Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

16 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» ( далі - Завод) про поновлення на роботі та усунення перешкод у реалізації права на працю, перешкод у доступі на робоче місце та виконання своїх трудових обовязків , в якому просила поновити її на посаді інженера-технолога відокремленого господарського структурного підрозділу "Універсал" ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" (далі- ВГСП "Універсал"); зобов'язати відповідача усунути перешкоди входу на територію Заводу та доступу до робочого місця за адресою м.Миколаїв, вул. Адміральська, 38 протягом усього часу перебування її у трудових відносинах з ВГСП "Універсал" та Заводом; зобов'язати відповідача вжити заходів щодо забезпечення її доступу до робочого місця протягом усього часу перебування її у трудових відносинах з ВГСП "Універсал" та Заводом; стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. В подальшому 22 січня 2016 року позивачка уточнила позовні вимоги і просила визнати незаконним її звільнення за наказом № 08-к від 13 січня 2016 року напідставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України (за прогул без поважних причин), оскільки її відсутність на робочому місці відбулася за незалежних від неї причин. До того ж звернула увагу суду на те, що з незрозумілих підстав звільнено за наказом від 13 січня 2016 року ( тобто після отримання позову та судової повістки) , але з 16 листопада минулого року. Позивач вказував на те, що з 1985 року працювала на Заводі на посаді інженера-технолога ВГСП "Універсал " ( створений на базі цеху № 8) . Починаючи з 16 листопада 2015 року без пояснення будь-яких причин її за вказівкою генерального директора Заводу перестали допускати на територію Заводу та до свого робочого місця, при цьому про звільнення їй в установленому законом порядку взагалі не повідомили, не видали і трудову книжку. З огляду на незаконність свого недопуску до робочого місця та незаконності звільнення, позивач просила поновити її на роботі на посаді в ВГСП "Універсал (цеху № 8) , стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними та принизлививми діями відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі, просили про його задоволення. Представник відповідача в минулому судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на законність дій відповідача. В подальшому неодноразово не з'являвся в судове засідання з причин, визнаних судом неповажними. Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, представника відповідача та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Згідно Особової картки та трудової книжки [PERSON], з 07 серпня 1985 року [PERSON] прийнята на посаду інженера технолога в цех № 8 ДП «Суднобудівний завод імені 61-го комунара» за наказом № 185-к від 05.08.1985 року. Наказом № 257 від 13.09. 2000 року переведена начальником бюро ВГСП "Універсал". Наказом № 106-к від 09 липня 2001 року призначена начальником бюро ВГСП "Універсал". Як вбачається з Довідки з ЄДРПОУ, ВГСП "Універсал" є відокремленим підрозділом ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" без права юридичної особи. [PERSON] є головою цехового профспілкового комітету ВГСП "Універсал" з 11.09.2013 року по теперішній час. Відповідно до положень діючого Колективного Договору ДП "Суднобудівний завод імені 61 комунара" звільнення членів профспілки без згоди профспілкового комітету, наданого в установленому законом порядку за поданням керівництва Заводу, не допускається. Відповідно до наказу № 455 від 18.08.2015 року , ВГСП "Універсал" реорганізоване і на його базі створено цех механічної і термічної обробки за номером № 8. . Згідно наказу - начальнику відділу кадрів протягом двох місяців слід провести перевід працівників згідно штатного розкладу , а у випадку відмови від перевода- звільнити згідно КЗпП. Відповідно до Наказу № 681 від 16.11.2015 року в зв'язку з припиненням діяльності ВГСП "Універсал" , провести переміщення з 16.11.2015 року з ВГСП "Універсал"до цеху №8 без зміни істотних умов праці , системи та розмірів оплати праці , пільг, режиму роботи, без змін розрядів та найменування посад - 35 працівників. [PERSON] до переліку працівників не включена. Відповідно численних Актів про недопуск на підпрємство, складених кожного робочого дня, за період з 16 листопада 2015 року по 13 січня 2016 року, за підписом самої [PERSON], а також директором та головним бухгалтером ВГСП "Універсал", головою Миколаївської обласної організації профспілки працівників суднобудування України та посадовими особами Профспілки Заводу, на головній прохідній Заводу при пред'явленні пропуску недопущена на підприємство [PERSON] без пояснення причин недопуску, за усним розпорядженням генерального директора Завода [PERSON] Як підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є працівниками Заводу та членами профспілки, дійсно кожного дня, починаючи з 16 листопада 2015 року [PERSON] приходила про прохідної Заводу, проте її не пропускали на територію, про що складалися відповідні Акти. До профспілкового комітету за наданням дозволу на її звільнення керівництво заводу не зверталося. Від переведення до цеху № 8 [PERSON] не відмовлялася, адже їй ніхто такого і не пропонував, і крім того, це фактично було переміщення і всіх працівників просто переводили наказом. Наказом № 08-к від 13 січня 2016 року позивачка звільнена відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин - з 16 листопаад 2015 року . Підставою зазначено доповідна записка начальника цеха № 8. Копію наказу позивачка поштою отримала 16 січня 2016 року. На вимогу суду доповідну записку начальника цеха № 8, яка стала підставою для звільнення позивачки, відповідач суду не надав. Запис про підставу звільнення та наказ про звільнення в установленому законом порядку внесений до Особової картки позивача. Даний наказ зареєстровано в Журналі обліку наказів Генерального директора по кадрам 21 січня 2016 року. Згодом , вдповідачем надано суду копії Актів від 13 листопада 2015 року про відмову переміщення працівників ВГСП "Універсал" до складу працівників заводу та Акту про відмову підписувати Акт про переміщення працівників ВГСП "Універсал"до складу працівників Заводу - а саме, що [PERSON] відмовилася від переміщення в інший структурний підрозділ Заводу без зміни істотних умов праці у зв'язку з наказом генерального директора № 455 від 18.08.2015 року. Акт підписаний в.о. Начальника юридичного відділу, начальником цеха № 8 [PERSON]І.(призначений наказом № 680 в той же день на посаду начальника цеха) та секретарем генерального директора Заводу. Даних про те, чи зареєстровані ці Акти у відповідних журналах обліку Заводу в установленому законом порядку - відповідач суду не надав. Наказом № 08-К\\1 від 13.01.2016 року "по особовому складу" скасовано наказ № 08-к від 13.01.2016 року . [PERSON] , начальника бюро, звільнено з Завода за п.1 ст. 41 КЗпП. Дані про зазначений наказ до Особової картки позивача не внесено. Вказаний наказ не містить номеру вхідної коорсеонденціяї, в той час, як наказ № 08-к - зареєстровано 14 січня 2016 року. Також даний наказ взагалі не зареєстрований в Журналі обліку наказів Генерального директора по кадрам за 2016 рік. Так, відповідно до положень ст. 32 КЗпП України, п ереведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за\~пунктом 6 статті 36цього Кодексу. Отже , посилання представника відповідача про начеб-то незгоду [PERSON] на переміщення , що і стало підставою дя її звільнення, - взагалі не мають правового значення в межах вирішення даного спору. Відповідно до п. 4 ст. 40 цього Кодексу, \~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках , в тому числі: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 1 ст. 41 цього Кодексу, \~крім підстав, передбачених\~статтею 40\~цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 1) одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Отже, навіть незважаючи на те, що Нказа № 08-К\\1 від 13 січня 2016 року не зареєстрований, не внесений до Особової картки позивача, звільнення з визначених в ньому підстав - п.1 ст. 41 КЗпП України - є також незаконним, адже така підстава взагалі не може стосуватися позивачки, яка не є ні керівником підприємства (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), ні його заступником, головним бухгалтером та його заступником. До того ж, в чому полягає одноразове грубе прорушення нею трудових обов'язків - взагалі не зазначено. Також суд враховує, що звільнення позивачки відбулося з грубим плорушенням вимог ст. 43 цього кодексу, а саме розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Проте, як слідує з пояснень сторін, матеріалів справи та показів свідків, подання власника або уповноваженого ним органу до профспілки працівників Заводу взагалі не надходило, виборний орган первинної профспілкової організації не повідомляв власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення (згоду на звільнення [PERSON]С.). Статтями 147-149 КЗпП передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За такого, оскільки звільнення з підстав, передбачених ст. 40 та 41 КЗпП України, є видом дисциплінарного стягнення, отже відповідач не мав права накладати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за проступок, вчинений 16 листопада 2015 року ( в разі прогулу) або 13 листопада 2015 року ( в разі відмови у переміщення, якщо саме це вважав відповідач грубим порушенням трудової дисципліни) - за минуванням місячного строку - відповідно після 16 грудня 2015 року. До того ж жодних пояснень у позивачки не відбиралося і не пропонувалося надати уповноваженими особами Заводу. Наведене порушення норм трудового законодавства з боку відповідача є додатковою підставою для визнання звільнення позивачки незаконним. За такого, суд приходить до висновку, що позивачка була звільнена без законної підстави, а отже повинна бути поновлена на попередній роботі. На підставі ст. 235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. При визначенні середньої заробітної плати суд виходити з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, з наступними змінами і доповненнями: 9701,29 грн. (6633,12 грн.+ 3068,16 грн. - заробітна плата за останні півтора календарні місяці роботи згідно розрахункових листків (інших відомостей та Довідки про заробітну плату встановленого зразка відповідач не надав) ) / 31 (21+10 кількість відпрацьваних протягом цих місяців робочих днів за жовтень та листопад місяці) = 312,95 грн. без врахування належних відрахувань податків та зборів. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 24 409,71 грн. ( 312,95 грн. х 78 раб. дн.) оплати за час вимушеного прогулу з 16 листопада 2015 року по 04 березня 2016 року ). Також, ст. 237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі вищевикладеного, враховуючи ступінь моральних страждань позивачки, їх тривалості , а також тривалого терміну , протягом якого вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення порушених прав, суд вважає за достатнє визначити компенсацію моральної шкодти, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, у розмірі 3 500 грн. Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача усунути перешкоди входу на територію Заводу та доступу до робочого місця за адресою м.Миколаїв, вул. Адміральська, 38 протягом усього часу перебування її у трудових відносинах з ВГСП "Універсал" та Заводом, то з огляду на вищевкиладені обсавини та з метою недопущення порушення трудлових прав позивача, вони підлягають задволенню. Інші ж вимоги про зобов'язання відповідача вжити заходів щодо забезпечення її доступу до робочого місця протягом усього часу перебування її у трудових відносинах з ВГСП "Універсал" та Заводом є фактично захистом права на майбутнє і задволенню не підлягають за безпідставністю. За такого, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню

Outcome: partial