Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до органу приватизації державного житлового фонду [PERSON] міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області № 39-В від 29.10.2015 р. «Про приватизацію житла», яким відмовлено у приватизації [PERSON] жилих приміщень у гуртожитку за адресою: м. Комсомольськ Полтавської області, вулиця Леніна, будинок 30, секція № 20, кімнати № 2, 5;, посилаючись на те, що розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області № 39-В від 29.10.2015 р. «Про приватизацію житла» суперечить чинному законодавству України, порушує його право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку, оскільки він не має власного житла. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від [PERSON] надійшла заява, згідно якої просить позов задовольнити та розглядати справу у його відсутність та у відсутність його представника . Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшли письмові заперечення , згідно яких вважає їх розпорядження обґрунтованим та законним . Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення проти позовів, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спори, пов'язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п. 24 своєї постанови № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори щодо права особи на житло (приватизація житла ст. 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків) є житловими (цивільними) і розглядаються у порядку цивільного судочинства, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень. Суд вважає, що спір між [PERSON] та органом приватизації державного житлового фонду [PERSON] міською радою Полтавської області, [PERSON] міською радою Полтавської області щодо правомірності розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області № 39-В від 29.10.2015 р. «Про приватизацію житла» є житловим (цивільним) і має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства. Перевіряючи правомірність оскаржуваного частини розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області № 39-В від 29.10.2015 р. «Про приватизацію житла» суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення" ), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до пунктів 6, 7, 8 статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом: а) безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; б) продажу надлишків загальної площі жилих приміщень громадянам України, які мешкають у них і на яких поширюється дія цього Закону; з використанням приватизаційних паперів - житлових чеків (у порядку, передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" ) з урахуванням залишкової вартості усіх житлових приміщень, що підлягають приватизації у відповідному гуртожитку. Судом встановлено, що 29.09.2010 р. [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання у кімнаті № 5 секції № 20 у гуртожитку по вул. Леніна, 30 в м. Комсомольськ Полтавської області. В подальшому на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку № 2 серія «Г» від 16.01.2015 р. дружині позивача [PERSON] на сімю з трьох чоловік (чоловік [PERSON], син [PERSON]П.) було додатково надано жиле приміщення кімната № 2 у секції № 20 у гуртожитку по вул. Леніна, 30 в м. Комсомольськ Полтавської області. 01.10.2015 р. [PERSON] подав до органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області заяву про передачу йому в особисту власність в порядку приватизації жилого приміщення в гуртожитку, що є обєктом власності територіальної громади міста Комсомольськ Полтавської області, за адресою: м. Комсомольськ, Полтавська область, вул. Леніна, 30, секція № 20, кімнати №№ 2, 5. До заяви [PERSON] додав передбачені чинним законодавством документи (п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396), у тому числі заяви від імені своєї дружини та її сина про їх відмову від використання свого права на приватизацію кімнат у гуртожитку. Вищевказані обставини не заперечуються відповідачами та підтверджуються матеріалами справи. Розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області № 39-В від 29.10.2015 р. «Про приватизацію житла» [PERSON] відмовлено у передачі в приватну власність вищезазначених жилих приміщень у гуртожитку з тієї підстави, що відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.10.2015 р. він має у власності інші жилі приміщення за адресами: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Буряченко Таісії, б. 10, кв. 1, Черкаська область, м. Сміла, вул. Свердлова, б. 126, [ADDRESS], м. Оріхів, вул. Карла Маркса, б. 43[ADDRESS], м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, б. 17, кв. 45, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Малі Орлинці, вул. Котовського, б. 5. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи свідчать про те, що висновок органу приватизації про те, що [PERSON] на праві власності належало інше житло за адресами: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Буряченко Таісії, б. 10, кв. 1, Черкаська область, м. Сміла, вул. Свердлова, б. 126, [ADDRESS], м. Оріхів, вул. Карла Маркса, б. 43[ADDRESS], м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, б. 17, кв. 45, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Малі Орлинці, вул. Котовського, б. 5, ґрунтувався на припущенні та є таким, що не відповідає дійсності. Так, як вбачається з копії рішення Тернівського районного суду міста Кривий Ріг від 28.08.2007 р. у справі № 2-2567/2007 р. (а. с. 78), власником жилого приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Буряченко Таісії, б. 10, кв. 1, є [PERSON], матірю якого є [PERSON] (померла 09.10.2006 р.). Між тим, згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] його матірю є [PERSON], що мешкає згідно запису в паспорті за адресою: с. Новоіванівка Хорольського району Полтавської області . Крім того, встановлено, що власником житлового будинку за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Свердлова, б. 126 є [PERSON], 05.10.1955 р. н., уродженець [INFO], реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків: [NUMBER] (а. с. 73). Власником житла за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], 01.06.1980 р. н., реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків: [NUMBER]. Власником житла за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Карла Маркса, б. 43, кв. 59 є [PERSON], 1952 р. н. Власником житла за адресою: Рівненська область, м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, б. 17, кв. 45 є [PERSON], 1953 р. н. Судом встановлено, що власником житла за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Малі Орлинці, вул. Котовського, б. 5 є [PERSON], матірю якого є [PERSON] (померла). Між тим, згідно свідоцтва про народження позивач [PERSON] народився 05.10.1956 р. в с. Новоіванівка Хорольського району Полтавської області , ІПН [NUMBER]. За таких обставин, судом встановлено, що позивачеві не належать на праві власності вищевказані жилі приміщення. Суд вважає, що відмова позивачеві [PERSON] органом приватизації державного житлового фонду [PERSON] міської ради Полтавської області у безоплатній передачі йому у власність жилого приміщення в гуртожитку, що є обєктом власності територіальної громади міста Комсомольськ Полтавської області, за адресою: м. Комсомольськ, Полтавська область, вул. Леніна, 30, секція № 20, кімнати №№ 2, 5 та відповідно розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області № 39-В від 29.10.2015 р. «Про приватизацію житла» є незаконними, а позов підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved