Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати іпотечний договір №02-23-Ф060825К-1652 від 22.09.2006 року з усіма додатковими договорами до нього, а саме №1 від 12.10.2006 року та №2 від 14.11.2006 року, що укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за №8937 недійсним. Зняти заборону відчуження на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Виключити записи про обтяження майнових прав на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру, яка знаходиться на п'ятому поверсі, загальною площею 170 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з Державного реєстру іпотек (реєстраційний помер обтяження №3775483) та з Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження №4054090); стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на свою користь судовий збір. Позов обґрунтований тим, що 10 січня 2006 року між ним та ТОВ «Південенерго» було укладено договір №228 про часткову участь у будівництві з метою фінансування будівництва квартири [ADDRESS]. 22 вересня 2006 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Ф060825К, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 300000,00 гривень. Крім того, 22 вересня 2006 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено іпотечний договір №02-23-Ф060825К-1652, відповідно до якого в якості забезпечення виконання зобовязань були передані майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру [ADDRESS]. до іпотечного договору №02-23-Ф060825К-1652 від 22.09.2006 року, яким в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було передано майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру №10 за адресою: м.Херсон, вулиця І.Куліка, 131-а. Згодом, за домовленістю сторін договір №228 про часткову участь у будівництві між позивачем та ТОВ «Південенерго» було розірвано і власником трикімнатної квартири №10, по вулиці І.Кулика, 131-а у місті Херсоні стала [PERSON]. У березні 2016 року позивачу стало відомо про те, що згідно рішень Верховного суду України по справам №6-8цс13 від 17.04.2013 року, №6-1732цс15 від 02.12.2015 року,№6-1502цс15 від 02.12.2015 року договори щодо передачі в іпотеку майнових прав є незаконними. У звязку з цим, позивач вважає, що укладений 22 вересня 2006 року договір іпотеки є недійсним, так як при його укладання було порушено ст.5 Закону України «Про іпотеку», оскільки майнові права на майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. В судовому засіданні представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги та просив визнати іпотечний договір №02-23-Ф060825К-1652 від 22.09.2006 року з усіма додатковими договорами до нього, а саме №1 від 12.10.2006 року та №2 від 14.11.2006 року, що укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] недійсним; зняти заборону відчуження на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виключити записи про обтяження майнових прав на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру, яка знаходиться на п'ятому поверсі, загальною площею 170 кв.м., за адресою: [ADDRESS] з Державного реєстру іпотек (реєстраційний помер обтяження №3775483) та з Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження №4054090); стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на свою користь судовий збір. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, вважала їх необгрунтованими та безпідставними, просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що ПАТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателя при укладенні оскаржуваного правочину, положення ст.ст. 1,3,5 Закону України «Про іпотеку» не порушено. Банком видано кредит [PERSON] у розмірі 300 000 гривень та в цсй же день [PERSON] перераховано ТОВ «Південенерго» 300 000 грн. Позивачем по справі недоведено обставини порушення його прав та інтересів, а саме яким чином договір, укладений у 2006 році порушив права позивача, якщо за його твердженнями спірна квартира належить іншій особі. Будь-яких доказів факту розірвання між ним та забудовником ТОВ «Південенерго» договору про часткову участь у будівництві позива не надав. Посилання Позивача на той факт, що на момент укладення іпотечного договору, Банк не мав права в якості забезпечення обирати майнові права на незакінчені будівництвом квартири, суперечить ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, вважали, що позов підлягає задоволенню. У звязку з неявками до судового засіданні обґрунтування своєї позиції не надали, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Треті особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання покладалась на розсуд суду. Позивач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи ТОВ «Південенерго» в судове засіданні не зявився, про розгляд справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір кредиту №Ф060825К, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 12.10.2006 року та Додаткової угоди №2 від 14.11.2006 року, відповідно до якого, з метою фінансування будівництва, придбання (інвестування) житла відповідно до договору №227 про часткову участь в будівництві від 10.01.2006 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Південенерго", банк надав позивачу грошові в сумі 300000,00 гривень у тимчасове користування на умовах щомісячного повернення зі сплатою 18% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 21 вересня 2021 року або достроково у випадках, передбачених Договором кредиту, що також підтверджується меморіальним ордером №2410 від 22.09.2006 року (а.с.7-9, 11-15, 69). 22 вересня 2006 року в рахунок забезпечення виконання кредитних зобов'язань між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №02-23-Ф060825К-1652, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №8936 з накладанням заборони за реєстровим №8937, з урахуванням Додаткового договору №1 від 12.10.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №9630 з накладанням заборони за реєстровим №9631, згідно якого в іпотеку Банку передано майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру №33, що знаходиться на 3 поверсі, загальною площею 170 м.кв., що будується в м.Херсоні по вул.І.Кулика, буд.131-А та належить [PERSON] згідно Договору №225 на часткову участь в будівництві 10.01.2006 р., укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Південенерго", з урахуванням Додаткової угоди №1 від 10 жовтня 2006 року та Додаткового договору №2 від 14.11.2006 року, згідно якого в іпотеку Банку передано майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру №10, що знаходиться на 5 поверсі, загальною площею 170 кв.м., що будується в м.Херсоні по вул.І.Кулика, буд.131-А та належить Іпотекодавцю за Договором №225 на часткову участь в будівництві від 10.01.2006р., укладений між Іпотекодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південенерго» з урахуванням Додаткового договору №2 від 14 листопада 2006 року (а.с.16-21, 22). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про іпотеку", іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Відповідно до ст.17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно меморіального ордеру №2410 від 22.09.2006 року ПАТ «Укрсоцбанк» видано кредит [PERSON] у розмірі 300000,00 гривень для фінансування будівництва придбання (інвестування) житла відповідно до договору №228 про часткову участь в будівництві від 10 січня 2006 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Південенерго». Відповідно до прибуткового касового ордера №163 від 20 вересня 2006 року [PERSON] на рахунок ТОВ «Південенерго» сплачено 90150,00 гривень в рахунок оплати за договором №228 від 10.01.2006 року часткової участі в будівництві, з чого вбачається, що позивач [PERSON] за рахунок власних коштів, взятих в кредит в ПАТ «Укрсоцбанк» сплачено повністю вартість трикімнатної квартири №33, що знаходиться на третьому поверсі, загальною площею 170,0 кв. м., за адресою: вулиця І. Кулика, будинок №131-А, м.Херсон. З чого вбачається, що вносячи стовідсоткову передплату вартості спірної квартири позивача, позивачем вчинено всі необхідні дії, спрямовані на набуття права власності на зазначену квартиру. Дане твердження відповідає правовому висновку Верховного суду України №6-168цс12 від 30.01.2013 року, стосовно майнових прав, відповідно до якого, що «замовники, які виконали свої грошові зобов'язання за Договором будівельного підряду, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва (стовідсоткову передоплату), тим самим вчинили дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.» Згідно Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року відносно «Спорів про право власності та інші речові права» встановлено, що «відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (ч. 2 ст. 583 зазначеного Кодексу). Майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Виконання грошових зобов'язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об'єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора, який вчинив дії щодо набуття права власності на об'єкт будівництва або без його згоди на передачу майнових прав у заставу, порушує права інвестора й не відповідає вимогам ч. 2 ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-ІУ «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною з 23 лютого 2006 р. до 25 грудня 2008 р.) (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-21цс13; від 12 червня 2013 року у справі № 6-45цс13).» Окрім того, заборона накладена Банком до отримання Третьою особою на стороні Позивача без самостійних вимог на предмет спору, права власності на квартиру, що перебуває в заставі ПАТ «Укрсоцбанк». Позивачем по справі не доведено обставини порушення його прав та інтересів, а саме яким чином договір укладений у 2006 році порушив права Позивача, якщо за його твердженнями спірна квартира належить іншій особі. Отже, як слідує з наведеного, юридична заінтересованість позивача у судовому процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту суб'єктивну обставину, що його права порушені і на відповідача має бути покладено відповідальність на передбачених законом підставах. Окрім того, позивач в своїй позовній заяві, зазначаючи про розірвання між ним та забудовником ТОВ «Південенерго» договору про часткову участь у будівництві, будь-яких доказів на підтвердження цього факту не надає, як і докази підстав набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] Посилання Позивача на той факт, що на момент укладення іпотечного договору, Банк не мав права в якості забезпечення обирати майнові права на незакінчені будівництвом квартири, суперечить ст.5 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Відтак, суд не вбачає порушення банком вимог закону при обиранні в якості забезпечення майнові права на незакінчені будівництвом квартири. Відповідно до п.40 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: «Якщо предметом іпотеки є об'єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва.» Позивач в обґрунтуванні позовних вимог, посилається на правові позиції Верховного Суду України, які висловлені в його постановах від 17.04.2013 у справі 6-8цс13, від 02.12.2015 у справі №6-1732цс15, від 02.12.2015 у справі №6-1502цс15. Зазначені правові позиції не підлягають врахуванню під час вирішення даної справи, оскільки вони стосуються інших правовідносин, а саме як вбачається зі змісту вищевказаних судових рішень, всі вони стосуються іпотечних договорів, які були укладені забудовниками без згоди на те інвесторів, які повністю виконали свої грошові зобов'язання перед забудовником, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва (стовідсоткову передоплату), тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Що стосується оспорюваного іпотечного договору, то він укладений інвестором, а не забудовником. Окрім того, іпотечним договором обрано в якості забезпечення по кредиту не тільки спірний обєкт, а й інше майно, яке не є предметом розгляду, відтак - скасування іпотечного договору в цілому неможливе. Також суд враховує положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», як спеціальний закон, що регулює спірні правовідносини та містить спеціальні норми щодо умов укладення договору іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено. Зокрема, преамбулою та ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що він встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, під яким слід розуміти правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами. При цьому, іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» у редакції, чинній на час укладення договору, іпотека виникає щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Оспорюваний договір іпотеки було укладено для забезпечення виконання зобов'язання, що виникло на підставі укладеного між відповідачами кредитного договору від 29 червня 2006 року, тобто у даному випадку наявний іпотечний борг (ст.1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»). Також слід зазначити, що об'єкт незавершеного будівництва слід відносити до нерухомого майна внаслідок наявності в нього зв'язку із землею, що визначено ст. 181 ЦК України як критерій віднесення речей до нерухомих. Тому право на нього має бути зареєстроване в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Вона відбувається на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Згідно з п. 8 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26 травня 2004 р., «запис у Реєстрі має містити такі відомості: 3) опис нерухомого майна щодо якого вчиняється правочин, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані». Відповідно до ст. 55 Закону України «Про нотаріат» правочини про відчуження та заставу майна, що підлягає державній реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується заставляється. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні, нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому. Після закінчення будівництва зведена нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. У цьому разі іпотекодержатель на підставі документа про право власності реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість. У разі зміни характеристик нерухомості, яка є предметом іпотеки (зміна площі нерухомості, зміни в плануванні приміщень тощо), нотаріус на підставі документа, який підтверджує право власності на нерухомість, зобов'язаний зробити позначку на примірнику іпотечного договору, що належить іпотекодержателеві. При цьому нотаріус не має права вимагати додаткових документів та згоди іпотекодавця (ч. 9 ст. 55 Закону України «Про нотаріат»). Також НБУ висловив свою позицію про те, що предметом правового регулювання Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» у редакції, чинній до 14.01.2009, є правовідносини, що виникають також з питань забезпечення кредитного договору. А, отже, приписи вказаного Закону мають ураховуватися судами під час розгляду справ про визнання недійсними договорів іпотеки майнових прав, укладених до 14.01.2009. Постановою НБУ від 01.12.2008 № 406 (зареєстрована в Мін'юсті 17.12.2008 за № 1206/15897), ураховуючи приписи законодавства, чинні на дату її прийняття, банкам було надано право приймати до розрахунку резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків заставу у вигляді майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Відповідно до пояснювальної записки до ЗУ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» - метою цього законопроекту не було введення в оборот нового предмету іпотеки - майнових прав на іпотеку. Частиною 3 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечення виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. У частині 2 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладання іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Окрім того не слід забувати, що існує загальний принцип цивільного права - свобода договору ( ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України). Неможливим є тільки укладання договорів відносно предмету, що виключений з цивільного обороту, до яких майнові права на нерухомість не відносяться. Цей принцип повністю може бути застосований до договорів забезпечення, оскільки відповідно до ЦК України в редакції 2004 року на відміну від раніше існуючої редакції ЦК України способи забезпечення є відкритими та сторони можуть укласти не тільки ті договори забезпечення, що передбачені у ЦК України, а й інші договори забезпечення, що не передбачені ЦК України (ч.2 ст. 256 ЦК України). Що стосується предмету регулювання ЗУ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», то цей закон відповідно до його змісту не передбачав введення в оборот нового предмету іпотеки - майнових прав на іпотеку. Навпаки введений цим законом узагальнюючий термін «майнові права» надав можливість приймати в іпотеку усі інші види майнових прав на незавершене будівництво, крім вже названих у ЗУ «Про іпотеку». Статтею 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що він встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, під яким слід розуміти правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами. При цьому, іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Згідно ст.5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотека виникає щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. З огляду на те, що право на об'єкт незавершеного будівництва має зареєстроване в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, він відноситься до нерухомих речей, а тому може бути предметом іпотеки. Після закінчення будівництва зведена нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. У цьому разі іпотекодержатель на підставі документа про право власності реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість. На підставі викладеного, суд дійшов переконання, що під час укладання спірного іпотечного договору ПАТ «Укрсоцбанк» положення ст.ст.1, 3, 5 Закону України «Про іпотеку» не порушено, а підписуючи договір, сторони дійшли згоди щодо його змісту та згодні на зазначені в ньому умови, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору. Таким чином, заявлений [PERSON] позов є необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed