Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк", позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 12.03.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх обов'язків за вказаним договором щодо повернення коштів, станом на 30.09.2015 року в нього виникла заборгованість у розмірі 11 831,21 грн., з них: 1 417,36 грн. - заборгованість за кредитом; 6 824,27 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 550 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 539,58 грн. - штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи оповіщеним у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою засобів технічної фіксації не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.03.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено договір приєднання, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредитний договір складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів. У відповідності до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, банк прийняв рішення (а.с. 46) про зміну позичальнику кредитного ліміту збільшивши його до суми в 1 400 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з виписки по особовому рахунку (а.с. 47-51), банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим, станом на 30.09.2015 року в нього виникла заборгованість в сумі 11 831,21 грн., з них: 1 417,36 грн. - заборгованість за кредитом; 6 824,27 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 550 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 539,58 грн. - штраф (відсоткова складова). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 218 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1 218 грн.

Outcome: approved