Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно від 01.10.2015 року вона є власником квартири за вище вказаною адресою. Відповідач, її колишній чоловік, не проживає в даній квартирі з 2002 року по теперішній час. Добровільно знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача призводить до порушення її прав як власника житла. Вона змушена за нього сплачувати комунальні послуги. В судове засідання позивачка не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав. В зв"язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2015 року(а.с. 8, 9). У вище зазначеній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивачки - відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується довідкою МКВЖРЕП № 7(а.с.7). Згідно акту судового розпорядника від 20.09.2016 року, вручити судову повістку відповідачу не можливо, оскільки він не проживає в квартирі з 2002 року(а.с. 45). Крім того факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі з 2002 року підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON]. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як роз"яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов"язковою умовою розуміння сім"ї. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, та покази свідків: [PERSON], [PERSON], суд вважає, що оскільки відповідач з 2002 року не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому тривалий час, доказів того, що позивачка або інші особи, чинили йому перешкоди у користуванні спірним житлом не надав, також не надав будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], підлягають задоволенню.

Outcome: approved