Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

04.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року укладений між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО" та визнати недійсним Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим Погрібною Т.Б., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5053, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО". Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 грудня 2007 року між АК БАНКОМ "ЗОЛОТІ ВОРОТА" та громадянином України [PERSON] був укладений договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії. В забезпечення виконання зобов'язань 28 грудня 2007 року [PERSON] за вищезначеним договором, було укладено іпотечний договір № 07-347, відповідно до умов якого останній передав у іпотеку АК БАНК "ЗОЛОТІ ВОРОТА" нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-9, загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. "А-3", розташовані за адресою : [ADDRESS]. 29 грудня 2014 року між ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРТА" та ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невід'ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" передало, а ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" отримало права вимоги за іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання кредиту № 527, укладеними між АК БАНКОМ "ЗОЛОІ ВОРОТА" (ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА") та [PERSON]. Як стало відомо позивачу, 22 січня 2015 року між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО" був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" передав ТОВ "Фінансовій компанії "ФАКТОРИНГ ПРО" права вимоги: 11 506 355,78 грн., з яких 9 607 757,59 грн. - прострочений кредит, 1 898 598,19 грн. - прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та договорами застави АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", разом з його невід'ємними частинами договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо). Позивач зазначає, що укладення вищезазначених договорів здійснено з грубим порушенням норм чинного законодавства України, що є порушенням його законних прав та інтересів, з грубим ігноруванням норм статті 517 Цивільного кодексу України. Крім того, позивачем відзначено те, що Іпотека має похідний від основного зобов'язання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека забезпечує виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель (кредитор за основним зобов'язанням) має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Таким чином, у зв'язку з недійсністю договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року (відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року), недійсним вважається і відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347 від 28.12.2007 року. Тобто, укладення вищезазначених договір з грубим порушенням норм чинного законодавства України є порушенням законних прав та інтересів позивача. У зв"язку з чим він вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя, просила позов задовольнити. Відповідач-1 ПАТ "КБ "СТАНДАРТ" на судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та телеграм на адресу їх реєстрації, яка була отримана уповноваженими представниками. Відповідач-2 ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" заперечував проти задовлення позовних вимог, просив суд відмовити в заовдоленні позовних вимог, надав до суду заперечення. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 27 грудня 2007 року між АК БАНКОМ "ЗОЛОТІ ВОРОТА" та позивачем по справі громадянином України [PERSON] був укладений договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії. В забезпечення виконання зобов'язань 28 грудня 2007 року [PERSON] за вищезначеним договором, було укладено іпотечний договір № 07-347, відповідно до умов якого останній передав у іпотеку АК БАНК "ЗОЛОТІ ВОРОТА" нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-9, загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. "А-3", розташовані за адресою : [ADDRESS]. 29 грудня 2014 року між ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРТА" та ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" ( відповідачем - 1) було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невід'ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" передало, а ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" отримало права вимоги за іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання кредиту № 527, укладеними між АК БАНКОМ "ЗОЛОІ ВОРОТА" (ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА") та [PERSON]. 22 січня 2015 року між відповідачами по справі ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО" був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" передав ТОВ "Фінансовій компанії "ФАКТОРИНГ ПРО" права вимоги: 11 506 355,78 грн., з яких 9 607 757,59 грн. - прострочений кредит, 1 898 598,19 грн. - прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та договорами застави АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", разом з його невід'ємними частинами договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. За приписами статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 628, 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.6.1. договору про надання споживчого кредиту № 527, сторони домовились про договірне списання коштів, тобто у разі порушення Позичальником умов договору, зокрема строку повернення кредиту та сплати процентів, Банк самостійно здійснює списання заборгованості Позичальника та штрафних санкцій, передбачених договором, з рахунків, відкритих у Банку. Спосіб і порядок погашення кредиту був встановлений пунктами 3.2,3.4. кредитного договору і надавав можливість Позичальнику сплачувати відповідні кошти на рахунок № [NUMBER] або № [NUMBER]. Також, судом було встановлено, що при укладенні договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року, у порушення вимог чинного законодавства, відповідач - 1 не повідомив громадянина [PERSON] про зміну умов (пунктів) договору стосовно порядку повернення коштів, повідомлення про заміну кредитора позивач (в порушення вимог чинного законодавства України) також не отримував. Як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджено представником позивача Ігнатенко О.О., між [PERSON] та відповідачами на протязі вже досить тривалого часу ведуться судові спори, в процесі котрих їм стало відомо, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО" відсутні будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості та право звернення стягнення на предмет іпотеки. З цього приводу, суд вважає відзначити, що безспірність заборгованості підтверджують документи, перелік яких передбачений Постановою КМУ від 29. 06. 1999 року № 1172, а саме - оригінал нотаріально посвідченої угоди і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов'язання, зокрема первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредитів та здійснення його повного або часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), оформлені до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Сума заборгованості на яку посилається відповідач є спірною, оскільки я позивач наполягає на тому, що заборгованість за договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27 грудня 207 року ним погашена в повному обсязі При дослідженні судом договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року, судом встановлено, що згідно з п.2.1.даного договору: Для реалізації Фактором придбаних ним прав, Клієнт передає під час підписання цього Договору документи, що посвідчують виникнення у Клієнта відповідного права вимоги. Згідно з положеннями п.3.3.1 Договору про відступлення прав за іпотечним договором № 07-347 від 22.01.2015 року, укладеного між ПАТ "Комерційний банк "СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО" Цедент зобов'язаний був передати Цесіонарію іпотечний договір з усіма додатковими угодами до нього шляхом підписання акту приймання-передачі протягом 30 днів з дати здійснення повної оплати Цесіонарієм Цеденту за Договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року. Також, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що між правовими інститутами відступлення права вимоги (цесії) та факторингом є відмінності. Так, цесія це сам факт заміни особи у зобов'язані, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), ( ч.1 ст. 1078 ЦК України). Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторони договору є фактор і клієнт (ст.1079 ЦК України). Згідно зі статтею 6 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений в грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Відповідачами не було надано до матеріалів справи жодних доказів, які б свідчили проте, що на виконання умов договору факторингу та ч.1 ст. 1077 ЦК України клієнт передав у власність фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених Договором. Тобто, у відповідачів взагалі відсутні будь-які письмові докази в розумінні ст. 64 ЦПК України, які б підтверджували взагалі факт укладення як Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року так і Договору про відступлення прав за іпотечним договором № 07-347 від 22.01.2015 року. При аналізі вищезазначених договорів судом встановлено, що в даних договорах взагалі не зазначено перелік документів з чітким посиланням на їх назву, суть, юридичну силу, в підтвердження безспірності існування заборгованості. Суд вважає обґрунтованою правову позицією позивача відносно того, що неможливо передати обсяг прав, які передаються в тому числі грошових прав (вимоги) без оригіналів документів, а тим більше щось вимагати надаючи неналежні докази в розумінні ст.64 ЦПК України письмові докази, подаються в оригіналі. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними зсобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 628,629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 24 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. За таких обставин, укладенню договору про відступлення права іпотеки має передувати укладення договору про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням та виконанням усіх необхідних дій передбачених законом. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Проте, судом встановлено, що Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року та Договір від 22.01.2015 року про відступлення прав за іпотечним договором № 07-347 посвідченим Погрібною Т.Б., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5053, були укладені між відповідачами без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки всупереч ст. 517 ЦК України, не були передані новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, а тому порушують права та охоронювані законні інтереси позивача, оскільки заборгованість може бути стягнута двічі. Згідно зі ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ч.1 ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п.2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.7,8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як передбачено ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, крім учасників правочину (сторін за договором), позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Отже, приймаючи до уваги надані сторонами пояснення та докази, суд приходить до висновку, що на момент вчинення договору про надання фінансових послуг факторингу №01/22.01.2015 від 22.01.2015 року та договору відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим Погрібною Т.Б., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5053, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО", всупереч ст..517 ЦК України, не були передані новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про те, що Відповідачами в момент вчинення правочину не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України, та укладені правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що знаходиться у власності (або господарському віданні) іпотекодавця, яке він може відчужувати та на яке може бути звернене стягнення, а також яке зареєстроване як окремий об'єкт права власності. Іпотека має похідний від основного зобов'язання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека забезпечує виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель (кредитор за основним зобов'язанням) має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Таким чином, у зв'язку з недійсністю договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року (відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року), недійсним вважається і відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347 від 28.12.2007 року. За змістом статей 215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, зо виникають із кредитних правовідносин", розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними , повинен здійснюватися у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки. Позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу ІІІ ЦПК України. При цьому суд має враховувати право споживача на пред'явлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування цієї особи або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (частина п'ята статті 110 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Таким чином, позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року укладений між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО" та Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим Погрібною Т.Б., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5053, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК СТАНДАРТ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФАКТОРИНГ ПРО" були укладенні з грубим порушенням норм чинного законодавства України. Відповідачами ж не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування викладених в позовній заяві обставин, таким чином, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Окремо суд звертає увагу на позицію представника відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про", який просив закрити провадження у справі на підставіі того, що спір між тими ж сторонами і з того ж самого предмету позову вже розглянутий, та маються набравши чинності рішення судів. Зваживши на всі надані докази, суд вважає, що вказані позовні вимоги ґрунтується на інших підставах оскарження вказаних договорів, та суттєво відрізняються з підстав звернення до суду. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved