Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] працює бригадиром шихтового двору у сталеплавильному та феросплавному виробництвах шихтового відділення дільниці підготування шихти виробництва мартенівського цеху сталеплавильного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 28.12.2018 року [PERSON] , прийшов на роботу, переодягнувся та попрямував виконувати свої обов`язки. Приблизно о 23 годині 45 хвилин [PERSON] , підчас виконання робіт з огляду рухомого складу помітив кусок блюма що лежав на краю мульдового візка. Прийнявши рішення про його видалення, почав руками стягувати кусок блюма на себе, який при стягуванні перевернувся на іншу сторону і вислизнувши з рук, впав йому на праву стопу. Після цього [PERSON] самостійно дійшов до кімнати відпочинку дільниці підготування шихти та покликав до себе на допомогу складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту [PERSON] Знявши спецодяг [PERSON] побачив що його нога набрякла та посиніла. Після цього [PERSON] , зателефонував начальнику дільниці та старшому зміни. У зв`язку з нещасним випадком Позивач прибув до лікарні де його прооперували та він залишився на стаціонарному лікуванні. В результаті нещасного випадку [PERSON] отримав закритий перелом І, ІІ, ІІІ плюснових кісток правої ступні зі зміщенням, СПДФ ходьби ІІ ступеню, уламки фіксовані за допомогою спись Киршнера. Комісія з спеціального розслідування нещасного випадку прийшла до висновку, що причинами настання нещасного випадку на підприємстві стало дії та бездіяльність посадових осіб ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які виразились в порушенні організації робочого процесу. В зв`язку з вище викладеним Позивач через ушкодження здоров`я переніс нервовий удар та психічне потрясіння оскільки він залишився без роботи ( джерела доходів), маючи на утриманні малолітнього сина, якого виховує сам. На даний момент Позивач змушений звертатись за допомогою до родичів та знайомих, так як через травму не може належним чином піклуватись про сина.. Позивач, переніс, переносить та буде переносити нервові потрясіння та душевні страждання, в зв`язку з травмою, у нього виникли втрати немайнового характеру, а саме негативні зміни в житті та організації життєвої діяльності, викликані пошкодженням здоров`я . Позивач переніс, в зв`язку з травмою потрясіння, шок, переживання, страждання. Все це призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, втраті здоров`я. В зв`язку з травою він змушений був змінити ритм та організацію свого життя, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000,00 гривень. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджено факт отримання моральних страждань, розмір моральної шкоди не обґрунтований. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача бригадиром шихтового двору у сталеплавильному та феросплавному виробництвах шихтового відділення дільниці підготування шихти виробництва мартенівського цеху сталеплавильного департаменту (а.с. 10). Згідно Акту №3 Форми Н-1 від 12 лютого 2019 року про нещасний випадок на виробництві, 28 грудня 2018 року на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок з Позивачем. У пункті 6 вищевказаного акту зазначені обставини відповідно до яких стався нещасний випадок, а саме 28.12.2018 року [PERSON] , прийшов на роботу, переодягнувся та попрямував виконувати свої обов`язки. Приблизно о 23 годині 45 хвилин [PERSON] , підчас виконання робіт з огляду рухомого складу помітив кусок блюма що лежав на краю мульдового візка. Прийнявши рішення про його видалення, почав руками стягувати кусок блюма на себе, який при стягуванні перевернувся на іншу сторону і вислизнувши з рук, впав йому на праву стопу. Після цього [PERSON] самостійно дійшов до кімнати відпочинку дільниці підготування шихти та покликав до себе на допомогу складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту [PERSON] Знявши спецодяг [PERSON] побачив що його нога набрякла та посиніла. Після цього [PERSON] , зателефонував начальнику дільниці та старшому зміни та розповів, що з ним стався нещасний випадок. Старший зміни запропонував відвезти [PERSON] до лікарні. Так [PERSON] , самостійно покинув робоче місце та попрямував до лікарні (а.с.11). У пункті 7 вказано акту зазначено причини настання нещасного випадку: невиконання вимог інструкцій з охорони праці та невиконання посадових обов`язків. Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідковою лікувально-профілактичного закладу: закритий перелом І, ІІ, ІІІ плюснових кісток правої ступні зі зміщенням (а.с.12 п. 7). Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Отже, до даних правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 3723,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 18 615,00 грн., а максимальний - 744600,00 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Відповідно до ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я. А тому, судом не можуть бути прийняти до уваги доводи представника відповідача з приводу того, що позивач відмовився від госпіталізації та поїхав додому, оскільки це суперечить Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та Конституції України. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, вважає можливим стягнути на його користь 20000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження факту понесення таких витрат позивачем надані договір про надання юридичних послуг та квитанція про їх сплату у розмірі 5000 грн.. У зв`язку з викладеним, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial