Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті батьків : матері - [PERSON], яка померла [INFO] року та батька - [PERSON], який помер [INFO] року залишилося спадкове майно житловий будинок на земельній ділянці 0,15 га в с. Лазещина, будинок [ADDRESS]. В період з [INFO] року - після смерті його матері [PERSON], вказаний житловий будинок та інше спадкове майно перейшло у повну власність його батька [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. В період з [INFO] року після смерті батька [PERSON], він вступив в управління та володіння спадковим майном. До кола осіб спадкоємців першої черги відносяться двоє дітей він, [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки, його сестра [PERSON], спадщину на житловий будинок в [ADDRESS], та земельну ділянку 0,15га не прийняла і свідоцтво отримати не бажає та відмовилася від прийняття спадщини на його користь, та у суд на продовження строку прийняття спадщини звертатися не буде, що стверджується заявою посвідченою 07 червня 2013 року секретарем виконкому Лазещинської сільської ради [PERSON] Єдиним спадкоємцем першої серги залишився він. З метою отримання правоустановчих документів на спадкове майно, як спадкоємець першої черги по закону він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у видачі таких йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правоустановчих документів у спадкодавця та видано з цього приводу державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори [PERSON] постанову за № 70 від 24 грудня 2014 року. Відсутності у спадкодавця державного акту та неотримання в БТІ відповідної реєстрації на вказане майно у зв'язку з нерозумінням спадкодавцем вимог законодавства та відмови нотаріальної контори позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом змусило його звернутися у суд за захистом своїх прав шляхом подачі позову про визнання права власності , оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину неможливо. У зв'язку з цим просив визнати за ним, [PERSON] [INFO], уродженцем с. Лазещина Рахівського району, Закарпатської області, місце реєстрації: Російська Федерація, Ямало-Ненецький автономний округ, [ADDRESS] місце проживання: [ADDRESS], право власності, в порядку спадкування, на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Представник відповідача - Лазещинської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова [PERSON] надав заяву про розгляд справи без участі представника ради. Позовні вимоги визнають, щодо задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи без самостійних вимог - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з'явився. В.о. начальника служби Н.Ю. Федірцан надала заяву, якою просить справу розглядати без участі їхнього представника та на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст. 529 ЦУ УРСР). Встановлено, що позивач [PERSON] являється сином спадкодавців [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], який помер [INFO] року а отже є, в силу ст. 524 ЦК в редакції 1963 р. спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Судом встановлено, що в період з [INFO] року - після смерті матері позивача [PERSON], вказаний житловий будинок та інше спадкове майно перейшло у повну власність батька позивача [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Такі дії не суперечили ст.549 ЦК УРСР 1963р. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спірний будинок побудований у 1960 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 1606 від 12 червня 2013 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON] та [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що спадкоємцем, який прийняв спадщину визнається у разі, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину, шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, оскільки в матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заяви іншого спадкоємця за законом - [PERSON], про відмову від спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки інші спадкоємці відмовилися від спадщини, про що складено належну заяву, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved