Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 04.08.2013 року заступив на чергування в КУ Сумська обласна дитяча клінічна лікарня в якості чергового лікаря ортопеда-травматолога. В цей же день, в 21:35 год. до травмпункту лікарні батьками, які є відповідачами по справі, був доставлений неповнолітній [PERSON], [INFO] з травмою правої гомілки. В цей час він знаходився в ортопедо-травматичному відділенні, де проводив закрите виправлення двом попередньо госпіталізованим дітям. На той час він був один черговий лікар і пішов до неповнолітнього [PERSON] близько 22:00 год., при цьому медична сестра [PERSON] повідомила його, що її ображають батьки дитини. Коли спустився до дитини, там вже був охоронець лікарні, якого викликала медична сестра. Відповідачі почали ображати його різними словами, зачіпляючи його честь і гідність, погрожували різними словами. Вважає, що відповідачі були в стані алкогольного сп'яніння. Відповідач [PERSON] викрикував, що у нього будуть проблеми, він зателефонує в СБУ, виражався нецензурною лексикою та намагався нанести тілесні ушкодження, перешкоджаючи таким чином оглядати дитину, ображав його, погрожував розправою та звільненням з роботи. Також відповідачі в агресивному стані вимагали в нього письмову відмову від огляду дитини. Такими діями відповідачів йому була завдана моральна шкода, яку він просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України в зазначеному ним розмірі. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали. Позивач в судовому засіданні також зокрема пояснив, що [PERSON] не намагалася нанести йому тілесні ушкодження, конкретних її висловлювань не пам'ятає. Представник позивача [PERSON] також зокрема пояснив, що відповідачі вигукували образи, зазначені в його клопотанні від 14.01.2014 року (а.с. 92). Відповідачі та їх представник проти позову заперечили, пояснили що 04.08.2013 року у вечірній час у їхнього сина [PERSON] стався, як пізніше з'ясувалося, перелом кісток ноги. О 20 год. 45 хв. їхній син був доставлений до травматологічного пункту обласної дитячої лікарні. Двері травматологічного пункту були зачинені, жодних співробітників не було. Вони повідомили чергову медичну сестру про надходження травмованого хлопчика з проханням викликати чергового лікаря. Приблизно через 15 - 20 хвилин підійшла медична сестра та необережно наклала шину не знеболивши ногу та не обробивши рану. З медичною сестрою виникла розмова на підвищених тонах та медична сестра викликала охоронця лікарні. Приблизно о 22:00 годин, тобто майже через півтора години після їх прибуття до лікарні з'явився лікар [PERSON], який зразу до огляду дитини не приступив, а почав з'ясовувати, чого ображають його медичну сестру. Вважають, що медична допомога надавалася їх сину неякісно та непрофесійно. Заперечили ті обставини, що вони ображали позивача, намагалися нанести йому тілесні ушкодження, погрожували йому чи завдавали шкоди діловій репутації. Суд, вислухавши сторін та дослідивши докази по справі вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі є лікарем, постійно проходить підвищення кваліфікації (а.с. 9-11, 101-107), позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 12). Відповідачі також позитивно характеризуються за місцем своєї роботи (а.с. 89-91). 04.08.2013 року у вечірній час у сина відповідачів [PERSON] стався перелом кісток ноги та о 20 год. 45 хв. він був доставлений до травматологічного пункту обласної дитячої лікарні. На момент доставки неповнолітнього [PERSON] до травматологічного пункту черговим лікарем був [PERSON] та знаходився у ортопедо-травматологічному відділенні, де проводив закриту репозицію перелому попередньо госпіталізованим дітям в період часу з 21:15 год. до 22:00 год., що підтверджується висновками комісії (а.с. 66-67) та копіями медичної документації (а.с. 95-100). В подальшому неповнолітньому позивачем була надана медична допомога. Під час спілкування батьків неповнолітнього [PERSON], які є відповідачами по справі, та позивачем виник конфлікт, що підтверджується поясненнями наступних свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що свідком спілкування між сторонами не була, однак підтвердила, що [PERSON] спілкувався з медичною сестрою [PERSON] на підвищених тонах . Свідок [PERSON] суду пояснив, що є пенсіонером МВС та на той час працював охоронником на зміні в лікарні. Приблизно в 21:30 год. його викликала медична сестра до травмпункту. Коли підійшов, то побачив відповідачів, [PERSON] вів себе агресивно, заважав позивачу надавати медичну допомогу. Також підтвердив, що [PERSON] виражався в сторону [PERSON] нецензурною лайкою, ображав його, погрожував розправою та звільненням з роботи. Свідок [PERSON] також підтвердила, що [PERSON] вів себе агресивно, чула від нього погрози та нецензурну лайку в бік позивача. Крім того пояснила, що [PERSON] казала, що буде скаржитись в зв'язку з непрофесійністю лікаря. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідачам не сподобалось, що спочатку до їх дитини спустився не лікар а медична сестра, висловлювали недовіру професійності лікаря, образ чи погроз від [PERSON] не чула, а [PERSON] вів себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою в бік лікаря, ображав останнього, погрожував звільненням, робив спроби кинутися в бік лікаря однак його стримували два чоловіки. Таким чином показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] виражався нецензурною лайкою в бік лікаря, ображав його та висловлював погрози під час здійснення останнім своїх професійних обов'язків, тобто принижував його честь і гідність. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює разом з [PERSON], приїхав до лікарні щоб забрати останнього, весь час не був присутній під час розмови між [PERSON] та лікарем, двічі виходив з приміщення лікарні на вулицю, розмова була на підвищених тонах, грубих образ та погроз в бік лікаря від [PERSON] не чув. Та обставина, що свідок [PERSON] не чув зі сторони [PERSON] ніяких образ та погроз, може пояснюватись тим, що він весь час не був присутній під час конфлікту, пізніше приїхав та двічі виходив з приміщення травмпункту. Також суд критично відноситься до його пояснень, оскільки він працює разом з [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що є сином відповідачів, 04.08.2013 року потрапив у лікарню в зв'язку з переломом ноги. Медичну допомогу йому почали надавати лише через деякий час після прибуття до лікарні. Працівники лікарні та його батьки сварилися між собою, але образ та погроз з боку своїх батьків в сторону позивача не чув. До пояснень свідка [PERSON] суд також відноситься критично, оскільки він є сином відповідачів, тобто зацікавленою особою, як син перебуває під певним впливом своїх батьків, на час конфлікту у нього була поламана нога і в зв'язку з цим міг не звертати уваги на частину конфлікту. Крім того пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] спростовуються поясненнями інших зазначених допитаних свідків, пояснення яких в свою чергу узгоджуються між собою. Позивач в зв'язку діями відповідачів звертався до органів міліції однак перевірка заяви позивача була закінчена в зв'язку з тим, що не було виявлено грубого порушення громадського порядку (а.с. 6). Після конфлікту [PERSON] та [PERSON] звернулися до Управління охорони здоров'я обласної державної адміністрації зі зверненням щодо стану надання медичної допомоги їхній дитині під час перебування в КУСОДКЛ. В зв'язку зі зверненням була створена комісія, за результатами діяльності якої був зроблений висновок, що лікування дитини проводилося згідно важкості стану дитини та „Протоколу діагностики та лікування захворювань та травм опорно-рухового апарату", затвердженого наказом Міністра охорони здоровя України від 26.07.2006 року № 521 та відповідно до положення про цілодобовий травматичний пункт, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 30.03.1994 року № 41 (а.с. 66-67). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦК України фізично особа має право на повагу до його гідності та честі. Згідно ст.ст. 275 та 276 ЦК України одним із способів порушеного права є стягнення моральної шкоди. Підстави відшкодування моральної шкоди також передбачені ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Враховуючи обставини справи суд вважає, що діями відповідача [PERSON], які виразилися в образах, нецензурній лайці та погрозах, позивачу була завдана моральна шкода, яку суд вважає необхідним визначити в розмірі 1000 грн. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні не було надано доказів, що вона ображала позивача, висловлювалася нецензурною лайкою чи погрожувала йому. Жоден свідок про це пояснень не дав, конкретних висловлювань не пам'ятає і сам позивач. Її невдоволення з приводу надання медичної допомоги її сину носить суб'єктивних характер, пов'язане частково з тим, що фактично медична допомога дійсно саме лікарем почала надаватись приблизно через 45 хв. після прибуття до медичного центру та пов'язана з переживанням за сина. Крім того відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно п. 16 постанови пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року зазначено, що викладення відомостей у скаргах до відповідних органів щодо порушення службовою особою прав скаржника не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію. Тому звернення відповідачів до керівництва лікарні чи до інших органів зі скаргами не можна вважати поширенням інформації в розумінні Закону України „Про інформацію". Також відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зазначені в зверненнях відповідачів відомості про те, що [PERSON] не належним чином надавав допомогу їхньому сину, не є інформацією в розумінні закону «Про інформацію» та ст.277 ЦК, а є суб'єктивною думкою, оцінкою дій позивача. Таким чином, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідачів, зазначена в зверненні відповідачів інформація не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не може бути спростована. Питання про судові витрати суд вважає необхідним вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Максимальний розмір відшкодування витрат на правову допомогу визначено Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" і він не може перевищувати 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Як вбачається з матеріалів даної справи, на виконання договору із позивачем представник отримав від позивача 5000 грн., що підтверджується копіями квитанцій. За таких обставин, суд, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, час витрачений на це, та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача 500 грн. витрат на правову допомогу. Посилання позивача на угоду про правову допомогу є безпідставними, оскільки договірні правовідносини, передбачені ст.903 ЦК України виникли між позивачем та його представником і ці норми не можуть застосовуватись до відшкодування судових витрат, яке врегульоване ЦПК України та зазначеним законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial