Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

ПАТ «Креді [PERSON]» звернулось в Тлумацький районний суд Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], який уточнило 24.11.2015 року, про стягнення заборгованості станом на 01.10.2015 року в розмірі 32503,24 доларів США, яка складається з наступного: 25696,45 доларів США поточна заборгованість за кредитом; 238,05 доларів США нараховані відсотки за період з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року; 07,94 доларів США нараховані відсотки за 01.10.2015 року; 1313,36 доларів США нараховані відсотки при реструктуризації за період прострочення з 26.05.2009 року по 25.09.2009 року; 181,07 доларів США нараховані відсотки при реструктуризації за період з 26.09.2009 року по 12.10.2009 року; 26,25 доларів США нарахована комісія в період з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року; 0,87 доларів США нарахована комісія за 01.10.2015 року; 315,91 доларів США прострочена комісія за період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року; 3388,30 доларів США - прострочені відсотки за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року; 1062,04 доларів США - сума пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди. Просило стягнути з відповідача загальну суму боргу за договором кредиту в розмірі 32503,24 доларів США, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10382,66 грн. та витрати понесені за розміщення оголошення про виклик відповідача в сумі 420,0 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був двічі повідомлений шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий Курєр», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між АТ "Індустріально-Експортний Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Індустріально-Експортний Банк", потім ПАТ «Креді [PERSON]») та [PERSON] укладено кредитний договір № 327/06ФК від 22.11.2006 року (далі кредитний договір), відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 40000,0 доларів США терміном користування з 22.11.2006 року по 21.11.2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,0 % річних (п. 1.1 кредитного договору) (а.с. 5-11). Згідно п.1.4 кредитного договору відповідач також зобовязався сплачувати банку щомісячно процентну винагороду в розмірі 11% річних за користування кредитом, комісійну винагороду за управління кредитом в частині змін умов кредитування в розмірі 250,0 грн., щомісячну комісію за управління фінансовим кредитом в розмірі 0,1 % від залишкової суми кредиту. 13.10.2009 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 327/06 ФК від 22.11.2006 року, відповідно до умов якого, було внесено деякі зміни до Розділів кредитного договору, в тому числі строк кредитування було продовжено до 01.12.2031 року (а.с. 12). На підставі цього договору, Графік погашення заборгованості за кредитним договором було викладено у новій редакції (Додаток № 1 до Договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 327/06 ФК від 22.11.2006 року, а.с. 126-129), а також Кредитний договір було доповнено Умовами обслуговування та погашення кредиту (Додаток № 2 до Договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 327/06 ФК від 22.11.2006 року, а.с. 130), з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору позичальник зобовязався повертати кредит щомісячно до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно Графіку погашення заборгованості за кредитним договором (Додаток № 1, що є невідємною частиною угоди). Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.7.3, 3.2.3, 3.2.5, 6.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення (пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ). Згідно п.5.3. кредитного договору у разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п. 3.3.2-3.3.11 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 проценту від суми кредиту, визначеної п.1.1 цього договору, за кожний випадок порушення (штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається відповідачу на оплату за нерухоме майно: трьохкімнатна квартира, розташована по вул. Бельведерській, 40а/18, м. Івано-Франківськ, загальною площею 88,2 кв.м. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору кредит, наданий банком, забезпечується усім майном та коштами позичальника, на які може бути звернуто стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством. Так, в якості забезпечення виконання зобов'язань відповідача по кредитному договору між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 23.11.2006 року, відповідно до якого відповідач передав під іпотеку належну йому квартиру, що розташована по вул. Бельведерській, 40а/18, м. Івано-Франківськ, загальною площею 88,2 кв.м (а.с. 16-20). За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно п. 3.3.12 кредитного договору позичальник зобовязаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції у випадку отримання від кредитора відповідної вимоги згідно п.п. 3.2.3, 3.2.5 цього договору. Так, у відповідності п. 3.3.12 кредитного договору, 27.11.2014 року [PERSON] (Відповідач) було надіслано вимогу про повне дострокове виконання зобовязань за кредитним договором (а.с. 24). Однак, боржником (відповідач) заборгованість по кредитному договору не була погашена протягом строку, визначеного в п. 3.2.3 кредитного договору, а саме протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, однак прийняті на себе за кредитним договором зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 01.10.2015 року в розмірі 32503,24 доларів США, яка складається з наступного: 25696,45 доларів США поточна заборгованість за кредитом; 238,05 доларів США нараховані відсотки за період з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року; 07,94 доларів США нараховані відсотки за 01.10.2015 року; 1313,36 доларів США нараховані відсотки при реструктуризації за період прострочення з 26.05.2009 року по 25.09.2009 року; 181,07 доларів США нараховані відсотки при реструктуризації за період з 26.09.2009 року по 12.10.2009 року; 26,25 доларів США нарахована комісія в період з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року; 0,87 доларів США нарахована комісія за 01.10.2015 року; 315,91 доларів США прострочена комісія за період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року; 3388,30 доларів США - прострочені відсотки за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року; 1062,04 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 22616,70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди (а.с. 123-124). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. Відповідно до п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК України. Аналогічних позицій дотримується і Верховний суд України (ВСУ), який у своїй постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14 сформулював таку правову позицію: «У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті». З матеріалів справи вбачається, що АТ "Індустріально-Експортний Банк", з яким [PERSON] (відповідач) уклав кредитний договір № 327/06ФК від 22.11.2006 року та отримав кредит у іноземній валюті на суму 40000,0 доларів США, та його правонаступники ПАТ "Індустріально-Експортний Банк", а потім ПАТ «Креді [PERSON]», згідно банківських ліцензій та дозволів мають право здійснювати банківські операції з валютними цінностями, а отже стягнення заборгованості по кредитному договорі має відбуватись іноземній валюті (а.с. 141-150). Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості за кредитним договором № 327/06ФК від 22.11.2006 року, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 10382,6 6 грн. (платіжне доручення № 559404 від 02.10.2015 року, а.с. 1), а також витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 420,0 грн. (платіжне доручення № 566567 від 03.11.2015 року, а.с. 125). На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved