Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У травні 2021 року директор ДП «Ізюмське лісове господарство» Лисенко О. звернувся до суду із позовною заявою до Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Кабінет Міністрів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації прав власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на території Державного підприємства «Ізюмський лісгосп» у Придонецькому лісництві ( квартал 517, виділ 10) знаходиться лісовий розсадник, площа якого близько - 0.60 га. На цій території лісництво вирощувало у середньому близько 500 тис.шт. сіянців сосни звичайної. З цієї кількості сіянців можна висаджувати більше 70 га лісу. Лісництво повністю забезпечувало себе посадковим матеріалом. При зміні керівництва ДП «Ізюмського лісгоспу» у 2020 році, було виявлено факт самовільного захоплення/привласнення території розсадника громадянином - [PERSON] , який самовільно огородив парканом значену територію земель лісового фонду разом з береговою смугою та використовує її у власних корисних цілях. З заявою про вчинення злочину підприємство звернулося до правоохоронних органів у грудні 2020 року. Після звернення з відповідною заявою до правоохоронних органів у березні 2021 року комісією співробітників ДП «Ізюмського лісгоспу» та Державного підприємства Харківська державна лісовпорядна експедиція було встановлено використання земель лісного фонду України фізичними особами. Заводською та Оскільською сільськими радами Ізюмського району Харківської області ці рішення були прийняті всупереч вимогам ст. ст. 6,14,19 Конституції України, ч. 4 ст. 20 Земельного кодексу України, ч. З ст.57 Лісового кодексу України в подальшому відповідачами на підставі оскаржуваних рішень відведено у приватну власність спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення з порушенням порядку зміни цільового призначення, за відсутності погодження зміни цільового призначення органом виконавчої влади з питань лісового господарства та без вилучення її, відповідно до порядку передбаченого нормами чинного законодавства, з постійного користування попереднього користувача ДП «Ізюмський лісгосп» Землі, відчужені за рішеннями зазначених вище сільських рад на час прийняття рішення про їх передачу у приватну власність, перебували в постійному користуванні державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» згідно Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, перебували в лісовому фонді державної власності та вибули з володіння власника - держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України поза його волею. При узгодженні матеріалів лісовпорядкування у 2011 році було складено «Акт узгодження площі земель лісгоспу з органами землевпорядкування» від 21.01.2011 року, в якому підтверджено відділами Держкомзему та узгоджено площі земель державного лісового фонду України наданого в постійне користування лісгоспу, та зміни, що відбулися в ньому за ревізійний період, тобто з 2000 по 2011 роки, де жодним чином не вказано за вилучення зазначених ділянок із земель лісогосподарського призначення, та переведення їх з земель лісогосподарського призначення в іншу категорію, тобто у відповідності матеріалів лісовпорядкування починаючи з 1970 року ці ділянки знаходяться на землях державного лісового фонду України наданого в постійне користування Державному підприємству «Ізюмське лісове господарство» і є землями лісогосподарського призначення. Просив позовні вимоги задовольнити наступним чином: Визнати незаконним та скасувати рішення II сесії VII скликання від 04 грудня 2015 року № 20 Заводської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області про передачу у власність земельної ділянки кадастровий номер 6322883007:01:001:0002 громадянину України [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , на території Заводської сільської ради; Скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , видане 10.12.2015 року, видавник : Ізюмське міськрайонне управління юстиції Харківської області та рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6322883007:01:001:0002, індексний номер : 26943777 від 10.12.2015 року; Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею - 0,1600га га, з кадастровим номером 6322883007:01:001:0002; , яка розташована в адміністративних межах Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області; Визнати незаконними та скасувати рішення XXVI сесії VII скликання від 13 вересня 2018 року № 250 Заводської сільської ради, про передачу у власність [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 6322883007:01:001:0009, для індивідуального садівництва площею 0,0542 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке; Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6322883007:01:001:0009, індексний номер: 43182098 від 25.09.2018 року; Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею - 0,0542га га, з кадастровим номером 6322883007:01:001:0009; , яка розташована в адміністративних межах Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області; Визнати незаконним та скасувати рішення XX сесії VII скликання від 26 жовтня 2017 року № 181 Заводської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області затверджено про передачу у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 6322883007:01:001:0007 [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке. Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6322883007:01:001:0007, індексний номер: 38054725 від 10.11.2017 року; Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею - 0,1530га га, з кадастровим номером 6322883007:01:001:0007; , яка розташована в адміністративних межах Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області; Визнати незаконним та скасувати рішення III сесії VII скликання від 15 грудня 2015 року №27 Заводської сільської ради, щодо передачі у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер 6322883007:01:001:0003 [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1300 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке. Скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , видане 28.12.2015, року, видавник : Ізюмське міськрайонне управління юстиції Харківської області та рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6322883007:01:001:0003, індексний номер : 27583517 від 28.12.2015 року.; Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства "Ізюмськелісове господарство" з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею - \~ \~ \~ \~0,13 га , з кадастровим номером6322883007:01:001:0003, яка розташована в адміністративних межах Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області; Визнати незаконним та скасувати рішення № 35 від 29 січня 2021 року Vceciї VIII скликання Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області щодо передачі у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер 6322883007:01:001:0013 [PERSON] для індивідуального садівництва площею 0,1200 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке. Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6322883007:01:001:0013, індексний номер: 56740264 від 22.02.2021 року; Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею - \~ \~ \~ \~0,12 га, з кадастровим номером6322883007:01:001:0013, яка розташована в адміністративних межах Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області; Визнати незаконним та скасувати рішення XX сесії VII скликання від 26 жовтня 2017 року № 182 Заводської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, кадастровий номер 6322883007:01:001:0008 [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,180 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке». Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] , індексний номер 339485015 від 02.02.2018 внесеного на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6322883007:01:001:0008, серія та номер 613 виданий 02.02.2018, видавник нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов Сергій Юрійович. Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею - 0,18 га, з кадастровим номером 6322883007:01:001:0008, яка розташована в адміністративних межах Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області; Визнати незаконним та скасувати рішення XV сесії VII скликання Заводської сільської ради № 136 від 14 квітня 2017 року, щодо передачі у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер 6322883007:01:001:0006 [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2021 року відкрито загальне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.(а.с.95-97 том 1). Відповідачем у справі [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки вимоги позивача є надуманими та не відповідають закону. Зазначив, що оскаржувані рішення є повністю реалізованими, тобто втратили силу фактом їх виконання, що виключає подальше скасування виконаних рішень органу місцевого самоврядування та позбавлення громадян права власності на земельні ділянки. І це право не може бути обмежене будь-яким нормативно-правовим актом або рішенням будь-якого органу, оскільки, відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. П.6 Розділу II Прикінцевий та перехідних положень Закону № 5245-УІ встановлено, що у разі, якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками. Позивачем у позовній заяві, без будь-яких обґрунтувань зазначено, про начебто порушення меж прибережної захисної смуги при наданні земельної ділянки, та зазначено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 6322883007:01:001:0002 та 6322883007:01:001:0007 знаходяться у межах 25 метрової прибережної захисної смуги. Відповідно до проекту землеустрою \~ \~ \~ \~земельної \~ \~ \~ \~ділянки \~ \~ \~ \~ з кадастровим \~ \~ \~ \~номером 6322883007:01:001:0002 видно, що відстань від наданої земельної ділянки до об`єкту водного фонду становить 30,22 метрів. Відповідно до проекту землеустрою \~ \~ \~ \~земельної \~ \~ \~ \~ділянки \~ \~ \~ \~з \~ \~ \~ \~кадастровим номером 6322883007:01:001:0007 видно, що відстань від наданої земельної ділянки до об`єкту водного фонду становить 25 метрів, що свідчить про відсутність порушень прибережної захисної смуги. [PERSON] наголосив суду, що відповідно до листа Головного управління Держгеокадаструу Харківській області № ПІ-164/0-167/0/63-21 від 31.05.2021 за інформацією Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм головного управління Держгеокадастру в Харківській області згідно наявних планово-картографічних матеріалів та враховуючи відомості Державного земельного кадастру - Кадастрової системи, в межах села Придонецьке Оскільської сільської об`єднаної територіальної громади Харківської області водні об`єкти не обліковуються. Вважав, що обговорення питання, щодо наявності чи відсутності прибережної захисної смуги на даний час є недоцільним. Позивач не надав суду ніяких доказів та інформації які дії ним вчинено з метою приведення свого права користування земельними ділянками лісового фонду у правову площину та оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право користування ними. Вважав, що позивач не надав до суду належного документального підтвердження порушень права, про захист якого він звернувся до суду, не зазначив, яким чином оскаржуване рішення порушує його права в аспекті визнаного за власником права на землю та не наводить порушених сільськими радами норм права, які б встановлювали загальнообов`язкові правила поведінки по відношенню до позивача. (а.с.176-188 том1). Крім того, просив застосувати строки позовної давності. Представником третьої особи Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації Нерета А. надано до суду пояснення щодо позову, де вважав, що позовні вимоги Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» підлягають задоволенню у повному обсязі. Пояснення ґрунтувалося на наступному. Навколо с. Придонецьке Ізюмського району Харківської області розташовано землі лісогосподарського підприємства - ДП «Ізюмське лісове господарство». За інформацією Позивача, земельні ділянки відносно яких виник правовий спір є землями державного лісового фонду України та передані в постійне користування ДП «Ізюмський лісгосп» згідно Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Відповідно до рішення Харківської обласної ради від 20.11.1997 «Про резервування для наступного заповідання природних територій та об`єктів» унікальний лісовий природній комплекс ДП «Ізюмське лісове господарство» орієнтовною площею 26000 га зарезервовано для наступного заповідання. Згідно з пунктом 2 вказаного рішення обласної ради, на землях, що резервуються, не допускається без погодження діяльність, яка може призвести до знищення або руйнування цінних природних комплексів та об`єктів, що підлягають заповіданню. В межах земельних ділянок, які передано Відповідачам не можна проводити діяльність, яка буде впливати або призводити до знищення чи руйнування існуючих об`єктів природно-заповідного фонду та цінних природних комплексів і об`єктів, що підлягають заповіданню. За рахунок частини зарезервованих площ рішенням Харківської обласної ради від 23.12.2003 створено регіональний ландшафтний парк «Ізюмська лука» (далі - РЛП), межі якого змінено рішенням Харківської обласної ради від 23.12.2005, загальна площа РЛП становить 5002 га. Інша частина зарезервованих територій зазначеного лісгоспу на цей час до природно-заповідного фонду не введено. У 2020 році Харківською обласною державною адміністрацією розглядалося клопотання громадської організації «Українська природоохоронна група» щодо створення національного природного парку (далі - НПП) «Ізюмська лука» загальною площею 32 480,5 га, та наукове обґрунтування ХНАУ ім. В.Н. Каразіна щодо необхідності створення НПП «Ізюмська лука» з вилученням у постійного лісокористувача (ДП «Ізюмське лісове господарство») 52 309,1 га. Питання створення НПП «Ізюмська лука» опрацьовується ДП «Ізюмське лісове господарство», Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, Українським ордена «Знак Пошани» науково-дослідним інститутом лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького, Державним агентством лісових ресурсів України, місцевими органами влади та громадами Ізюмського району. На момент звернення [PERSON] до Департаменту, відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України та Положення про Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 23 травня 2018 року № 334, Департамент розглядав проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельні ділянки, розташовані на території чи в межах об`єкту природно-заповідного фонду або у межах прибережної захисної смуги. Департамент відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для сінокосіння та випасання худоби, розташованої в с. Придонецьке Ізюмського району Харківської області до вирішення питання створення НПП «Ізюмська лука», у зв`язку з невідповідністю наданих документів діючому законодавству. Також зазначили, на теперішній час стаття 186-1 Земельного кодексу України виключена на підставі Закону України від 28.04.2021 № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».(а.с.114-116 том 1). Представником третьої особи Кабінету Міністрів України Івановою Т. надано до суду пояснення, де зазначено, що відповідно до пункту 11 Порядку, зміна цільового призначення особливо цінних земель, розташованих у межах населеного пункту, проводиться після погодження з Верховною Радою України за рішенням сільської, селищної, міської ради. Проектні матеріали на погодження до Верховної Ради України подаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласною, Київською і Севастопольською міською радою. Зміна цільового призначення особливо цінних земель, розташованих за межами населеного пункту, проводиться після погодження з Верховною Радою України за рішенням Кабінету Міністрів України. Проектні матеріали на погодження до Верховної Ради України подаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною держадміністрацією. Звернуто увагу, що на теперішній час діє Земельний Кодекс України в новій редакції та змінено Порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування врегульований статтею 149 Земельного Кодексу України. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку.(а.с.125-132 том 1). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог представника позивача, просили у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у позовних вимогах позивача відмовити. Представник третьої особи Смородська М.С. у судовому засіданні підтримала раніше надані пояснення, що долучені до матеріалів справи. Представник Оскільської сільської ради сільський голова Загоруйко Г. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти позовної заяви не має.(а.с.104 том 1). Представником третьої особи Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації Нерета А. надано до суду заяву про розгляд справи без участі учасника справи, зазначив, що Департамент,як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, підтримує в повному обсязі позовні вимоги ДП «Ізюмське лісове господарство».(а.с.232 том 1). Вислухавши сторони у справі, представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на території Державного підприємства «Ізюмський лісгосп» у Придонецькому лісництві ( квартал 517, виділ 10) знаходиться лісовий розсадник, площа якого близько - 0.60 га. На цій території лісництво вирощувало у середньому близько 500 тис.шт. сіянців сосни звичайної. З цієї кількості сіянців можна висаджувати більше 70 га лісу. Лісництво повністю забезпечувало себе посадковим матеріалом. У березні 2021 року комісією співробітників Державного підприємства «Ізюмський лісгосп» та Державного підприємства Харківська державна лісовпорядна експедиція було встановлено використання земель лісного фонду України фізичними особами, а саме: Земельна ділянка кадастровий номер 6322883007:01:001:0002 має площу 0,1600 га, розташована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, Заводська сільрада, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства , зареєстрована на праві власності за громадянином України [PERSON] право власності на земельну ділянку 6322883007:01:001:0002 зареєстровано 08 грудня 2015 року, орган реєстрації - Ізюмське міськрайонне управління юстиції ;номер запису про право (в державному реєстрі прав ) 12464752. Земельна ділянка кадастровий номер 6322883007:01:001:0009 має площу 0,0542 га, розташована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, Заводська сільрада, цільове призначення для індивідуального садівництва, зареєстрована на праві власності за громадянином України [PERSON] право власності на земельну ділянку 6322883007:01:001:0009 зареєстровано 20 вересня 2018 року, орган реєстрації - Ізюмська районна державна адміністрація Харківської області; номер запису про право (в державному реєстрі прав) 28081239. Земельна ділянка кадастровий номер 6322883007:01:001:0007 має площу 0,1530 га, розташована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, Заводська сільрада, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на праві власності за громадянкою України [PERSON] право власності на земельну ділянку зареєстровано 06 листопада 2017 року, орган реєстрації - Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області; номер запису про право (в державному реєстрі прав ) 23291898 Земельна ділянка кадастровий номер 6322883007:01:001:0003 має площу 0,1300 га, розташована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, Заводська сільрада, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на праві власності за громадянином України [PERSON] право власності на земельну ділянку зареєстровано 24 грудня 2015 року, орган що здійснив реєстрацію - Ізюмське міськрайонне управління юстиції Харківської області; номер запису про право (в державному реєстрі прав ) 12793808. Земельна ділянка кадастровий номер 6322883007:01:001:0013 має площу 0,1200 га, розташована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, Заводська сільрада, цільове призначення для індивідуального садівництва, зареєстрована на праві власності за громадянином України [PERSON] право власності на земельну ділянку зареєстровано 18 лютого 2021 року, орган що здійснив реєстрацію - виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області; номер запису про право (в державному реєстрі прав ) 40666067. Земельна ділянка кадастровий номер 6322883007:01:001:0008 має площу 0,1800 га, розташована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, Заводська сільрада, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на праві власності за громадянином України [PERSON] (надалі за текстом-Відповідач 6 ) право власності на земельну ділянку зареєстровано 02 лютого 2018 року; орган що здійснив реєстрацію - Ізюмський районний нотаріальний округ; номер запису про право( в державному реєстрі прав) - 24651510. Земельна ділянка кадастровий номер 6322883007:01:001:0006 має площу 0,2500 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, форма власності- комунальна. Вищезазначені земельні ділянки були передані у власність відповідачів на підставі рішень Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, а саме: Рішенням II сесії VII скликання від 04 грудня 2015 року № 20 Заводської сільської гади, Ізюмського району, Харківської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6322883007:01:001:0002 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передано у приватну власність [PERSON] , зазначену земельну ділянку площею 0,1600 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, розташовану за адресою: [ADDRESS] . (а.с.55 том 1). Рішенням XXVI сесії VII скликання від 13 вересня 2018 року № 250 Заводської сільської ради, щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6322883007:01:001:0009 та передано у приватну власність [PERSON] для індивідуального садівництва площею 0,0542 га рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке.(а.с.57 том 1). Рішенням XX сесії VII скликання від 26 жовтня 2017 року № 181 Заводської сільської ради, Ізюмського району Харківської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6322883007:01:001:0007 та передано у приватну власність - [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1530 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Придонецьке.(а.с.59 том 1). Рішенням III сесії VII скликання від 15 грудня 2015 року №27 Заводської сільської ради щодо затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 6322883007:01:001:0003 та передачі у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1300 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке.(а.с.61 том 1). Рішенням Vceciї VIII скликання № 35 від 29 січня 2021 року Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області щодо затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 6322883007:01:001:0013 та передачі у приватну власність [PERSON] для індивідуального садівництва площею 0,1200 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке.(а.с.63 том 1). Рішенням XX сесії VII скликання від 26 жовтня 2017 року № 182 Заводської сільської ради, Ізюмського району Харківської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6322883007:01:001:0008 та передано у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,180 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке». (а.с.65 том 1). Земельна ділянка в подальшому відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, на підставі договору купівлі-продажу від № 613 від 02.02.2018 року,була придбана [PERSON] , та на даний час знаходиться у її приватній власності.(а.с.66 том 1). Рішенням XV сесії VII скликання від 14 квітня 2017 року №136 Заводської сільської ради, щодо затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 6322883007:01:001:0006 та передано у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . (а.с.67 том 1). Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вищевказаного Кабінет Міністрів України здійснює тільки ті повноваження, які закріплені за ним законодавчо і тільки за їх здійснення несе відповідальність. Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» інтереси Кабінету Міністрів України у судах представляє Міністерство юстиції України. Зазначена норма кореспондується з підпунктом 54 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (далі - Положення № 228). Стаття 113 Конституції України встановлює, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Відповідно до частини другої, третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності. Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування з межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в частині другій статті З ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. За нормами статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Статтею13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «г» частини четвертої статті 84 ЗК України). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (стаття 56 ЗК України). Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України). Земельні ділянки, є землями державного лісового фонду України, які надані в постійне користування ДП Ізюмський лісгосп, що підтверджується матеріалами базового лісовпорядкування 1970 року, 1980 року, 1990 року, 2000 року та 2010 року . Площі земель державного лісового фонду України наданого в постійне користування Державному підприємству «Ізюмське лісове господарство» проходять процедуру узгодження земель лісгоспу з органами землевпорядкування кожні 10 років, а саме: 2011 року, 2000 року, 1990 року, а 1980 року 1970 року та погоджені безпосередньо представниками на той час відділів землевпорядкування. 21 січня 2011 року було складено «Акт узгодження площі земель лісгоспу з органами землевпорядкування», в якому підтверджено відділами Держкомзему та узгоджено площі земель державного лісового фонду України наданого в постійне користування лісгоспу, та зміни, що відбулися в ньому за ревізійний період, тобто з 2000 по 2011 роки. (а.с.47 том 1). Право постійного користування\~ ДП ""Ізюмське лісове господарство"\~\~спірними земельними ділянками, відповідно до п. 5 Перехідних положень Лісового\~кодексу України, посвідчувалось планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проектом організації і розвитку лісового господарства ДП «Ізюмське лісове господарство», складеного за матеріалами лісовпорядкування 2011 року Харківською державною лісовпорядною експедицією ВО "Укрдержліспроект», актом узгодження площі земель лісгоспу з органами землевпорядкування підписаного 21 січня 2011 року в.о. начальника міськрайонного управління Держкомзему у м. Ізюм і Ізюмському районі Харківської області Б.С. Криницьким; начальником лісовпорядної партії Харківської державної лісовпорядної експедиції підприємства «Укрдержліспроект» В.П. Михайловим;та головним лісничім державного підприємства «Ізюмське лісове господарство В.В. Шаповаловим. Відповідно до ст. 55 Земельного Кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, лісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Тобто землі надані в постійне користування лісгоспу є землями лісогосподарського призначення. Відповідно до ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно ч.2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської ради, місцевої державної адміністрації, Кабінету Міністрів України. Порядок вилучення земельних ділянок врегульований положеннями ст. 149 ЗК України. Відповідно ч.2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок проводиться за нотаріально завіреною згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, місцевих рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх нетреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного,оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до ЗУ «Про особливості утворення пат залізничного транспорту загального користування». Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № ПІ-97/0-96-0/63-21 від 19.04.2021 року, наданого на запит представника відповідачів - адвоката Дудніка ВВ. ( том 2 а.с. 39), зазначена інформація що за даними програми ведення Державного земельного кадастру (НКС) було встановлено відсутність внесених відомостей про межі адміністративно-територіальної одиниці, а саме с. Придонецьке Ізюмського району Харківської області. Тобто, це є ще одним доказом, що не було жодної передачі земель лісового фонду з земель державної власності у комунальну власність і відповідно сільська рада не мала повноважень на передачу зазначених земельних ділянок у приватну власність . Площі земель державного лісового фонду України наданого в постійне користування Державному підприємству «Ізюмське лісове господарство» проходять процедуру узгодження земель лісгоспу з органами землевпорядкування кожні 10 років, а саме: 2011 року, 2000 року, 1990 року, а 1980 року 1970 року та погоджені безпосередньо представниками на той час відділів землевпорядкування. Відповідно до ст.1 Лісового кодексу України (далі ЛК України в редакції чинній - за час виникнення спірних правовідносин), ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними грунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них. становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Відповідно до п.5 розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних відносин) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Положеннями ст. 52 Лісового кодексу України визначено, що документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах на підставі: 1) матеріалів лісовпорядкування; \~ \~ \~ \~ 2) рішень про передачу у власність, надання в постійне користування земельних лісових ділянок, їх вилучення (викуп), зміну поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; 3) актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів; 4) актів технічного приймання лісових культур; 5) актів переведення не вкритих лісовою рослинністю земель у вкриті лісовою рослинністю землі; 6) актів обстеження в разі зміни категорій земель у результаті господарської діяльності, стихійних явищ та інших факторів. Документація державного лісового кадастру може уточнюватися під час проведення чергового лісовпорядкування та державного обліку лісів України. Згідно з нормами ст.ст. 181-184, 202-204 Земельного кодексу України, Закону України Про Державний земельний кадастр та Закону України «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Таким чином, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII Прикінцеві положення Лісового Кодексу України. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловлених у постановах від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15, а також Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловлених у постановах від 30 січня 2018 року справа № 707/2192/15-ц, від 19 вересня 2018 року справа № 362/6014/16-ц. Статтею 5 ЛК України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать, зокрема, лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством. Статтею 7 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. В порядку ст.12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЛК України постійні лісокористувачі мають: право самостійно господарювати в лісах; виключне право на заготівлю деревини; право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації; право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законодавством; право здійснювати відповідно до законодавства будівництво доріг, спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд, необхідних для ведення лісового господарства. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 33 ЛК України сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території: передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припиняють права користування ними; передання у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припинення права користування ними. У відповідності до ст. 57 Лісового кодексу України, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою використання їх в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність чи користування. Порушення порядку зміни цільового призначення земель відповідно до г.-п. а, б ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок. Така правова позиція щодо протиправності рішень органу місцевого самоврядування щодо відведення у приватну власність земельних ділянок без попереднього прийняття рішення щодо зміни їх цільового призначення викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 761/1554/13-ц. Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ліси для не лісогосподарських потреб, крім цього у відповідності до п. 5 ст. 27 Лісового Кодексу України, Кабінет Міністрів України - передає у власність, надає у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності. Статтею 150 Земельного кодексу України визначаються особливо цінні землі та порядок припинення прав на них. (І.До особливо цінних земель відносяться: г) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико- культурного призначення; 2. Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України). Регіональний ландшафтний парк та національний природний парк є різними категоріями відповідно до класифікації територій та об`єктів природно-заповідного фонду України. Відповідно до рішення Харківської обласної ради від 20.11.1997 «Про резервування для наступного заповідання природних територій та об`єктів» унікальний лісовий природній комплекс ДП «Ізюмське лісове господарство» орієнтовною площею 26000 га зарезервовано для наступного заповідання. Згідно з пунктом 2 вказаного рішення обласної ради, на землях, що резервуються, не допускається без погодження діяльність, яка може призвести до знищення або руйнування цінних природних комплексів та об`єктів, що підлягають заповіданню. В межах земельних ділянок, які передано Відповідачам не можна проводити діяльність, яка буде впливати або призводити до знищення чи руйнування існуючих об`єктів природно-заповідного фонду та цінних природних комплексів і об`єктів, що підлягають заповіданню. За рахунок частини зарезервованих площ рішенням Харківської обласної ради від 23.12.2003 створено регіональний ландшафтний парк «Ізюмська лука», межі якого змінено рішенням Харківської обласної ради від 23.12.2005, загальна площа РЛП становить 5002 га. Інша частина зарезервованих територій зазначеного лісгоспу на цей час до природно-заповідного фонду не введено. Таким чином, при узгодженні матеріалів лісовпорядкування у 2011 року було складено «Акт узгодження площі земель лісгоспу з органами землевпорядкування» від 21.01.2011 року, в якому підтверджено відділами Держкомзему та узгоджено площі земель державного лісового фонду України наданого в постійне користування лісгоспу, та зміни, що відбулися в ньому за ревізійний період, тобто з 2000 по 2011 роки, і там жодним чином не вказано за вилучення зазначених ділянок із земель лісогосподарського призначення, та переведення їх з земель лісогосподарського призначення в іншу категорію, тобто у відповідності матеріалів лісовпорядкування починаючи з 1970 року ці ділянки знаходяться на землях державного лісового фонду України наданого в постійне користування Державному підприємству «Ізюмське лісове господарство» і є землями лісогосподарського призначення. Відповідно до «Клопотання щодо приведення існуючого поділу лісів у відповідність до Порядку поділу лісів на категорії по Державному підприємству «Ізюмське лісове господарство», яке погоджено Харківською обласною державною адміністрацією, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області, Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Харківською обласною радою народних депутатів, дані ділянки віднесені до лісів першої групи - лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення. Порушення порядку зміни цільового призначення земель відповідно до г.-п. а, б ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок. Така правова позиція щодо протиправності рішень органу місцевого самоврядування щодо відведення у приватну власність земельних ділянок без попереднього прийняття рішення щодо зміни їх цільового призначення викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 761/1554/13-ц. До особливо цінних земель відносяться: землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико - культурного призначення. Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Заводською та Оскільською сільськими радами ці рішення були прийняті без урахування того, що зазначені земельні лісові ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення за основним цільовим поділом. Відносно земель лісогосподарського призначення закон встановлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною і прямо забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність ліси та землю відповідного цільового призначення поза складом угідь селянських, фермерських та інших господарств. Землі, відчужені за рішенням зазначених сільських рад на час прийняття цим органом рішення про їх відчуження, перебували в постійному користуванні державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» та згідно Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, перебували в лісовому фонді, державній власності та вибули з володіння власника - держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України поза його волею. Відсутність спрямованого на відчуження земельних ділянок рішення Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» означає, що підприємство як постійний користувач волю на відчуження цих ділянок не виявляло. Зазначені земельні ділянки вибули з володіння користувача поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. На момент відведення спірні земельні ділянки перебували у постійному користуванні лісового господарства і відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 517 Придонецького лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, «Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства Таким чином, спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення передані у власність фізичним особам з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства. Щодо позиції відповідача [PERSON] , яка відповідно до наданих пояснень, вважає себе добросовісним набувачем земельної ділянки кадастровий № 6322883007:01:001:0008 розміром - 0,1800 га, розташована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, Заводська сільрада, передану у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,180 га із земель лісогосподарського призначення, розташовану також у 517 кварталі Придонецького лісництва, за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с.Придонецьке»., яка в подальшому відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, на підставі договору купівлі-продажу від № 613 від 02.02.2018 року, яка була придбана [PERSON] , яка є належним набувачем та на даний час власником земельної ділянки, слід зазначити наступне. У відповідності до вимог ст. ст.\~330,\~387,\~388 ЦК України\~право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, здійснення Заводською та Оскільською сільськими радами Ізюмського району Харківської області права власності, зокрема розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі держави, що відповідно до\~ст. 388 ЦК України\~дає підстави для витребування державою її майна від добросовісного набувача. У даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є подача до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. ст.\~387,\~388 Цивільного кодексу України. Оспорюваними розпорядженнями порушено інтереси держави, адже з державної власності протиправно вибули земельні ділянки лісового фонду. Відповідно до\~ст. 125 Земельного кодексу України\~право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Зважаючи на те, що третіми особами право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку\~ст. 16 Цивільного кодексу України, шляхом визнання недійсними рішень Заводської та Оскільської сільських рад та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння на користь держави. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів що до спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Щодо наданого відповідачами рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15.03.2017 року справа № 623/1025/16-ц, яке набрало чинності, за позовом Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" до [PERSON] та [PERSON] Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання рішення незаконним, то вимоги за позовом у справі № 623/1025/16-ц, є тотожнім з позовними вимогами у справі що розглядається лише в частині скасування рішення III сесії VII скликання від 15 грудня 2015 року № 27 про затвердження «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Придонецьке на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області». Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" в цій частині не підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог по справі 623/1025/16-ц, рішення по котрій набрало чинності то в цій справі було відмовлено у задоволені вимоги щодо визнання рішення незаконним і скасування рішення II сесії VII скликання від 04 грудня 2015 року № 20 про затвердження «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а в справі що розглядається міститься вимога про визнання незаконним та скасувати рішення II сесії VII скликання від 04 грудня 2015 року № 20 Заводської сільської ради, Ізюмського району, Харківської області яким передано у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 6322883007:01:001:0002 громадянину України [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , на території Заводської сільської ради, тобто заявлена в справі що розглядається вимога не є тотожною з вимогою заявленою в справі № 623/1025/16-ц, бо стосуються земельної ділянки з зовсім іншим цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», на відміну від «для ведення особистого селянського господарства», тому підлягають задоволенню. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує. Поряд з цим, представником відповідача було заявлено про застосування до позовних вимог у даній справі наслідків спливу строку позовної давності. Слід зазначити, що згідно з приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, пред`явив такі позовні вимоги: визнання незаконними та скасування рішень Заводської та Оскільської сільських рад, Ізюмського району, Харківської області № 20 від 04.12.2015 року; № 250 від 13.09.2018 року; №181 від 26.10.2017 року; № 27 від 15 грудня 2015 року; № 35 від 29 січня 2021 року; № 182 від 26.10.2017 року, № 136 від 14 квітня 2017 року, та про скасування державної реєстрації прав та про усунення перешкод у користуванні шляхом повернення земельних ділянок. Відповідно, перша вимога заявлена до Заводської та Оскільської сільської ради, які прийняли оскаржене розпорядження, а інші вимоги теперішніх власників земельних ділянок. Як зазначено у п.п. 70, 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Представник відповідача заявив про сплив позовної давності щодо всіх позовних вимог, тоді як Заводська та Оскільська сільські ради не заявляли про сплив позовної давності щодо пред`явлених до них вимог. Отже, суд не має підстав вирішувати питання стосовно застосування норм про позовну давність до вимог про визнання незаконними та скасування рішень Заводської та Оскільської сільської рад, Ізюмського району, Харківської області № 20 від 04.12.2015 року; № 250 від 13.09.2018 року; №181 від 26.10.2017 року; № 27 від 15 грудня 2015 року; № 35 від 29 січня 2021 року; № 182 від 26.10.2017 року, № 136 від 14 квітня 2017 року,заявленої до відповідача 1, 2, а тому доводи представника відповідача про сплив позовної давності до цієї вимоги залишаються судом без урахування. Поряд з цим, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Приписами ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України визначено вимоги, позовна давність на які не поширюється, тоді як друга частина вказаної норми права презюмує, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України), а наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Поряд з тим, покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного прав та, зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду стосовно застосування позовної давності до негаторних позовів, викладеної у постанові 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), до поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Як зазначалось вище, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень Земельного кодексу України та Лісового кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку лісового фонду слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (постанови Верховного Суду від 04.02.2020 р. у справі № 911/3897/17, від 10.06.2020 р. у справі № 366/3242/17). З огляду на вище викладене, оскільки вимога позивача про повернення земельних ділянок лісового фонду спрямована на усунення перешкод у користуванні майном, суд дійшов висновку, що на вказану вимогу позовна давність та наслідки її спливу не поширюються, а тому відповідна заява представника відповідача 3 в цій частині задоволенню не підлягає. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі за заявою представника відповідача 3. Враховуючи викладені вище обставини, виявлені судом порушення законодавства при реєстрації земельних ділянок, виданні наказів про надання земельних ділянок у власність, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві та узгоджуються з матеріалами справи, тому позов слід задовольнити частково. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в силу\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів слід на користь позивача стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі по 6053 гривні 30 копійок з кожного.

Outcome: partial