Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом, відповідно до якого просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. зареєстрований в реєстрі за №4928 від 02.11.2020 року про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАГ-АНТ" заборгованості, що виникла за кредитним договором №3003/07-208Н від 30 березня 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (правонаступник Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра") та [PERSON] на загальну суму 19 136, 42 дол. США. Позивач не погоджується із вищевказаним та вважає зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступних підстав. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Окрім того безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як вбачається з тесту оскаржуваного виконавчого напису, сума стягуваної Відповідачем заборгованості складається з простроченої заборгованості по кредиту (основна сума) 11 367,96 дол. США та заборгованості за відсотками - 7768,46 дол. США. При цьому, у спірному виконавчому написі зазначається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2020 року по 22 жовтня 2020 року, тобто, за 9 місяців 2020 року. В результаті здійснення Позивачем власного обрахунку заборгованості за вказаний у виконавчому написі період, було встановлено, що зазначена у виконавчому написі сума боргу значно перевищує дійсну заборгованість за цей час, згідно умов кредитного договору. Отже, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Таким чином нотаріус порушив приписи статті 87 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язкових умов вчинення виконавчих написів. Просить суд позов задоволити, також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, що складаються з судового збору. Судом були вжиті заходи забезпечення позову. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача згідно поданої заяви позов підтримує, просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача - ТзОВ «Фінансова компанія «ГАГ-ГАНТ» в судове засідання не з`явився, хоча відповідача належним чином було повідомлено про час, день та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. 15.04.2021 року з постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Рівне Сідоренка С. П. про відкриття виконавчого провадження ВП №65119765 від 13.04.2021 року, Позивачеві стало відомо що 02.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. вчинено виконавчий напис №4928 про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАГ-АНТ» (надалі- Стягувач») заборгованості, що виникла за кредитним договором №3003/07-208Н від 30 березня 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами (надалі - «Кредитний договір»), який кладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» правонаступник Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та [PERSON] (надалі- «Боржник») на загальну суму 19136,42 дол. США. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис не підлягає виконанню як такий, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, з чим суд погоджується. Кредитний договір №3003/07-208Н від 30.03.2007 року, на якому вчинено оспорюваний виконавчий напис, нотаріально не посвідчений. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Тобто, всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Окрім того суд зазначає про те, що згідно кредитного договору №3003/07-208Н, у відповідності до змісту п. п.3.3.1.- 3.3.2 зазначеного кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує Банку відсотки шляхом здійснення перерахування на рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, щомісячна сума якого складає 133,98 дол. США. Тобто, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за вказаним кредитом щомісячно рівними ануїтетними платежами у сумі 133,98 дол., що включає в себе часткове погашення основної заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків. Як вбачається з тесту оскаржуваного виконавчого напису, сума стягуваної Відповідачем заборгованості складається з простроченої заборгованості по кредиту (основна сума) 11 367, 96 дол. США та заборгованості за відсотками - 7768,46 дол. США. При цьому, у спірному виконавчому написі зазначається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2020 року по 22 жовтня 2020 року, тобто, за 9 місяців 2020 року. В результаті здійснення Позивачем власного обрахунку заборгованості за вказаний у виконавчому написі період, було встановлено, що зазначена у виконавчому написі сума боргу значно перевищує дійсну заборгованість за цей час, згідно умов кредитного договору. Так, перемноживши 133,98 дол. США (суму щомісячного ануїтетного платежу, згідно умов кредитного договору) на 10 місяців (заявлений строк стягнення заборгованості) отримуємо результат 1339,80 дол. США (в тому числі основна заборгованість - 149,98 дол. США), а не 19 136,432 дол. США, як у спірному виконавчому написі. Звертається увага суду, що Відповідачем подано приватному нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису в якості документа, що підтверджує дійсний розмір заборгованості боржника «Розрахунок заборгованості боржника». Однак, виготовлений Відповідачем «Розрахунок заборгованості боржника» не може вважатися належним доказом безспірності заборгованості Позивача, оскільки не є первинним обліковим документом - банківською випискою, оформленою у відповідності до вимог чинного законодавства, а лише складеною Відповідачем довідкою, що відображає результат односторонніх, та при цьому, цілком безпідставних арифметичних розрахунків Відповідача. Так, у вказаному «Розрахунку» зазначено лише дату здійснення розрахунку- 22.10.2020 року, назва позичальника, номер та дата кредитного договору, прострочені заборгованість по кредиту (основна сума) та заборгованість по відсотках, а також загальна сума заборгованості по кредитному договору. При цьому, вказаний «Розрахунок заборгованості боржника» не містить власне розрахунку заборгованості - із зазначенням періоду, за який розраховувався основний борг та розрахунку відсотків (із зазначенням суми тіла кредиту на яку вони нараховувалися, та періоду їх нарахування). Відтак, заявлена Відповідачем кредитна заборгованість не мала ознак безспірності, що позбавляло приватного нотаріуса права вчиняти оспорюваний виконавчий напис. За наведеного позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved