Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

26 лютого 2016 року позивач ПАТ КБ"Приватбанк" звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.11.2006 року ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №NМАWRX07755769. Відповідно до укладеного Договору ПАТ КБ "Приватбанк" зобов"язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 3250,50 гривень на строк 12 місяців по 11.11.2007 року включно, а відповідач [PERSON] зобов"язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених Договором. Проте, відповідачка [PERSON] не повернула своєчасно ПАТ КБ "Приватбанк" грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушила його умови. Вказав, що внаслідок порушень умов Договору, у відповідачки [PERSON] станом на 03 лютого 2016 року перед ПАТ КБ "Приватбанк" виникла заборгованість у розмірі 19576,14 гривні, яка складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом. Посилаючись, зокрема на ст.ст.526,527,530,599,610,612,629,631,634,638,1050,1054 ЦК України, ПАТ КБ "Приватбанк" просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 19576,14 гривень за кредитним договором №NМАWRX07755769 від 11.11.2006 року, що складає суму нарахованих відсотків на прострочену заборгованість за кредитом з 03.02.2011 року по 03.02.2016 року та витрати пов"язані із оплатою судового збору у розмірі 1378 грн.. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, до суду не з"явився, однак у позовній заяві надав просив розглядати справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] до суду не прибула, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог заперечила, у задоволенні позову просила відмовити, так як сплив строк позовної давності. Враховуючи, що у судове засідання не з"явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою спеціального звукозаписувального засобу не здійснювалось ( ч.2 ст.197 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§1.Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору(ст.1054 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 11.11.2006 року відповідачка [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ "Приватбанк" із заявою, у якій просила надати їй строковий кредит у сумі 3250,50 грн. строком на 12 місяців із 11.11.2006 року по 11.11.2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсоткі у розмірі 1,00% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісяної винагороди за надання фінансового інстументу у розмірі 295,5 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 295,5 грн., в обмін на зобов"язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстроча")(Стандарт). У вказаній заяві, відповідачка [PERSON](Кримінська) своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, враховуючи письмову заяву відповідачки [PERSON], підписану у тому числі й працівником ЗАТ КБ "Приватбанк", викладені в цій заяві умови надання та повернення грошових коштів у розмірі 3250,50 грн. та фактичне отримання відповідачкою даних коштів, суд приходить до висновку, що між позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] 11.11.2006 року було укладено кредитний договір на умовах викладених у вищевказаній заяві. Закрите акціонерне товариство "Комерційний Банк "ПриватБанк", на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року було перейменовано в публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке є правонаступником прав та обов"язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ "Приватанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с.14,15). Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку(ч.1 ст.509 ЦК України). Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться(ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а ч.1 ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Статею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. За таких обставин суд приходить до висновку, що ПАТ КБ "ПриватБанк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, яка прострочив виконання зобов'язань, сплати відсотків за користування кредитом, чим і скористався позивач. Разом із тим, відповідно до підписаної відповідачем [PERSON]([PERSON]) заяви, строк дії наданого строкового кредиту становить 12 місяців, тобто по 11.11.2007 року включно. Цей висновок узгоджується з поняттям "споживчий строковий кредит" та п.2.1. розділу ІІ, пп.3.2.2,3.2.9 розділу III Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), які були додані ПАТ КБ "Приватбанк" до позовної заяви. Відповідно до підписаної відповідачем [PERSON] заяви, порядок погашення заборгованості повинен був здійснюватися у наступному порядку: щомісячними платежами з 11 по 16 число кожного місяця у сумі 341,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інші витрати згідно із Умовами на спеціально відкритий у банку рахунок. Таким чином, суд приходить до висновку, що останнім днем погашення кредиту в повному об"ємі за даним Договором №NМАWRX07755769 від 11.11.2006 року було 11 листопада 2007 року. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов"язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов"язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред"явити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов"язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З наданих ПАТ КБ "Приватбанк" документів, а саме: розрахунку заборгованості за договором №NМАWRX07755769 від 11.11.2006 року вбачається, що 08.11.2007 року відповідачем [PERSON] була сплачена сума 400, 44 грн. комісії. 18.02.2008 року в рахунок погашення заборгованості від відповідача [PERSON] була зарахована сума 21,91 грн.. Згідно з пунктом 5.5 Умов, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, про що був повідомлений відповідач [PERSON] та про що свідчить її підпис у заяві від 11.11.2006 року. Відповідно до ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту строк давності якого минув. Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з вказаним позовом до суду 26.02.2016 року, хоч про факт невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору позивачеві ПАТ КБ "ПриватБанк" було достовірно відомо. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна давність по поверненню кредиту за кредитним договором №NМАWRX07755769 від 11.11.2006 року сплила 18 лютого 2013 року, а позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] ([PERSON] вже після спливу позовної давності. Доказів, які б спростовували вказаний висновок суду, або підтверджували зупинення перебігу позовної давності або її переривання на інших підставах суду не надано. Крім того, вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленого ним у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014р. у справі № 6-160цс14, а саме: відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені,штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст.267 ЦК України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Посилання представника відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] у письмовій заяві на сплив позовної давності, суд розцінює, як заяву про її застосування. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Доказів про поважність причин пропущення позовної давності суду не надано. У зв"язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed