Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» 6242,68 грн. індексації заробітної плати за період з серпня 2013 року по березень 2014 року включно. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 22.07.2012 року по 31.03.2014 року, де працював на посаді електрозварювальника. При звільненні відповідач у добровільному порядку розрахунку з ним не провів, а тому з нього 01.04.2015 року на підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду від 08.04.2014 року у примусовому порядку стягнуто 14468,54 грн. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, тобто мав місце факт порушення строку виплати заробітної плати. Крім того позивач просив стягнути з відповідача 1000 грн. моральної шкоди, яка на його думку виразилася в тому, що у зв'язку з порушенням строку отримання заробітної плати він та його сім'я перебували у скрутному матеріальному становищі, в зв'язку з чим порушився його нормальний життєвий уклад і він повинен був затрачати додаткові зусилля, щоб знайти гроші для проживання та організації свого життя. У судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач свого представника до суду не направив, хоча про час розгляду справи комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» повідомлене належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки відповідача не повідомлялись, заява про розгляд справи за відсутності відповідача не надавалась. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, та письмовою заявою позивача щодо не заперечення проти такого порядку вирішення справи. У зв'язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Суд, проаналізувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. З запису № 9 у трудовій книжці позивача ( а.с. 8) на підставі наказу КП "Виробниче управління комунального господарства" від 31.03.2014 року № 36-К вбачається, що позивач [PERSON] звільнений з роботи з 31.03.2014 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно норм ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 даного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Довідка відповідача від 07.04. 2014 року підтверджує розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з серпня 2013 року по березень 2014 року включно у розмірі 14468,54 грн. ( а.с.10), яка, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2015 року, стягнута з відповідача на користь позивача у примусовому порядку на підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду від 08.04.2014 року № 740/1585/14 провадження № 2-н/740/155/14 ( а.с. 13). Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України та ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п.1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Згідно з п.1-1 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, і який жодними доказами з боку відповідача на час розгляду справи в суді не спростований, сума індексації за період з серпня 2013 року по березень 2014 року складає 6242,68грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми індексації в розмірі 6242,68грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд вважає, що, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під час розгляду справи встановлено порушення прав позивача у несвоєчасній виплаті заробітної плати, яке призвело до її моральних страждань, втрати життєвих зв'язків позивача і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 300 грн., оскільки заявлений позивачем розмір є значно завищений і не підтверджується належними доказами. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial