Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить скасувати наказ начальника ОАГМЗ Московця А.О. від 14.09.2016 року №55 «Про відсторонення від виконання обов'язків та зупинення нарахування заробітної плати з підстав простою з вини працівника», стягнути з Обєднаного автогосподарства медичних закладів на його (позивача) користь середній заробіток, із розрахунку попередніх двох місяців (липень-серпень 2016 року) згідно довідки про доходи, за період з 12.09.2016 року по 31.10.2016 року, із поновленням надбавки за вислугу років в розмірі 20% окладу за період з 12.09.2016 року по 30.09.2016 року, і в розмірі 40% окладу за період з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року, згідно умов колективного договору та наказу МОЗ України від 05.10.2005 року № 308/519 в розмірі 2 185 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 08.09.2011 року він працює в Обєднаному автогосподарстві медичних закладів (далі ОАГМЗ) водієм спеціального санітарного автомобіля Тойота д/н [NUMBER], відділу екстреної медичної допомоги, та за весь період безаварійної праці він не отримав жодного дисциплінарного стягнення або догани, кожного року отримував премії і подяки, в червні 2016 року згідно наказу начальника ОАГМЗ від 17.06.2016 року №100-К отримав останню премію на день медичного працівника; з березня 2014 року обраний водіями підрозділу швидкої медичної допомоги уповноваженим представником громадського контролю за додержанням законодавства про охорону праці (Протокол №1 від 25.03.2014 р. зареєстровано 05.06.2014 р. вх. 342), з червня 2014 року обраний водіями відділу на посаду Голови первинної профспілкової організації та за цей час в період з березня 2014 по жовтень 2016 років з його ініціативи при підтримці виборного органу ППО АОГМЗ вирішені питання про перерахунок коштів водіям відділу екстреної медичної допомоги, диспетчерам та охоронцям за період січень-червень 2014 року (кожен отримав від 1000 до 2000 гривень), пізніше водіям екстреної медичної допомоги за період 2011-2013 років, крім того, ним (позивачем) підіймались питання щодо додаткового асигнування коштів з обласного бюджету на придбання запчастин для спеціальних санітарних автомобілів відділу екстреної медичної допомоги, в 2014 році ініційовано і проведено ремонт вікон в кімнаті водіїв з членами профкомітету первинної профспілкової організації ОАГМЗ, в 2015 році він дізнався про соціально-податкову пільгу батькам двох неповнолітніх дітей, довів інформацію до водіїв підрозділу і вперше за всі роки, ті хто мав підстави, - отримали пільгу, 29.06.2016 року, ним внесено звернення Голові обласної ради щодо виділення коштів на ремонт першого поверху адміністративно-побутового корпусу ОАГМЗ, звернення розглянуто і виділено кошті в сумі 63,893 тис. грн., тим самим, ним (позивачем) крім його основної роботи водієм, активно ведеться організаційно-господарська робота, вживаються заходищодо контролю за безпекою і охороною праці при експлуатації спецтранспорту відділу екстреної медичної допомоги. Зазначив, що 14.09.2016 року під час його непрацездатності у зв'язку з доглядом за дитиною, 2012 року народження, відповідач - суб'єкт господарювання - начальник ОАГМЗ Московєць А.О. наказом від 14.09.2016 року № 55 відсторонивйого (позивача) від виконання обов'язків та зупинив нарахування заробітної плати як зазначено в преамбулі наказу з підстав простою з вини працівника, при цьому, в мотивувальній частині наказу від 14.09.2016 року №55, відповідно до вимог свого ж наказу №51 від 30.08.2016 року, керівник посилається на гостру виробничу потребу у виконанні статутних обов'язків автомобілями УАЗ в зв'язку з чим, на час тимчасового припинення експлуатації санітарного автомобіля екстреної медичної допомоги Тойота, д/н [NUMBER], водія [PERSON] переміщено на автомобіль УАЗ 2206, д/н [NUMBER]. Зазначив, що 12-13.09.2016 року він (позивач) згідно наказу від 30.08.2016 року №147-к, брав особисту участьу передачі-прийманні а/м УАЗ 3962 д/н [NUMBER], особисто перевіряв комплектність, технічний стан та наявність технічної документації на а/м УАЗ 3962, всі його зауваження фіксував інженер по ОП і БР [PERSON].в Акті прийому передачі автомобіля, в цей же день, 12.09.2016 року він подав начальнику ОАГМЗ ч/з приймальню Доповідну від 12.09.2016 року, в якій зазначив, що не має відомостей про проходження а/м УАЗ д/н [NUMBER] технічних оглядів, які повинні проводитись у обов'язково-плановому порядку згідно Положення про технічне обслуговування транспортних засобів, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 р. № 102, також зазначив про виявлені технічні несправності і невідповідність комплектації автомобіля, що означає, що він виконував покладені на нього посадові обов'язки, при цьому, у зазначений період мали місце безпідставні вимоги начальника ОАГМЗ та інженера по ОП і БР до нього ремонтувати і усувати технічні недоліки, виявлені при передачі а/м УАЗ 3962, д/н [NUMBER], разом з тим він не погодився виконувати протизаконні розпорядження кервіництва ОАГМЗ, працювати без спецодягу та виконувати не передбачені посадовою інструкцією і колективним договором роботи. Позивач зазначив, що з наказом про простій (з його вини) - з вини працівника згідно з ч. 4 ст. 113 КЗпП України, його не ознайомлювали, та йому не повідомлено, в чому саме полягає його вина. Також вказав, що наказ №55 від 14.09.2016 року, суперечить вимогам ч.3 ст.32, ст.103 КЗпП України, окрім того, його (наказ) винесено під час його непрацездатності, крім того, в наказі не встановлено строк, на який водія [PERSON] відсторонено від роботи, не встановлено строк, на який припинено нарахування заробітної плати, не зазначено, якої саме посадової інструкції і які саме пункти посадової інструкції не виконав водій [PERSON], а так само, не зазначено, що керівник погодив з виборним органом ППО ОАГЗМ зміну оплати праці, та зміни умов колективного договору щодо встановлення відповідної надбавки за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу, підвищення окладу на 20% за керування санітарним транспортом, режим і графік роботи, систему оплати праці, крім того, його (позивача) особисто начальник ОАГМЗ не ознайомлював з рішенням виборного органу ППО ОАГМЗ (членом якої він (позивач) є) на погодження відсторонення його від роботи та припинення нарахування йому заробітної плати. Крім того, зазначив, що п.3 резолютивної частини наказу від 14.09.2016 року №55 зазначено «Бухгалтерії не здійснювати нарахування заробітної плативодію [PERSON] з підстав невиконання ним роботи та простою з вини працівника з 12.09.2016 року, тим самим, підставою для винесення наказу від 14.09.2016 року №55 повинен бути наказ про простій, або акт про простій з вини [PERSON], однак його не ознайомлено відповідачем ані з наказом, а ні з актом про простій з його вини, в той час як відповідний акт про простій повинен обов'язково складатися. Вважає, що інформація, яка викладена в мотивувальній частині оспорюваного наказу №55 від 14.09.2016 року не відповідає дійсності, та є недостовірною, такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, суб'єктивна думка начальника і посадових осіб не може бути предметом винесення наказу про відсторонення працівника від роботи і позбавлення його заробітку, для встановлення вини необхідно оперувати безспірними доказами на підставі документів та підтверджених фактів, тому без відповідних підтверджень доказами, жодних дій не може бути вжито відповідно до вимог ст.