Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2014 року в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проживаючи у шлюбі з чоловіком втратили почуття любові та поваги один до одного, в результаті чого подружнє життя не складається, виникають непорозуміння, вже тривалий час проживають окремо за різними адресами. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] " та судові витрати зі сплати судового збору з відповідача не стягувати. Відповідач також надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу визнав, просив справу слухати в його відсутність. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 02 серпня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 701); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 02 серпня 2014 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції на підставі актового запису № 3707 (а.с.5). Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені через непорозуміння у сім"ї, втрати почуття любові і поваги один до одного; сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства; дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім"ї, виданої виконавчим комітетом Широківської сільської ради Миколаївської області 13.02.2020 р. за № 94 (а.с.7), та не заперечується відповідачем. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.113 СК України позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивача суд не вирішує питання про стягнення на її користь витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved