від 26.12.2016 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення з заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи (про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи), в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За викладених обставин, зі згоди представника позивача, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2006 р. між ВАТ "Закарпатгаз" (правонаступником якого є ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз") та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з газопостачання [NUMBER]. Споживачами газу згідно даного договору та інвентаризаційної картки споживача, крім [PERSON] є члени його сім'ї , в тому числі і відповідач у справі [PERSON]. Згідно з п. 1. цього договору виконавець, тобто ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" зобов'язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім'ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного газу для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором. Споживання природного газу здійснювалося на об'єкті, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до типового договору визначено розрахунковий періодом та спосіб і строки оплати наданих послуг з газопостачання. Типовим договором передбачено, що споживач зобов'язаний вносити своєчасно та у повному розмірі плату за надані послуги відповідно до умов цього договору. З акту серії ФО № 367 від 14.04.2016 року вбачається, що в присутності споживача [PERSON] було припинено газопостачання за адресою: [ADDRESS], через прошення нею строків сплати за послуги пов'язанні з постачанням газу. 31.08.2016 р. працівниками ПАТ «Закарпатгаз» під час контрольного огляду вузла обліку природного газу в присутності споживача [PERSON] було встановлено порушення відповідачем правил споживання природного газу, та її дії кваліфіковано як несанкціоноване відновлення газоспоживання. Кодексом газорозподільних систем (пп. 2 п. 1 глава 2 розділу ХІ) передбачено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу), та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об'ємів (обсягів) природного газу, крім інших, належать: несанкціоноване відновлення газоспоживання. Вказані порушення підтверджуються актом № 940/150 від 31.08.2016 р. Судом встановлено, що 31.08.2016 р. працівниками ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" було складено акт про порушення, яким припинено газопостачання та зафіксовано показник лічильника газу на момент складання акту - 15684 та розраховано об'єм не облікованого обсягу спожитого газу у розмірі 1323,57 м.куб. Згідно акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об'єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу від 29.09.2016 р. та рахунку на оплату № [NUMBER] від 29.09.2016 р. вартість нарахованого об'єму 1323,57 м.куб. природного газу становить 9812,03 грн. Станом на день звернення до суду за [PERSON] рахується заборгованість у сумі 9812,03 грн. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов'язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. З правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-2951цс15 від 20.04.2016 р. вбачається, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як встановлено судом, відповідач отримувала вказані послуги, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України свідчить про фактичне виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Отже, згідно з зазначеними нормами закону [PERSON] зобов'язана оплатити заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 9812,03 грн. Крім цього, позивачем при зверненні до суду з зазначеним позовом понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1600,00 грн. Відповідно до вимог ч.1ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені останнім судові витрати у виді: судового збору в сумі 1600,00 грн. На підставі вище викладеного та,

Outcome: approved