ст.62, 68 Конституції України. Вказав, що зазначеними вище неправомірними діями відповідача йому спричинену моральну шкоду у вигляді порушення законних майнових прав на повну і своєчасну заробітну плату, порушення його законних немайнових прав, а так само прав його родини на життя, достатній рівень життя, в результаті чого він отримує моральні страждання у вигляді побоювань на незаконні: звільнення, переведення, переміщення, у вигляді втрати впевненості в завстрішньому дні, побоювань про невистачання грошей на основні життєві потреби родини: їжу, одяг, сплату комунальних послуг, що призведе до порушення звичайного порядку життя, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя родини, та в результаті чого він (позивач) отримує моральні страждання у вигляді астенічних емоцій: сум, відчай, хвилювання щодо неможливості втілити в життя свої ідеї; порушення нормальних життєвих стосунків також проявляється в неможливості продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з співпрацівниками, тому що вони побоюються, що керівник і їх може позбавити заробітної плати або перевести на нижче оплачувану роботу,у разі, якщо вони будуть його (позивача) підтримувати. У зв'язку з винесенням і оголошенням відповідачем широкому колу осіб наказу від 14.09.2016 року №55 він (позивач) знаходиться в стані постійного нервового напруження і стресу, внаслідок чого у нього різко знизилася працездатність, що стало також причиною порушення функцій сну. Під час розгляду справи по суті позивачем [PERSON] через канцелярію суду за вх.№4583 від 01 березня 2017 року подана заява від 27 лютого 2017 року про збільшення позовних вимог в порядку ст.ст.27, 31 ЦПК України, відповідно до змісту якої позивач просив: 1. В порядку ст.235 КЗпП України поновити його (позивача) на попередній посаді згідно укладеного трудового договору з відповідачем, оформленого наказом начальника ОАГМЗ Московця А.О. від 08.09.2011 року №142/1-к, у зв'язку з чим визнати інформацію поширену через документ (наказ начальника ОАГМЗ від 14.09.2016 року №55) та шляхом публічного оприлюднення негативною, недостовірною, такою, що ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивачу на підставі чого відкликати його або скасувати; 2. Стягнути з відповідача Обєднаного автогосподарства медичних закладів на його користь середній заробіток за період з 12.09.2016 року до винесення судом рішення по даній справі із розрахунку середньої (годинної) заробітної плати в сумі 16 грн./за годину попередніх двох місяців (червень-липень, 2016 року), що передували події з якою пов'язана відповідна виплата, та стягнути середній заробіток за період з вересня по грудень, 2016 року в розмірі 5 086 грн. 40 коп.; 3. Стягнути з відповідача Обєднаного автогосподарства медичних закладів на його користь моральну шкоду в розмірі 21 337 грн. 00 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.04.2017 року прийнято до судового розгляду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Обєднаного автогосподарства медичних закладів про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, заяву позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог від 27 лютого 2017 року в частині збільшених позовних вимог про стягнення з відповідача Обєднаного автогосподарства медичних закладів на користь позивача [PERSON] середній заробіток за період з 12.09.2016 року до винесення судом рішення по даній справі із розрахунку середньої (годинної) заробітної плати в сумі 16 грн./за годину попередніх двох місяців (червень-липень, 2016 року), що передували події з якою пов'язана відповідна виплата, та стягнути середній заробіток за період з вересня по грудень, 2016 року в розмірі 5 086 грн. та про стягнення з відповідача Обєднаного автогосподарства медичних закладів на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 21 337 грн. 00 коп.В частині прийняття до судового розгляду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Обєднаного автогосподарства медичних закладів про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, позовної вимоги, заявленої позивачем [PERSON] в заяві про збільшення позовних вимог від 27.02.2017 року про поновлення його (позивача) в порядку ст.235 КЗпП України на попередній посаді згідно укладеного трудового договору з відповідачем, оформленого наказом начальника ОАГМЗ Московця А.О. від 08.09.2011 року №142/1-к, у зв'язку з чим визнати інформацію поширену через документ (наказ начальника ОАГМЗ від 14.09.2016 року №55) та шляхом публічного оприлюднення негативною, недостовірною, такою, що ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивачу на підставі чого відкликати його або скасувати, - позивачу [PERSON] було відмовлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, додаткових письмових поясненнях, долучених до справи, та просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника автогосподарства від 14.09.2016 року №55, стягнути з відповідача на його користь заборгованість заробітної плати в розмірі 7 488 грн. 80 коп., застосувати норму ст.217 ЦПК України щодо негайного виконання судового рішення в частині виплати одного мінімального розміру заробітної плати, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 21 337 грн. Представники відповідача ОАГМЗ -керівник Московець А.О., а також Дєтков А.А. позов не визнали в повному обсязі, просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зазначивши на обгрунтування заперечень, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитись до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. На період ремонту автомобіля водія (за його згодою) наказом керівника можуть тимчасово перевести на іншу вакантну посаду (за умови, що у штатному розписі є така та якщо водій має кваліфікаційний розряд за такою спеціальністю). Наказами начальника автогосподарства від 30.08.2016 року №51, № 147-к водія [PERSON] переміщено на автомобіль УАЗ-3962, номерний знак [NUMBER], що підтверджується актом прийому-передачі автомобіля від 12.09.2016 року. Наказом начальника автогосподарства від 14.09.2016 року № 55 [PERSON] відсторонено від виконання обов'язків за посадою водія автотранспортних засобів, та зафіксовано факт простою з вини працівника, при цьому зазначене формулювання в наказі начальника автогосподарства № 55 від 14.09.2016 року фіксування факту простою приведено у відповідність внесенням змін до вказаного наказу, наказом начальника Автогосподарства № 66 від 16.11.2016 року. Факт відмови від виконання посадових обов'язків зафіксовано актом приймання-передачі автотранспортного засобу від 12.09.2016 року. