Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилаючись на те, що [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків за користування ним представник позивача просить суд стягнути з відповідача 45980,80 грн. заборгованості за кредитним договором та судовий збір, просив судовий розгляд проводити без його участі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору кредиту кредитної картки недійсним, де просив визнати договір кредиту кредитної картки №б/у укладений 19.04.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON], [INFO] недійсним, у повних вимогах ПАТ КБ "ПриватБанк" повністю відмовити, та стягнути сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 640-00 грн.(а.с.60-63). Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.04.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник повинен погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У порушення норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 31.07.2017 року має заборгованість 45980,80 грн., з яких: - 1993,06 грн. заборгованість за кредитом; - 37874,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3447,90 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2165,75 грн. штраф (процентна складова). Порядок погашення кредиту встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася анти терористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 рокуза № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Відповідно до 4.2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 рокуза № 1669-У11 територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Як визначено у прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (стаття 11) дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Місто Ізюм входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у відповідності до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. Тобто мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями накладається відповідно до вимог вказаного Закону з 14 квітня 2014 року і застосовується до боргових сум заборгованості за кредитним договором, які виникли після 14 квітня 2014 року. Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд вважає, що сума штрафів та пені в розмірі 6113,65 грн. не підлягає стягненню згідно норм вищезазначеного Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" підлягає частковому задоволенню, а саме: підлягає стягненню 39867,15 грн. (1993,06 грн. - заборгованість за кредитом + 37874,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом). Щодо зустрічної позовної заяви судом встановлено, що на підставі підписаної відповідачем за первісним позовом заяви 19.04.2011 року, що разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку було укладено Договір про надання банківськихпослуг. Зазначена заява була підписана відповідачем за первісним позовом до досягнення ним повноліття. Кредитна карга була видана [PERSON].29.08.2011року, що підтверджується довідкою про видані карти. Також, як час підписання анкети-заяви, так і на момент видачі кредитної карти відповідачу за первісним позовом, кредитний ліміт на картрахунку дорівнював 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування, в якій зазначено, що картрахунок[NUMBER] відкрито з 29,08.2011 року. Кредитний ліміт на зазначеному рахунку було встановлено лише 31.01.2012 року в розмірі 500,00 грн., який вподальшому неодноразово змінювався. Тобто, кредитний ліміт на картрахунок було встановлено після досягнення [PERSON] повноліття. Законом України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ встановлено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або звідповідного рахунка банку. Розділом III Постанови НБУ № ,705 від 05.11.2014 року встановлено, що Користувачі мають право використовувати електронні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків, установлених нормативно-правовими актами Національного банку та умов договору з емітентом. Залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна, такредитна платіжні схеми. Згідно укладеного договору Банком відкрито Відповідачу за первісним позовом банківський рахунок з встановленням дебетово - кредитної схеми, з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Згідно ст. 32 ЦКУ фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років(неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено, законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Додатково підтверджується положеннями Глави 6 Постанови НБУ№ 492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» встановно, що неповнолітні особи віком від 16 до 18 років відкривають поточні рахунки в загальному порядку встановленому для повнолітніхосіб. З довідки про зміну умов кредитування вбачається, що Банком було відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори провідкриття банківських рахунків. 31.01.2012 року (вже після досягнення Клієнтом повноліття) Банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0,00 грн. до 500,00 грн. Розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи розпочинається саме з 29.08.2011 року. З довідки по рахунку, вбачається, що з 29.08.2011 року по 31.01.2012 року, видана [PERSON] карта використовувалася як дебетна, тобто відповідач за первісним позовом розміщував на рахунку власні кошти і використував на власні потреби. 19.04.2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг до досягнення ним повноліття. Але в момент підписання анкети-заяви кредитний ліміт на картковий рахунок встановлено не було. Відповідач за первісним позовом отримав доступ до кредитних коштів лише з 31.01.2012 року, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування, яка засвідчує, що старт карткового рахунку відбувся 29.08.2011 року, а кредитний ліміт встановлено 31.01.2012 року та випискою по рахунку (додається). Тобто кредитні кошти були надані повнолітній, дієздатній особі, здатній своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати танести відповідальність у разі їх невиконання. Таким чином твердження відповідача за первісним позовом про укладення кредитного договору знеповнолітньою особою є безпідставними. Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною першою ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,?іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним івідповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту Позивачем за первісним позовом надані докази, на підтвердження факту надання кредитних коштів вже повнолітній особі, що не суперечить чинному законодавству України. Таким чином, відповідач за первісним позовом не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а отже його позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial