Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Агропромислового - торгового підприємства "Бобовище" про стягнення середнього заробітку та суми компенсації за час затримки розрахунку по заробітній платі. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 травня 1997 року згідно наказу №13/к її прийняли на посаду старшого бухгалтера в АТПТ "Бобовище", а 11 лютого 2014 року вона була звільнена з роботи за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Так, на час її звільнення, у АПТП "Бобовище" існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з червня 2013 року по 11 лютого 2014 року в сумі 16502,10 грн., однак у виплаті даних коштів Підприємство в добровільному порядку відмовилось, внаслідок відсутності грошових коштів. У зв'язку з тим, що відповідач не виплачував заробітку плату з 11 лютого 2014 року по 02 грудня 2014 року загальна сума компенсації, яка належить до виплати складає 3085,89 грн., які просить стягнути з АТПТ "Бобовище", а також - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 144, 37 грн. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача - [PERSON] в судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - представник Агропромислового - торгового підприємства "Бобовище" у судове засідання не з'явився, повідомлялось належним чином про час і місце розгляду справи, судовою повісткою в порядку статті 74 Цивільно - процесуального кодексу України, причину неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. -2- Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Наказу №29/л від 02 липня 1984 року була прийнята на роботу в завгосп-завод "Бобовищанський" на посаду бригадир - робітник. 01 травня 1997 року [PERSON] згідно наказу №13/к від 01 травня 1997 року прийнята на роботу старшого бухгалтера АТПТ "Бобовище", а на підставі Наказу № 4/к від 11 лютого 2014 року звільнена з роботи по п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки Серії [NUMBER] (а.с.6,7). 11 лютого 2014 року АПТП "Бобовище" надано Довідку №6 про середню заробітку плату (дохід), згідно якої [PERSON] в середньому на місяць отримувала заробітну плату в розмірі 1513 грн. 00 коп. (а.с.5). 04 вересня 2014 року Мукачівським міськрайонним судом видано судовий наказ, яким стягнуто з агропромислового-торгового підприємства "Бобовище" на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітку плату в розмірі 16502,10 грн., а також стягнуто з АПТП "Бобовище" в користь держави 121,80 грн. (а.с.8). З розрахунку суми компенсації за втрату частини грошових доходів та розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складає : індекс інфляції - 3085,89 грн., середній заробіток - 14 144,37 грн. (а.с.10,11). 04 лютого 2015 року представник позивача разом з заявою про розгляд справи у відсутності подав Звіт про результат розрахунку середнього заробітку та суми збільшення боргу за простроченим борговим зобов'язанням з урахуванням індексу інфляції з якого вбачається, що за період заборгованості 12.02.2014 - 01.12.2014 рр.. інфляційне збільшення суми боргу у кв. складає - 3465, 44 грн., а загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає - 14 144,37 грн. Відповідно до статті 1 та 43 Конституції України - Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди. Статтею 43 кодексу законів про працю України встановлено, що роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (що зазначено в Рішенні Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року по справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, а також у правовій позиції Верховного суду України від 03 лютого 2013 року). Правилами статті 34 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. З статтей 1 та 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" вбачається, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Так, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою № 159 Кабінету Міністрів України 21 лютого 2001 року (останні зміни відбулися 25 січня 2012 року) затверджено порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, відповідно до частини 2 якого Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Пунктом 4 частини 3 даного Порядку встановлено, що -3- компенсації підлягає такий вид грошового доходу разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру - заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Судом встановлено, що праця - цілеспрямована діяльність людей зі створення матеріальних і духовних благ, необхідних для задоволення потреб кожного індивіда і суспільства в цілому, а заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2014 року [PERSON] звільнена з АТП "Бобовище" на підставі п.1 ст.36 КЗпП, тобто за згодою сторін, але на день звільнення у Агропромислового-торгового підприємства перед [PERSON] існувала заборгованість по невиплаті заробітної плати за період з червня 2013 року по 11 лютого 2014 року в сумі 16 502 грн. 10 коп., та яка в подальшому була стягнута на користь позивача на підставі судового наказу Мукачівського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року. Таким чином АТП "Бобовище" не здійснивши виплату [PERSON] заборгованості по заробітній платі порушив свої трудові обов'язки як роботодавця, та її права як робітника передбачені Конституцією України, КЗпП України та інших нормативно - правових актів. З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку та суми компенсації за час затримки розрахунку по заробітній платі підлягають до задоволення.

Outcome: approved