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 94 КЗпП України, якими передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, що позивачем не доведено, а саме: виконання ним роботи передбаченої посадовою інструкцією відповідно до вимог визначених класифікатором професій, та вимоги ч. 4 ст. 113 КЗпП України, якими передбачено, що час простою з вини працівника не оплачується. Відмова прийняти інший механізм (авто УАЗ 020-20) і є фактом початку простою з вини працівника та відповідно зафіксовано і не оплачується час перебування на робочому місці. Крім того, зазначили, що позивач [PERSON] перебував на лікарняному з 10.08.2016 року по 19.08.2016 року та з 29.08.2016 року по 11.09.2016 року, що обумовлює його ознайомлення з наказом та складання Акту приймання-передачі автомобіля лише 12.09.2016 року та Акту про відмову від прийняття службового транспортного засобу. До того з 14.09.2016 року по 21.09.2016 року, а потім з 22.09.2016 року по 26.09.2016 року та з 27.09.2016 року по 03.10.2016 року позивач [PERSON] перебував на лікарняних, тому питання щодо проведення виплат за даний період не може бути поставлено до Автогоподарства, оскільки дане питання входить до компетенції фонду соціального страхування, при цьому, в період з 01.11.2016 року по 24.11.2016 року позивач [PERSON] перебував у плановій відпустці та отримав відповідні виплати. Вказали, що законність наказу №55 від 14.09.2016 року із змінами, внесеними наказом №66 від 16.11.2016 року перевірено та зафіксовано: Актом №516 від 21.11.2016 року за наслідками перевірки, здійсненої представниками фонду соціального страхування та Актом №11-02-078/1973 від 16.12.2016 року за наслідками перевірки, здійсненої представниками Управління Держпраці в Кіровоградській області за висновками якого визначено, що проведеною перевіркою за зверненнями [PERSON] від 24.11.2016 року та 28.11.2016 року з питань, викладених у зверненнях , порушень додержання законодавства про працю, - не встановлено. Так, наказом від 16.11.2016 року №66 «Про виправлення невідповідностей в формулюванні назви та п.1 наказу від 14.09.2016 року №55 виправлено помилку щодо формулювання підстав не нарахування заробітної плати [PERSON] та визначено, що нарахування заробітної плати зупинено у зв'язку із простоєм з вини працівника. Відповідно до вимог ч.4 ст.113 КЗпП України час простою з вини працівника не оплачується.Тим самим, за наслідками перевірки фахівцями відповідності вимогам законодавства про працю, і наказ №55 від 14.09.2016 року, і дії адміністрації Автогосподарства є законними, відповідно, при відсутності порушень закону, відсутні порушення прав позивача, а відповідно відсутній і факт завдання позивачу моральних страждань, що виключає підстави для стягнення моральної шкоди. Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини сторін, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Обєднаним автогосподарством медичних закладів, зокрема, на підставі наказу №141-к від 05.09.2011 року «Про зарахування на посаду водія [PERSON].» [PERSON] було зараховано на посаду водія автотранспортних засобів 3-го класу, на підставі наказу №142/1-к від 08.09.2011 року «Про переміщення водія [PERSON].» водія [PERSON] було переміщено з автомобіля ГАЗ-2403, державний номер [NUMBER] на автомобіль Тойота, державний номер [NUMBER] з 08.09.2011 року (Т.1 а.с.151). Наказом від 06.06.2014 року №81-к «Про проведення у відповідність записів трудових книжок, згідно штатного розпису» для приведення у відповідність записів в трудових книжках та наказах Автогосподарства на призначення водіїв, і, зокрема, [PERSON], викладеному у штатному розписі, змінено запис в наказах про призначення та переведення водіїв Автогосподарства, в наступній редакції: «Наказ №142/1 від 08.09.2011 року викласти в наступній редакції: "[PERSON] перевести на посаду водія автотранспортних засобів відділу екстреної медичної допомоги» (Т.2 а.с.33-34). Судом також встановлено, що під час судового розгляду справи на підставі наказу «Про звільнення [PERSON].» від 13 березня 2017 року №46-к [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів з 13.03.2017 року за ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору) (Т.2 а.с.3). Окрім того, судом також встановлено, що відповідно до доповідної [PERSON] від 29.08.2016 року на ім'я начальника ОАГМЗ Московця А.О., [PERSON] повідомив про те, що 25.08.2016 року за усним розпорядженням керівника ОАГМЗ Московця А.О. та його заступника Твердохліба В.С. під час ранкової перезміни його (позивача) водія санітарного автомобіля екстреної медичної допомоги TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER] примусили виконувати ремонті роботи рульового механізму TOYOTA, при цьому, зазначені ремонтні роботи повинні проводитися в сервісному центрі Тойота, а не водіями, крім того, під час проведення технічного огляду Тойота на перезміні в.о. старшого механіка - інженер по ОП і БР [PERSON] не підписав шляховий лист, з розпорядчим документом про постановлення зазначеного автомобіля на ремонт його не ознайомили. Зазначив, що він був змушений виконувати ремонтні роботи по усуненню люфту в рульовому механізмі Тойоти, чого до 25.08.2016 року йому не доводилось виконувати. Крім того, зазначив, що на середньому валу рульового механізму є зміни, не передбачені конструкцією виробника, а саме: зроблено саморобний розріз уздовж валу (приблизно 10 см) та використано хомут. Вказав, що він (позивач) знімає з себе відповідальність за подальшу експлуатацію Тойота з внесеними змінами до конструкції рульового механізму, а також за використання гальмівної системи з колодками, не передбаченими виробником (гальмівні накладки невідомого виробника на задніх колесах Тойоти наклепані в майстерні ОАГМЗ) (Т.1 а.с.14). Відповідно до клопотання заступника начальника Твердохліба В.С. від 30.08.2016 року на ім'я начальника ОАГМЗ, у відповідь на доповідну [PERSON], заступник начальника Твердохліб В.С. просив видати наказ по автогосподарству про тимчасове припинення експлуатації автомобіля TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER] у зв'язку з виявленими несправностями у рульовому керуванні. Після заміни у рульовому керуванні виведених з ладу деталей вище зазначеного автомобіля - постійно діючій автотехнічній комісії провести перевірку технічного стану даного автомобіля та скласти акт про введення в експлуатацію автомобіляTOYOTA, державний номерний знак [NUMBER]; на час тимчасового припинення експлуатації зазначеного автомобіля, вивільнених від роботи на даному автомобілі водіїв, у зв'язку виробничою необхідністю перемістити на наступні автомобілі, зокрема, водія [PERSON] на автомобіль УАЗ-3962, державний номерний знак [NUMBER]. (Т.1 а.с.15). Наказом начальника об'єднаного автогосподарства медичних закладів Московця А.О. «Про тимчасове виведення з експлуатації автомобіля» №51 від 30 серпня 2016 року наказано заступнику начальника Твердохлібу В.С. тимчасово припинити експлуатацію спеціального санітарного автомобіля TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER] та забезпечити якнайшвидше придбання та встановлення запасних частин на кардан рульового валу вище вказаного автомобіля. У разі відсутності можливості придбання запасних частин до рульового валу - придбати та встановити на цей же автомобіль кардан рульового валу в сборі; інспектору з кадрів Холодій О.А. у зв'язку з виробничою необхідністю на час тимчасового припинення експлуатації спеціального санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER], підготувати накази про переміщення, зокрема, водія автотранспортних засобів [PERSON] на автомобіль УАЗ-3962, державний номерний знак [NUMBER]; старшому механіку [PERSON] передати вище зазначені автомобілі водіям автотранспортних засобів; бухгалтеру І-ої категорії Гладкій Л.Г. встановити оплату праці згідно штатного розкладу та тарифікації (Т.1 а.с.12). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] 12.09.2016 року ознайомився з зазначеним наказом №51 від 30.08.2016 року, з наказом не погодився. Відповідно до акту №1 прийому-передачі автомобіля від 12.09.2016 року, складеного в складі інженера по БД та ОП [PERSON], ст.механіка [PERSON], та за участі водія [PERSON], встановлено, що автомобіль технічно справний, в примітках зазначено, що відсутні відомості про ТО-1, ТО-2 на момент прийому транспортного засобу, підтікання охолоджуючої рідини, автомобіль в пилюці, салон захаращений ганчірками, навогнегаснику відсутня пломба, відсутня інформація щодо терміну придатності, замок з лівої сторони салона не працює, «чехол стояночного тормоза» порваний, вм'ятини справа та зліва по бокам, двері кабіни знизу погнуті, поріг салона прогнивший, полик для ніг водія іржавий, щітки склоочисника порвані, сидіння водія зліва внизу, - порвано, коврик резиновий на місці водія, - порваний, ручка склопідйомника ліва, - зломаний тримач, відсутнє «Керівництво по експлуатації УАЗа»(Т.1 а.с.102). В доповідній від 12.09.2016 року позивач [PERSON] зазначив, що він був залучений до перевірки технічного стану та комплектації транспортного засобу УАЗ 3962, державний номер [NUMBER], під час якої позивачем було встановлено, щоавтомобіль УАЗ 3962, державний номер [NUMBER] не придатний до експлуатації, крім того, при спробі «випхати» його з боксу, це вдалось лише 8-ми водіям із запуском стартеру (Т.1 а.с.16-17). Відповідно до акту про відмову від прийняття службового транспортного засобу в підзвіт та експлуатацію від 12.09.2016 року, складеного інженером з БР і ОП [PERSON], ст. механіком [PERSON], в присутності юрисконсульта І-ої категорії Дєткова А.А., комісією в складі інженера з БР і ОП [PERSON] та ст. механіка [PERSON] в присутності водія [PERSON] було здійснено комплекс заходів, направлених на передачу водію [PERSON] транспортного засобу - спеціальний санітарний автомобіль УАЗ-2206, реєстраційний номер [NUMBER], при цьому, зазначеним актом засвідчується факт відмови водія [PERSON] прийняти у підзвіт та експлуатацію службового транспортного засобу - спеціальний санітарний автомобіль УАЗ-2206, реєстраційний номер [NUMBER], про що ним особисто здійснено запис щодо додання зауважень та доповнень до Акту приймання-передачі автомобіля №1 від 12.09.2016 року непогодження і неприйняття (Т.1 а.с.103). В додатку №1 до акту від 12.09.2016 року №1 «Передачі т/з УАЗ 3962, д/н [NUMBER] з доповненнями та запереченнями від 22 вересня 2016 року, позивач [PERSON] зазначив про підстави відмови прийняти транспортний засіб, серед яких, зазначив, що автомобіль простояв без виїздів та обслуговування 2 роки, на який не надано експлуатаційну книгу з інструкціями виробника, документацію за 2014-2016 роки про обов'язкове проходження технічних оглядів (ТО-1, ТО-2, сезонне обслуговування, технічне обслуговування); станом на 12.09.2016 року т/з УАЗ не відповідає вимогам Правил охорони праці на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства Надзвичайних ситуацій України №964 від 09.07.2012 року; транспортний засіб не міг самостійно рухатися; в комплектації УАЗу не має штатного домкрату, замість нього в комплекті є несправний гідравлічний домкрат, справного тросу, замість нього в комплекті є стальний трос з двома пошкодженнями, працюючого вогнегасника. Також зазначив, що роботодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, роботодавець не має права примушувати водія (водій не має права) виїздити на автомобілі, якщо його технічний стан та додаткове обладнання не відповідає Правилам дорожнього руху (Т.1 а.с.19). Судом також встановлено, що на підставі наказу начальника об'єднаного автогосподарства медичних закладів Московця А.О. «Про відсторонення від виконання обов'язків та зупинення нарахування заробітної плати з підстав простою з вини працівника» від 14 вересня 2016 року №55, [PERSON], водія транспортних засобів 3-го класу, з 14 вересня 2016 року відсторонено від роботи, наказано інженеру [PERSON] здійснювати облік робочого часу водія [PERSON] із врахуванням простою з вини працівника; бухгалтерії підприємства Гладкій Л.Г. наказано не здійснювати нарахування заробітної плати водію транспортних засобів 3-го класу [PERSON] з підстав невиконання ним роботи та простою з вини працівника з 12.09.2016 року. З зазначеним наказом позивач [PERSON] ознайомився 22.09.2016 року, про що свідчить власноручний підпис останнього, при цьому в період з 14.09.2016 року по 21.09.2016 року позивач знаходився на листку непрацездатності (Т.1 а.с.10). Зазначений наказ, який є предметом оскарження позивачем, мотивований тим, що у зв'язку з виробничою необхідністю - на час тимчасового припинення експлуатації спеціального санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER], водія автотранспортних засобів [PERSON] було переміщено на автомобіль УАЗ-2206, державний номерний знак [NUMBER]; 12.09.2016 року водій [PERSON] був присутнім при складанні акта приймання-передачі та візуально спостерігав і фіксував на власний мобільний телефон діяльність комісії, при цьому, впродовж робочого часу жодної роботи, передбаченої посадовою інструкцією водія не здійснював.13.09.2016 року під час комісійного проведення робіт з технічного обслуговування автомобіля УАЗ-2206, державний номерний знак [NUMBER], водій [PERSON] також участі не приймав та впродовж робочого часу жодної роботи, передбаченої посадовою інструкцією водія не здійснював. Ознайомившись із викладеним в акті приймання-передачі автомобіля від 12.09.2016 року водій [PERSON] зазначив свою незгоду та зафіксував факт відмови приймати автомобіль. 13.07.2016 року з'ясувалось, що водій Обєднаного автогосподарства медичних закладів [PERSON] допустив відкрите ігнорування вимог трудового законодавства та не виконував посадових обов'язків два робочих дні (12 та 13 вересня 2016 року) та відмовився прийняти автомобіль УАЗ-2206, державний номерний знак [NUMBER], чим допустив простой з вини працівника. Правомірність та законність винесеного відповідачем наказу №55 від 14 вересня 2016 року є предметом оскарження позивачем [PERSON], який вважає, що наказ №55 від 14.09.2016 року, суперечить вимогам ч.3 ст.32, ст.103 КЗпП України, крім того, підстави для відсторонення працівника від роботи передбачені ст.46 КЗпП України, однак в наказі не має посилань на передбачені законом підстави для відсторонення його від виконання обов'язків, окрім того, наказ винесено під час його непрацездатності, в наказі, підставою для винесення якого мав бути наказ про простій або акт про простій з його (позивача) вини, однак такі відсутні, не встановлено строк, на який його (позивача) відсторонено від роботи, не встановлено строк, на який припинено нарахування заробітної плати, не зазначено, яку саме посадову інструкцію і які саме пункти посадової інструкції не виконав водій [PERSON], а так само, не зазначено, що керівник погодив з виборним органом ППО ОАГЗМ зміну оплати праці, та зміни умов колективного договору щодо встановлення відповідної надбавки за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу, підвищення окладу на 20% за керування санітарним транспортом, режим і графік роботи, систему оплати праці, крім того, його не ознайомлювали з рішенням виборного органу ППО ОАГМЗ (членом якої він (позивач) є) на погодження відсторонення його від роботи та припинення нарахування йому заробітної плати, відповідно зазначені доводи позивача є підставами позову в зазначеній частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №55 від 14.09.2016 року. Заперечуючи щодо заявлених позивачем позовних вимог представники відповідача зазначили, що законність наказу №55 від 14.09.2016 року із змінами, внесеними наказом №66 від 16.11.2016 року було перевірено Актом №11-02-078/1973 від 16.12.2016 року за наслідками перевірки, здійсненої представниками Управління Держпраці в Кіровоградській області за висновками якого визначено, що проведеною перевіркою за зверненнями [PERSON] від 24.11.2016 року та 28.11.2016 року з питань, викладених у зверненнях , порушень додержання законодавства про працю, - не встановлено. Так, наказом від 16.11.2016 року №66 «Про виправлення невідповідностей в формулюванні назви та п.1 наказу від 14.09.2016 року №55 виправлено помилку щодо формулювання підстав не нарахування заробітної плати [PERSON] та визначено, що нарахування заробітної плати зупинено у зв'язку із простоєм з вини працівника. Відповідно до вимог ч.4 ст.113 КЗпП України час простою з вини працівника не оплачується. Тим самим, за наслідками перевірки фахівцями відповідності вимогам законодавства про працю, і наказ №55 від 14.09.2016 року, і дії адміністрації Автогосподарства є законними. Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Відповідно до ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36цього Кодексу. Відповідно до ст.103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Крім того, відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Судом також встановлено, що зазначені вище факти, були предметом дослідження при проведенні перевірки Управлінням Держпраці у Кіровоградській області щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за наслідками якої державним інспектором праці Балан І.В. було складено акт перевірки №11-02-078/0815 від 15.11.2016 року, яким під час перевірки були виявлені порушення вимог ст.ст.32, 103, 46, 114, 141 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», зокрема, проведеною перевіркою було встановлено, що наказами від 30.08.2016 року №51, №147-к та №149-к у зв'язку з несправністю автомобіля Тойота водіїв [PERSON] та [PERSON] з 01.09.2016 року переміщено на автомобіль УАЗ тимчасово на період ремонту автомобіля Тойота, внаслідок переміщення у водіїв зменшилась заробітна плата, в той же час вищезазначеними наказами не передбачена доплата до попереднього середнього заробітку протягом двої місяців з дня переміщення працівників, коли в результаті переміщення зменшується заробіток з не щалежних від них причин, що є порушенням вимог ст.114 КЗпП України; порушуються вимоги ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці" щодо обов'язку власника або упрвноваженого ним органу забезпечити достовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці., зокрема, відповідно до табелів обліку робочого часу та відомостей нарахування заробітної плати за вересень-жовтень, 2016 року водій [PERSON] відпрацював 16 та 137, 4 год. відповідно, при цьому, заробітна плата за години роботи йому не нарахована та відповідно не виплачена; відповідно до вимог ст.32 КЗпП України не потребує згоди працівника переміщення його на тому самому підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Отже, власник не має права вийти за межі трудового договору і право власника переміщати працівника обмежене умовами трудового договору, в той же час водії [PERSON] та [PERSON] до 01.09.2016 року виконував роботу яка визначена посадовою інструкцією за посадою водія спеціального санітарного автомобіля відділу екстреної медичної допомоги, а з 01.09.2016 року роботу, яка визначена посадовою інструкцією водія загально-обслуговуючого підрозділу автогосподарства, при цьому, останньому зменшено і розмір посадового окладу ( надбавок та доплат), встановлених штатних розписом та змінено графік роботи. Враховуючи те, що для водіїв в даному випадку змінюються умови праці (посадові обов'язки, оплата праці) переведення на іншу роботу проведено з порушенням вимог ст.ст.32, 103 КЗпП України щодо попередження за 2 місяці про зміну істотних умов праці та запровадження нових або зміну діючих умов оплати праці; крім того, на період ремонту автомобіля водія (за його згодою) наказом керівника можуть тимчасово перевести на іншу вакантну посаду, за умови, що у штатному розписі є така та якщо водій має кваліфікаційний розряд за такою спеціальністю). Наказами начальника автогосподарства від 30.08.2016 роу №51, №147-к водія [PERSON] переміщено на автомобіль УАЗ-3962 [NUMBER], що підтверджується актом прийому-передачі автомобіля від 12.09.2016 року, при цьому посада водія автотранспортного засобу УАЗ-3962 [NUMBER] в штатному розписі відсутня, до перевірки надано відомість заміни від 01.09.2016 року, згідно з якою з штатного розпису установи планується виведення посади водія автотранспортних засобів УАЗ-3152 [NUMBER] та введення посади водія автотранспортних засобів УАЗ-3962 [NUMBER], однак до штатного розпису зміни внесені не були. Наказом від 14.09.2016 року №161-к змінено марку автомобіля, на яку переміщено [PERSON] з УАЗ-3962 на УАЗ-2206, що пов'язано з виявленою друкарською помилкою. Наказом від 14.09.2016 року №55 [PERSON] відсторонено від виконання обов'язків за посадою водію автотранспортних засобів, при цьому, порушено вимоги ст.46 КЗпП України, згідно з якою невиконання працівниками своїх посадових обов'язків не є підставою для відстороненя його від роботи (Т.1 а.с. 227-231). Відповідно до постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.11.2016 року №11-02-078/0815-326, винесеної начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області Подорожним С.М., за наслідками розгляду акта перевірки від 15 листопада 2016 року №11-02-078/0815 щодо порушень Обєднаним автогосподарством медичних закладів законодавства про працю встановлено порушення вимог ст.32, ст.103, ст.141, ст.46 КЗпП України, та накладено на Об'єднане автогосподарство медичних закладівштраф у розмірі 1 450 грн. 00 коп.(Т.1 а.с.174). Також встановлено, що зазначена постанова про накладення адміністративного стягнення від 24.11.2016 року була предметом оскарження Обєднаним автогосподарством медичних закладів в адміністративному суді та за наслідками судового розгляду постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року (Справа № П/811/1729/16), яка набрала законної сили 19 квітня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю (Т.2 а.с.80-82). При цьому, зазначеною постановою суду було встановлено, що Об'єднане автогосподарство медичних закладів Департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації створене відповідно до розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 05.08.1999 року № 378-р, зареєстроване як юридична особа та діє відповідно до Статуту Об'єднаного автогосподарства медичних закладів. В період з 01 по 15 листопада 2016 року заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Кіровоградській області Балан І.В. було проведено позапланову перевірку з питань дотримання законодавства про працю в Об'єднаному автогосподарстві медичних закладів за наслідками якої складено акт за №11-02-078/0815 від 15 листопада 2016 року, при цьому, під час перевірки було встановлено порушення вимог ст.114 КЗпП щодо збереження заробітної плати при переведенні на іншу постійну нижче оплачувану роботу і переміщення; ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці; ст.32, ст.103 КЗпП України щодо попередження за 2 місяці про зміну істотних умов праці та запровадження нових або зміну діючих умов оплати праці; ст.141 КЗпП України щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу та ст.46 КЗпП України, щодо відсторонення від роботи. Зокрема, перевіркою встановлено, що в порушення ст.ст. 32,103 КЗпП України водій [PERSON] до 01.09.2016 року виконував роботу, яка визначена посадовою інструкцією за посадою водія спеціального санітарного автомобіля відділу екстреної медичної допомоги, а з 01.09.2016 року, яка визначена посадовою інструкцією водія загально - обслуговуючого підрозділу автогосподарства, при цьому, останньому зменшено і розмір посадового окладу (надбавок та доплат, встановлених штатним розписом та змінено графік роботи), та враховуючи те, що для водія в даному випадку змінюються умови праці (посадові обов'язки, оплата праці, тощо) переведення на іншу роботу проведено з порушенням вимог ст.ст.32,103 КЗпП України щодо попередження за 2 місяці про зміну істотних умов праці та запровадження нових або зміну діючих умов оплати праці. Також встановлено, що внаслідок переведення водія, зменшилася заробітна плата останнього, а відтак мали місце зміни істотних умов праці, зокрема, розмір оплати праці, посадових обов'язків та графік роботи, про що [PERSON], мав бути повідомлений за 2 місяці, та ОАГМЗ не було надано жодного документа, який би підтверджував, що [PERSON], був належним чином повідомлений про зміну посадових обов'язків та його згоду на таку зміну, що свідчить про допущені підприємством порушення. Перевіркою встановлено, що наказами начальника автогосподарства від 30.08.2016 року №51, №147-к [PERSON] переміщено актом прийому - передачі автомобіля від 12.09.2016, при цьому посада водія автотранспортного засобу УАЗ - 3962 [NUMBER] у штатному розписі установи відсутня. До перевірки надано відомість заміни до 01.09.2016, згідно якої з штатного розпису установи планується виведення посади водія автотранспортних засобів УАЗ - 3152 [NUMBER] та виведення посади водія автотранспортних засобів УАЗ - 3962 [NUMBER], проте до штатного розпису зміни внесені не були. Наказом від 14.09.2016 №161-к "Про внесення змін до наказу від 30.08.2016 №147-к" змінено марку автомобіля на який було переміщено [PERSON] з УАЗ - 3962 на УАЗ - 2206, що пов'язано із виявленою помилкою. Наказом від 14.09.2016 №55 [PERSON] відсторонено від виконання обов'язків за посадою водія автотранспортних засобів, при цьому порушено вимоги ст.46 КЗпП України, згідно якої невиконання працівником своїх посадових обов'язків не є підставою для відсторонення його від роботи. Окрім того, судом було встановлено, що транспортний засіб УАЗ - 2206, д.н.з. [NUMBER] водій [PERSON] відмовився прийняти, в зв'язку з його технічною несправністю. При цьому, незадовільний стан транспортного засобу УАЗ - 2206, д.н.з.[NUMBER] підтверджено актом перевірки суб'єкта господарювання (виробничого об'єкта) від 08.12.2016 року за №1-КМ, складеним головними державними інспекторами відділу нагляду будівництва, котлонагляді, на транспорті та зв'язку Управління Держпраці в Кіровоградській області, який складено в присутності директора Автогосподарства, тим самим в судовому засіданні доведено факт, що водієві пропонувалось працювати на технічно несправному автотранспорті, що є порушенням не лише технічних норм, а й положень ст. 43 Конституції України, якою визначено, що що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, таким чином, відсторонюючи водія [PERSON] від роботи, ОАГМЗ діяв неправомірно та з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведеними нормами ЦПК України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.3 ст.61 ЦПК України, слід розуміти так, що учасники цивільного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Обставини, встановлені судовим рішенням, це юридичні факти (діяння та події), які судом визнані такими, що мали місце. З огляду на зазначене, судом відзначається, що встановлені судовими рішеннями обставини, що мають значення для справи, не є тотожними з їх юридичною оцінкою, що відповідає положенням Цивільного процесуального Закону України та роз'ясненням Верховного Суду України в постанові «Про судове рішення» № від 18.12.2009 року №14, відповідно до яких у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З огляду на зазначене вище, судом встановлені також наступні обставини та відповідні їм правовідносини, зокрема, що наказами відповідача від 30.08.2016 року №51, №147-к у зв'язку з несправністю закріпленого за позивачем [PERSON] автомобіля Тойота, без його (позивача) згоди було переміщено на автомобіль УАЗ , державний номерний знак [NUMBER], після чого у позивача зменшилась оплата праці, режим та графік роботи, при цьому в дослідженому під час судового розгляду справи оригіналі штатного розпису Обєднаного Автогосподарства медичних закладів станом на 30.08.2016 року і до 31 грудня 2016 року відсутня посада водія автомобіля УАЗ, державний номерний знак [NUMBER], більш того, зміни до штатного розпису внесені не були, у зв'язку з тим, як зазначали представники відповідача, що водій [PERSON] відмовився підписувати акт прийому-передачі автомобіля. Крім того, після видання відповідачем наказу №55 від 14.09.2016 року, який є предметом оскарження позивачем, та яким відсторонено від роботи з 14.09.2016 року [PERSON] водія транспортних засобів 3-го класу, що є порушенням вимог ст.46 КЗпП України, оскільки відповідно до зазначеної статті відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством, крім того, позивачу в порушення вимог ст.46 КЗпП України припинено нарахування заробітної плати. Як вбачається з п.3 резолютивної частини наказу №55 від 14.09.2016 року «Бухгалтерії автогосподарства Гладкій Л.Г. не здійснювати нарахування заробітної плати водію 3-го класу [PERSON] з підстав невиконання ним роботи та простою з вини працівника з 12.09.2016 року», тим самим, вбачається, що водію [PERSON] проведено зміни істотних умов праці, а саме: зміна оплати праці, розмір заробітної плати, без попередження за два місяці до введення нових або зміні існуючих умов праці в порушення вимог ч.3 ст.32, ст.103 КЗпП України. З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2 ст.60 ЦПК України). Відповідно до ст.ст.57, 58, 59, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, судом відзначається, що представники відповідача не надали суду належних доказів щодо виникнення простою в роботі позивача [PERSON] з вини останнього, а також доказів невиконання останнім роботи, не підкорення внутрішньому трудовому розпорядку, більш того, відзначається, і зазначене не стростовано стороною відповідача, що по підприємству не було винесено наказу про простій, не складено акту про простій з вини працівника із зазначенням пунктів та статей законодавства, положень колективного договору, пунктів посадової інструкції, які не виконав водій [PERSON] Більш того, судом відзначається, що відповідач не ініціював притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання вимог посадової інструкції, ігнорування вимог трудового законодавства (порушення трудової дисципліни та режиму роботи). Також, підстави відстронення працівника від роботи передбачені ст.46 КЗпП України, в свою чергу відповідач в оспорюваному наказі не посилався на передбачені законом (ст.46 КЗпП України) підстави при відсторонені позивача від виконання обов'язків в наказі №55 від 14.09.2016 року. Окрім того, в оспорюваному наказі, який винесено під час тимчасової непрацездатності позивача, та знаходження на листку непрацездатності, що також є порушенням вимог трудового законодавства, не встановлено строк, на який його (позивача) відсторонено від роботи, не встановлено строк, на який припинено нарахування заробітної плати, не зазначено, яку саме посадову інструкцію і які саме пункти посадової інструкції не виконав водій [PERSON] Крім того, судовим рішенням в адміністративній справі №П/811/1729/16, яке набрало законної сили, встановлено обставини того, що транспортний засіб УАЗ, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] відмовився приймати у зв'язку з його технічною несправністю, при цьому, незадовільний стан транспортного засобу УАЗ, державний номерний знак [NUMBER] підтверджено також актом перевірки суб'єкта господарювання від 08.12.2016 року №1-КМ, проведеною Управлінням Держпраці в Кіровоградській області, який складено в присутності начальника Автогосподарства, під час якого були встановлені порушення вимог законодавства, а саме: ст.ст.8, 13 Закону України «Про охорону праці» №2694, - працівники не забезпечені спецодягом, спецвзуттям і іншими засобами індивідуального захисту, особова картка не ведеться (водій); автомобіль УАЗ 2206, державний номерний знак [NUMBER] не укомплектований справним сертифікованим вогнегасником; не укомплектований аптечкою; на гідравлічному домкраті, який знаходиться в автомобілі, відсутня металева рифлена п'ята, та винесено припис від 08.12.2016 року №1-КМ про усунення виявлених порушень в строк до 06.01.2017 року (Т.1 а.с.111-114). Відповідно до вимог Типової інструкції з діловодства, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1242, розпорядча діяльність в організаціях усіх форм власності здійснюється шляхом фіксації управлінських рішень у розпорядчих документах, до яких належать накази і розпорядження. Наказ не має юридичної сили та підлягає скасуванню, якщо він виданий із порушеннями встановлених правил. В наказі з кадрових питань має бути чітко зазначено пункти, статті нормативних актів, положення договору та посадової інструкції, із зазначенням коли та ким її затверджено, на яких базується резолютивна, розпорядча частина наказу; факт встановлення вини працівника встановлюється складенням акту, з яким ознайомлюють працівника під підпис. Окрім того, під час судового розгляду справи представники відповідача зазначали з наданням суду відповідних доказів, що в наказ №55 від 14.09.2016 року були внесені зміни відповідно до наказу №66 від 16 листопада 2016 року «Про виправлення невідповідностей в формулюванні назви та п.1 Наказу №55 від 14.09.2016 року», яким визнано назву наказу «Про відсторонення від виконання обов'язків та зупинення нарахування заробітної плати з підстав простою з вини працівника» помилковою в частині «Про відсторонення від виконання обов'язків» та вважати назву Наказу по Автогосподарству №55 від 14.09.2016 року «Про фіксування факту простою з вини працівника та зупинення нарахування заробітної плати з підстав простою з вини працівника»; пункт 1 вказаного наказу по Автогосподарству №55 від 14.09.2016 року приведено у відповідність вимогам чинного законодавства України та викладено в наступній редакції: «Зафіксувати факт відмови від прийняття транспортного засобу як факт початку простою з вини [PERSON], водія транспортних засобів 3 класу, з 14.09.2016 року, і внесені зміни по суті є виправленням описок в наказі №55 від 14.09.2016 року, а також те, що відповідач не допускав порушень трудових прав позивача та діяв відповідно до вимог трудового законодавства, які судом до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраним по справі доказів, наданих сторонами, та, більш того, суд вважає, що наказ №66 від 16.11.2016 року, не є виправленням описок якими є помилки зумовлені неправильним написанням слів, та якими можуь бути написання прізвищ та імен, зазначення дат і строків, а фактично останній (наказ №66 від 16.11.2016 року) змінив по суті (правову підставу) раніше прийнятого наказу №55 від 14.09.2016 року. За наведених вище обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу начальника об'єднаного автогосподарства медичних закладів Московця А.