Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач в уточненому позові (а.с.90,91) просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGH0ПА03900598 від 17.08.2005р. в сумі 29013,69 доларів США звернути стягнення на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі договору іпотеки від 17.08.2005р., шляхом її продажу ПАТ „Приват Банк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах , підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування , з можливістю здійснення ПАТ „Приват Банк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій , необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів з даної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку за даною адресою, мотивуючи тим, що з відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту і іпотечний договір задля забезпечення виконання договору кредиту; зобов'язання за кредитним договором боржник не виконав, тому позивач використовує своє право на дострокове стягнення виданого кредиту і на звернення стягнення на заставлене майно в межах всіх сум, на отримання яких позивач має право за даним договором. Відповідачі у судовому засіданні та представник відповідача [PERSON] -[PERSON] позовні вимоги Банку не визнали, посилаючись на те, що на укладення договору не було надано згоди органу опіки та піклування, яка повинна бути, оскільки договір зачіпає інтереси їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO], яка на час укладення договору мешкала разом з ними; квартира є спільною сумісною власністю подружжя і дружина відповідача [PERSON] - [PERSON] на укладення договору іпотеки згоди не надавала; існування заборгованості пояснюють тим, що зріс курс долару до гривні, у зв'язку з чим Банком було збільшено суми щомісячних платежів, у них виникла заборгованість по кредиту у сумі 10000 грн., яку вони погасили, після чого продовжували оплачувати кредит, сплачуючи щомісяця Банку по встановленому графіку за курсом долару США до гривні у розмірі 5,055грн.; виникнення заборгованості також пояснюють тим, що Банк припинив надавати реєстр до Молодіжного Фонду, у зв'язку з чим Фонд припинив оплачувати часткову компенсацію за кредит; з квітня 2012 року вони не оплачують кредит, оскільки закриті всі рахунки; вони бажали, щоб погашення боргу спочатку перераховувалось на тіло кредиту, а банк сплачені ними кошти перераховував на погашення штрафних санкцій. Посилаючись на те, що договір іпотеки суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки укладений без згоди органів опіки та піклування, а на момент посвідчення договору з ними мешкала неповнолітня донька [PERSON], відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 17.08.2005р. Пропуск строку позовної давності звернення до суду із даним позовом пояснив юридичною необізнаністю. У судовому засіданні представник позивача ПАТ „Приват Банк" на задоволенні позовних вимог наполягав, надав пояснення аналогічні, викладеним у позові; зустрічний позов [PERSON] не визнав, мотивуючи тим, що неповнолітні діти відповідача не мали права власності та права користування спірною квартирою до придбання її у кредит та передачу в іпотеку, тобто право користування в них виникло тільки після укладання вищезазначених договорів, тому не може бути порушено зверненням стягнення на квартиру; згода Банку, у порушення п. 17.12 договору іпотеки на реєстрацію неповнолітніх дітей у спірній квартирі відсутня; на передачу спірної квартири в іпотеку надано письмову згоду дружини відповідача [PERSON] - [PERSON]; договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків є двостороннім , укладеним між Молодіжним Фондом та відповідачем [PERSON] , Банк не є стороною у даному договорі , тому неперерахування Молодіжним Фондом грошових коштів на часткове погашення кредиту не звільняє позичальника від виконання умов договору, при тому, що Молодіжний Фонд не є учасником кредитного договору; угоди між банком та Молодіжним Фондом щодо надсилання Фонду реєстру не укладалось; вважає, що відповідачем пропущено строк позовної давності щодо оспорювання договору іпотеки. Представник третьої особи Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву у судовому засіданні пояснив, що до кредитного договору Молодіжний Фонд не має жодного відношення; спочатку відповідач сплачує суму по кредитному договору, Банк надсилає Фонду реєстр , після чого Фонд частину обумовлених грошових коштів компенсує на ім'я відповідачів. Представник третьої особи - Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім»ї Артемівського відділу служби у справах дітей позов Банку не визнав, заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки і на виселення відповідачів, посилаючись на відсутність згоди органу опіки на укладення договору іпотеки, вважає, що даний договір зачіпає права та інтереси неповнолітніх дітей відповідачів [PERSON]. Третя особа - приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та заперечень проти позову не надходило. З пояснень сторін та їх представників , з наданих доказів встановлено наступне: 04.09.2003 року між Луганським регіональним управління державної фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (надалі Фонд) та «Приват Банк» укладено договір про співпрацю, з наступними змінами внесеними до нього додатковими угодами № 1 від 04.10.2004р. та № 3 від 03.10.2005р., предметом якого є об'єднання зусиль спільно діяти з метою виконання «Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію ) придбання житла, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2003 року № 853 (надалі Порядок) щодо надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів «Приват Банк» молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла. Згідно п. 3 договору, Фонд зобов'язується здійснювати роботу по відбору кандидатів, які можуть отримати кредит в комерційному банку; завчасно надавати інформацію щодо переліку кандидатів, що виявили бажання отримати кредит у комерційному банку та зареєстровані в регіональних відділеннях Фонду, як кандидати. Відповідно до п.4.1.4 договору, Банк зобов'язується подавати Фонду, яким прийняте рішення щодо кандидата (позичальника) про надання часткової компенсації відсоткової ставки за кредитом, Реєстр позичальників, згідно з формою затвердженою Інструкцією. Інструкцією № 2 , яка є додатком № 1 до договору від 04.09.2003 року визначено механізм взаємодії сторін по наданню часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційного банку молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію ) придбання житла, відповідно до якої, порядок роботи та взаємодії Банку та Фонду при оформленні кредиту та часткової компенсації відбувається за наступною процедурою: кандидат подає до регіонального управління Фонду документи, визначені в п. 6 Порядку. Регіональне управління Фонду у разі відповідності кандидата всім вимогам Порядку видає кандидату довідку про отримання права на часткову компенсацію. Кандидат подає до філії (відділення) Банку, для отримання кредиту відповідні документи. Рішення про надання кредиту приймається філією (відділенням) банку протягом десяти банківських днів після надання повного пакету документів. Для зарахування коштів часткової компенсації філія (відділення) банку, відкриває кандидату поточний рахунок в національній валюті відповідно до діючих нормативно-правових актів НБУ на умовах договору банківського рахунку. Кредитний договір укладається між філією банку та позичальником на умовах, визначених в договорі про співпрацю між Фондом та комерційним банком. Кредит може бути наданий як національній так і в іноземній валюті. У випадку надання кредиту в іноземній валюті, банк зазначає в довідці за формою додаток № 2 до цієї інструкції еквівалент розміру кредиту в перерахунку на національну валюту по курсу НБУ на день укладення кредитного договору. На підставі поданих кандидатом документів Фонд приймає рішення про надання часткової компенсації . На підставі погоджених Головою правління Фонду рішень регіональне управління Фонду повідомляє філію (відділення) банку про позичальників, щодо яких прийнято рішення про надання часткової компенсації та повідомляє дату підписання договору про надання часткової компенсації для врахування при поданні реєстру. Банк щомісячно надає регіональному управлінню Фонду Реєстр позичальників про суму сплати відсотків за користування кредитом за відповідний період, з визначенням суми, що відшкодовується за рахунок часткової компенсації з урахуванням коефіцієнта зменшення відповідно до отриманої довідки. Незалежно від валюти кредиту Реєстр складається в національній валюті по курсу НБУ на день сплати позичальником зобов'язань. Регіональне управління Фонду після перевірки погоджує подані філією реєстри позичальників та направляє один оригінал реєстру фінансово- змінному управлінню Фонду .з метою реєстрації та накопичення інформації необхідний обсяг коштів, що спрямовуються на рахунки регіональних управлінь Фонду у відповідний період. Зазначені реєстри є підтверджуючим документом для здійснення платежів з часткової компенсації через органи державного казначейства України за умови наявності на рахунку невикористаних залишків асигнувань на цю мету. Після надходження бюджетних коштів на рахунки регіональних управлінь Фонду, належні до компенсації кошти перераховуються на поточні рахунки позичальників на підставі реєстрів. Встановлено, що 17.08.2005 року між ЗАТ КБ „Приват Банк"(який надалі перейменовано в ПАТ КБ „Приват Банк") і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № LGH0GF03900598 , відповідно до якого банк надав останньому для придбання квартири кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 27162,91 доларів США , строком до 14.08.2025 року , з зобов'язанням щомісячно сплачувати тіло кредиту і відсотки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту, і у разі прострочення платежів - з виплатою пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу. Плата за кредит повинна позичальником вноситися у період з 17 по 22 число кожного місяця. Щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 273,21 доларів США (п.1.1.,4.1 кредитного договору). П. 1.3. кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека квартири , розташованої за адресою: [ADDRESS]. П. 2.3.7. у разі порушення позичальником кредитного договору Банк має право стягнути достроково кредит у тому числі, шляхом обігу стягнення на закладне майно. П. 3.3. кредитного договору передбачено, що кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту , насамперед направляються для відшкодування пені, далі простроченої комісії по кредиту, далі комісії по кредиту , далі прострочених відсотків по кредиту, далі відсотків по кредиту , далі простроченої заборгованості по кредиту, , частина суми, що залишилася ( у т.ч. сума , надана позичальником понад щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості з кредитом . Згідно розділу «Згода співвласника» кредитного договору, дружина позичальника [PERSON] - [PERSON] підписанням даного розділу, надала згоду на укладення даного договору , одержання позичальником кредитних коштів та їх використання відповідно до умов даного договору , а також надання позичальником у заставу/іпотеку банку будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з позичальником , у тому числі трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору. Графіком оплати процентів та повернення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору, визначено курс долару до гривні - 5,0550, за яким здійснюється повернення кредиту. Для забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ЗАТ КБ „Приват Банк" і відповідачем [PERSON] в той же день - 17.08.2005 року було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири , посвідченого 17.08.2005 року нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], строком до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (п.1,2.,6,27. договору). Згідно п. 11.5.,11.7,11.9 Іпотечного договору , предмет іпотеки перебуває у спільній власності, , переданий в іпотеку за згодою всіх співвласників. Відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб , в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку . При укладенні цього договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім»ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки . Особи , які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки дали згоду на їх виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 15.7.2. , 15.9,15.10 Іпотечного договору , іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитиним договором у випадках: порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань , передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем якого- небудь із зобов'язань за цим договором; порушення судом справи про стягнення з іпотекодавця на користь його кредиторів заборгованості. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право: задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі , що визначаються на момент фактичного задоволення , включаючи відсотки, комісії , винагороди , неустойки тощо; достроково стягнути наданий під забезпечення іпотекою кредит , відсотки, комісії, винагороди за користуванням кредитом при настанні якої-небудь із умов, передбачених п. 15.7.2. цього договору. Відповідно до п. 17.12 Іпотечного договору, іпотекодавець зобов'язаний не надавати документи у відповідні в держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їхт виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Факт отримання вказаної у кредитному договорі суми і на вказаних умовах відповідачем [PERSON] не заперечується. Всі договори підписано обома сторонами та прийнято до виконання, їх форма і зміст відповідають вимогам закону. Тобто з усіма умовами договорів позичальник був ознайомлений, погоджувався. 25.11.2005 року між [PERSON] та Фондом було укладено договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків № 396, за умовами якого Фонд , згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2003 року № 853 від імені держави відшкодовує частину відсотків за кредитом , що був наданий позичальнику на придбання квартири , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] комерційним банком -ЛФ «Приватбанк», терміном повернення 20 років (п.1.1.договору). Згідно п.10 Порядку, надання часткової компенсації припиняється у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно п. 2.1.,2.2.,2.3. договору, часткова компенсація визначається в розмірі 1,0 облікової ставки НБУ, що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,50%. Розмір часткової компенсації, що надається позичальнику розраховується Фондом згідно з додатком 1 до цього договору , який є невід'ємною частиною цього договору , та погоджується позичальником. Фактичний розмір часткової компенсації за відповідний період розраховується виходячи з фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Нарахування часткової компенсації здійснюється з моменту підписання цього договору. Визначена згідно з Реєстром сума часткової компенсації за відповідний період за розпорядженням Фонду перераховується на поточний рахунок позичальника №26200600493058 в КБ ЛФ«ПриватБанк» після виконання позичальником в повному обсязі поточних зобов'язань за кредитним договором. Згідно п. 3.2.1.договору, позичальник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати суми коштів, що визначені у кредитному договорі до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Вказані договори укладено в період перебування відповідача [PERSON] у шлюбі з відповідачкою [PERSON] ; від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] 02.10.2006р.н. 15.02.2006 року відповідачка [PERSON] разом із дітьми зареєструвалася у спірній квартирі (тобто після її придбання за кредитні кошти). Письмова згода Банку на реєстрацію даних осіб у спірній квартирі, у порушення п. 17.12 іпотечного договору, не отримана . Згідно довідок, наданих Фондом від 09.01.2014р. за вих.№2-ю, від 13.03.13р. №10, з листопада 2005 року на підставі поданих ПАТ КБ «Приватбанк» реєстрів позичальник [PERSON] отримував часткову компенсацію відсоткової ставки за кредитом і останнє відшкодування Фонд перерахував позичальнику 11.07.2011р. на підставі поданого КБ ЛФ«ПриватБанк» реєстру від 14.01.2011 року № 18-1201; реєстрів за період часу з лютого 2011 року по лютий 2013 року від КБ ЛФ«Приват Банк» не надходило. З даних особистого рахунку вбачається, що боржник за кредитним договором не виконав договірні зобов'язання по поверненню тіла кредиту і сплаті відсотків за користування кредитом. Станом на 14.03.2012 року у боржника перед кредитором за кредитним договором виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту 29013,69 доларів США, яка складається з: 19509,22 доларів США - заборгованість за кредитом; 6630,37 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 631,40 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 2242,70 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, (що по курсу НБУ еквівалентно 231529,25 грн.). Суд вважає встановленим факт неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором і факт наявності заборгованості за кредитним договором. Розглядаючи зустрічний позов відповідача [PERSON] до ПАТ КБ „Приват Банк про визнання вищевказаного договору іпотеки недійсним з підстав відсутності згоди органу опіки та піклування на укладення спірного договору іпотеки та порушення прав та інтересів неповнолітньої доньки відповідача [PERSON], суд виходить зокрема з наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним та прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного: відповідно до ст..203, ч.1 ст. 215 ЦКУ, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5) ; правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, 3-5 ст..203 ЦКУ; недійсною визнається угода, що була укладена з порушенням вимог чинного законодавства. За правилами ч.2 ст. 177 СК України , ч.3 ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень та купівлі нового житла. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно з п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004 р. № 20/5 та зареєстрованої в міністерстві юстиції 03.03.2004 р. за № 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації , в тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку , квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Члени сім»ї власника житла , які проживають з ним , мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування цим житлом відповідно до закону -нотаріуси для встановлення факту проживання нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна , що відчуджується або заставляється , видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідно уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчуджується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно ( його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину . Пунктом 44 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 224 ЦК України, угода укладена без дозволу органів опіки та піклування є нікчемною. З аналізу даних норм права випливає, що отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна необхідне лише у тому разі, коли малолітня або неповнолітня дитина має майнові права щодо нерухомого майна , відносно якого вчиняється правочин. Як було встановлено у судовому засіданні , на час укладення іпотечного договору неповнолітні діти відповідача не мали права власності та права користування спірною квартирою, їх реєстрація у квартирі відбулась15.02.2006 року - після укладення іпотечного договору від 17.08.2005р. та з порушенням п. 17.12 іпотечного договору - без відома і згоди іпотекодержателя. Тому суд вважає, що оскільки право користування квартирою у неповнолітніх дітей відповідача виникло тільки після укладання кредитного та іпотечного договорів, дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину не вимагався. Оскільки судом не встановлено порушень майнових прав дитини, суд приходить до висновку, що договір іпотеки від 17.08.2005р. укладено з дотриманням вимог закону стосовно форми і змісту, підстав для визнання його недійсним суд не вбачає. Судом встановлено, що відповідачем пропущено встановлений ст. 257 ЦПК України строк позовної давності звернення до суду із зустрічним позовом щодо оскарження іпотечного договору від 17.08.2005р.. Позивач наполягає на застосуванні такого строку. Відповідач посилаючись на свою юридичну необізнаність просить визнати причину пропуску ним строку позовної давності поважною та поновити його. Суд вважає, що юридична необізнаність відповідача не є причиною поважною для поновлення пропущеного ним строку звернення до суду. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що зустрічний позов [PERSON] необґрунтований, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні по суті, а не за пропуском строку позовної давності. Щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на квартиру відповідачів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.08.2005р., шляхом її продажу ПАТ „Приват Банк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах , підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування , з можливістю здійснення ПАТ „Приват Банк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій , необхідних для продажу предмету іпотеки, дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.638,639 ЦК України , якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобовязання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ст.526, 611, 615 ЦК України, зобов»язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема зміна умов зобовязання, сплата неустойки. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобовязаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно ст.617 ЦК України, особа, що порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, невиконання зобовязань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ст. 7,33 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмета іпотеки свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналізуючи виниклі правовідносини між сторонами, суд робить такі висновки: між позивачем і відповідачем [PERSON] виникли договірні стосунки з договору кредиту і у позичальника на підставі цього договору виникли грошові зобов'язання перед кредитором, які він виконав неналежним чином і частково не виконав у встановлені договором строки. Крім того, між позивачем і відповідачем виникли договірні стосунки з договору іпотеки, і у відповідача виникли перед кредитором - іпотекодержателем певні зобов'язання стосовно виконання умов кредитного договору і відповідальності за боргами своїм майном - предметом іпотеки. У кредитора (іпотекодержателя) виникли на підставі даного договору певні права, в тому числі право отримання належних йому за кредитним договором грошових сум за рахунок заставленого майна - на умовах іпотечного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором і за договором іпотеки виконав повністю, відповідач прострочив виконання грошових зобов'язань за договором кредиту. Тому позивач за умовами іпотечного договору має право вимагати виконання грошового зобов'язання від іпотекодавця, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки для покриття всіх невиконаних позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим іпотечним договором. Відповідач не представив суду будь-яких доказів на спростування вимог позивача і на підтвердження виконання ним тих грошових зобов'язань, за якими позивачем пред'явлено вимогу і за якими позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно, тому суд виходить з того, що грошові зобов'язання за даним договором не виконані. Також суд виходить з того, що станом на даний час всі договори є чинними , тому підлягають виконанню сторонами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача суд приймає, як вірний і об'єктивний, тому вся сума заборгованості за тілом кредиту, а також заборгованість за відсотками, комісією та пенею підлягає стягненню з позичальника, а також на предмет іпотеки - спірну квартиру підлягає звернення стягнення за всіма цими сумами. Підстав для зменшення вказаних сум суд не вбачає. Разом з тим, чинним законодавством України НБУ не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти , тому пеня має бути стягнення з відповідача на користь Банку в гривневому еквіваленті - у сумі 17896,75 грн. , а не 2242,70 доларів США, як просить позивач. Згідно ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду може бути зазначено спосіб реалізації заставленого майна. Згідно умовам договору іпотеки - позивач обрав такий спосіб як реалізацію (продаж) вказаного майна, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах , підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування , з можливістю здійснення ПАТ „Приват Банк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій , необхідних для продажу предмету іпотеки, що відповідає закону, тому позов в цій частині підлягає задоволенню також. Посилання відповідача [PERSON] на відсутність згоди його дружини [PERSON] на укладення договору іпотеки суд не бере до уваги, оскільки дані ствердження суперечать встановленим в суді конкретним обставинам і фактам - розділу «Згода співвласника» кредитного договору, відповідно до якого [PERSON] надала згоду на надання позичальником у заставу/іпотеку банку будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з позичальником , у тому числі трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань. Відповідачі позову стосовно визнання недійсним іпотечного договору з вказаних підстав не заявили, тому при розгляді даної справи суд, виходячи з вимог ст.11 ЦПК України про межі розгляду цивільної справи, приймає умови даного договору , як дійсні, і як такі, що регулюють правовідносини між сторонами, і є для них обов'язковими . Посилання відповідача [PERSON] на те, що заборгованість у нього перед банком виникла внаслідок зростання курсу долару до гривні, тоді як він сплачував кредит по курсу долару, встановленому графіком погашення заборгованості тобто за курсом 5,055грн. за 1 долар США, суд вважає необґрунтованими, оскільки суд не може покласти у підставу свого рішення графік в частині визначення курсу долару США у вказаній сумі, яка за думкою відповідача повинна діяти протягом всього терміну дії договору, тобто до 2025 року, оскільки даний графік складений задля виконання Інструкції № 2 , яка є додатком № 1 до договору про співпрацю Банку та Фонду від 04.09.2003 року, відповідно до якої у випадку надання кредиту в іноземній валюті, банк зазначає в довідці еквівалент розміру кредиту в перерахунку на національну валюту по курсу НБУ на день укладення кредитного договору, тобто такий графік складений банком для його надання позичальником до Фонду для укладення з ним договору про надання часткової компенсації і при відсутності якого такий договір не був би укладений. Таким чином, суд дійшов висновку, що даний графік не спростовує умов самого кредитного договору, а визначений в ньому еквівалент курсу долару до гривні суд вважає встановленим тільки на час його складання . Посилання відповідачки [PERSON] на те, що вона мала намір погашати заборгованість по тілу кредиту, а банк перераховував дані кошти на погашення штрафних санкцій, суд вважає такими, що суперечать п. 3.3. кредитного договору , яким передбачено, що кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту , насамперед спрямовуються на відшкодування пені. Посилання відповідача [PERSON] на те, що Банк припинив надавати реєстр до Молодіжного Фонду, як на поважну причину несплати ним боргу по кредиту, у зв'язку з чим Фонд припинив оплачувати часткову компенсацію за кредит, суд вважає необґрунтованими, оскільки фактичний розмір часткової компенсації за відповідний період розраховується виходячи з фактичного виконання позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом і сума часткової компенсації за відповідний період перераховується на поточний рахунок позичальника лише після повного виконання ним поточних зобов'язань за кредитним договором; надання часткової компенсації припиняється у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, тому порушень в діях Банку в цій частині не встановлено . Ствердження відповідача [PERSON] про те, що він не оплачує кредит, оскільки закриті всі рахунки не підтверджені жодним із засобів доказування. Щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідачів зі спірної квартири зі зняттям їх з реєстраційного обліку за даною адресою, дані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виселення мешканців із житлового приміщення в порядку ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК України можливе лише за умови звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено порядок виселення, згідно якого звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей і таке виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пунктом п. 43 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» передбачено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати , що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що примусове виселення мешканців із житла, що перебуває в іпотеці, можливе лише після прийняття у встановленому законом порядку ( ст. 33 ЗУ «Про іпотеку») рішення про звернення стягнення на іпотечне майно та якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2012р. банком було направлено повідомлення, що банк на підставі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» вимагає звільнення відповідачами квартири протягом тридцяти днів з дня отримання даної вимоги. Однак даних про отримання цього повідомлення відповідачами матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку, що Банком не дотримано процедури виселення відповідачів із спірної квартири, передбаченої ч. 3 ст. 109 ЖК України, ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», тому у відповідачів не було реальної можливості виконати такі вимоги банку в добровільному порядку, а отже не настало і право у банку виселяти цих осіб з квартири. Щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» про зняття відповідачів з реєстрації зі спірної квартири, дані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Враховуючи, що вимоги позивача про виселення відповідача з будинку, який перебуває в іпотеці суд порахував необґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню, підстав для задоволення похідних вимог Банку про зняття з реєстраційного обліку відповідачів у спірній квартирі не має. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2315,29грн.

Outcome: partial