О. «Про відсторонення від виконання обов'язків та зупинення нарахування заробітної плати з підстав простою з вини працівника» від 14 вересня 2016 року №55, винесеного відносно позивача [PERSON] та їх задоволення. Позивачем [PERSON] пред'явлено також вимоги про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 7 488 грн. 80 коп., які, з урахуванням встановлення судом неправомірності виданого відповідачем наказу №55 від 14.09.2016 року, яким припинено нарахування та виплату позивачу заробітної плати з 14.09.2016 року, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.113 КЗпП України за час простою коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону праці» працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля, він зобов'язаний негайно повідомити про це безпосередньо керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася, а також страхового експерта з оплати праці. За період простою з причин, передбачених ч.2 цієї статті, які виникли не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток. Крім того, працівнику за час простою може бути збережено середній заробіток у разі коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини (ч. 3 ст. 113 КЗпП України) або на період освоєння нового виробництва (продукції) терміном не більш як шість місяців (ч. 5 ст. 113 КЗпП). Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, зазначений порядок обстислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться, виходячи із середньої заробітної плати (п.п.л п.1 Розділу І Порядку). Відповідно до абз.3 п.2 Розділу ІІ Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п.5 Розділу 4 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п.8 Розділу 4 Порядку). Відповідно до абз.4 п.10 Розділу 4 Порядку працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, можуть провадитися, якщо не передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов'язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок. Позивачем на підставі зазначених вище положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, та витягів із книги нарахувань заробітної плати, витягів з табелю робочого часу, проведено розрахунок середньомісячної (годинної) заробітної плати, згідно з яким, за червень, 2016 року позивач відпрацював 112 год., всього нараховано 1 981 грн. 54 коп., заробітна плата за годину: 1981, 54: 112 = 17 грн. 69 коп.; за липень, 2016 року позивач відпрацював 163 год., всього нараховано 2 350 грн. 65 коп., заробітна плата за годину: 2350, 65 : 163 = 14 грн. 42 коп., середньомісячна (годинна) заробітна плата за червень - липень, 2016 року становить 17, 69 + 14,42 = 32, 11: 2= 16 грн. 05 коп. При обчисленні середньомісячної заробітної плати допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю не враховується. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. У вересні, 2016 року позивач відпрацював 16 год., відповідно 16 год. х 16 грн./год. = 256 грн. 00 коп.; у жовтні, 2016 року, - 137, 4 год., відповідно 137, 4 год. х 16 грн./год. = 2 198 грн. 40 коп.; в листопаді, - 32 год., відповідно 32 год. х 16 грн./год. = 512 грн. 00 коп., в грудні, 2016 року, - 132, 5 год., відповідно 132, 5 год. х 16 грн./год. = 2 120 грн. 00 коп., всього середньомісячна (годинна) заробітна плата за вересень-грудень 2016 року становить 5 086 грн. 40 коп., та додатково нарахована позивачем середньомісячна (годинна) заробітна плата за січень, 2017 року, виходячи з відпрацьованих позивачем 150, 15 год., що становить відповідно 150, 15 х 16 грн./год. = 2 402 грн. 40 коп., а всього за вказаний період середньомісячна (годинна) заробітна плата становить 7 488 грн. 80 коп., при цьому, суд погоджується з розрахунком середньомісячної заробітної плати, проведеним позивачем, відповідачем зазначений розрахунок не оспорений з підстав не визнання позовних вимог в повному обсязі, на підставі чого та розглядаючи заявлені позивачем вимоги на підставі ч.1 ст.11 ЦПК України (в межах заявлених позовних вимог) з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 7 488 грн. 80 коп. Крім того, позивачем [PERSON] пред'явлено також вимоги про стягнення з відповідача компенсацію моральної шкоди в розмірі 21 337 грн., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.95року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Згідно з п.13 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги те, що відповідачем Об'єднаним Автогосподарством медичних закладів відносно позивача було винесено наказ №55 від 14.09.2016 року, яким позивача було відсторонено від роботи, припинено з 12.09.2016 року нарахування та відповідно виплата заробітної плати, чим порушено законні майнові права позивача на повну та своєчасну заробітну плату, та спричинено позивачу моральні страждання, переживання, які виразилися у погіршенні стану здоров'я, працездатності і самопочуття, та яких зазнав позивач, втрату нормальних життєвих зв'язків, що виразилося в неможливості продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з колегами по роботі, втрати довіри трудового колективу, авторитету голови профспілки і престижу водія відділу екстреної медичної допомоги, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації позивача, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, пов'язаних з пошуком коштів, необхідних для забезпечення належних умов проживання себе та членів своєї сім'ї, серед яких двоє малолітніх дітей, при цьому, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступінь моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в розмірі 3 000 грн. 00 коп., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. Згідно з п.п.2.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішеня, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для абезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні, на підставі чого, слід допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячної заробітної плати- виплати позивачу [PERSON] одного мінімального розміру заробітної плати. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку з чим, суд вважає, що з відповідача Обєднаного автогосподарства медичних закладів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставками, визначеними Законом України «Про судовий збір», станом на час подання позивачем позову 07 листопада 2016 року в розмірі 1 102 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial