Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року по 08 грудня 2008 року. Шлюб було зареєстровано Горлівським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №1141. У шлюбі народилися діти - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. У Свідоцтві про народження дітей батьком записаний відповідач [PERSON]. 25 листопада 2008 року шлюб було розірвано Калінінським районним судом м. Горлівка Донецької області. Рішення суду вступило в законну силу 08 грудня 2008 року. Вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав, відповідно п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, оскільки він з кінця 2008 року по теперішній час не виконує свого батьківського обов'язку щодо піклування про дітей та їх виховання. Батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку їх до самостійного життя, зокрема: не забеспечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє ніякого інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця м. Донецьк, громадянина України батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] та визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з їх матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 29 березня 2018 року на адресу суду надійшла Заява від позивача, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, задовольнити її позовні вимоги ( а.с.33). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ "Укрпошта") (а.с.28). У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.» Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 03 березня 2018 року (а.с.29). і тому з 03 березня 2018 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Щука О.В., яка діє на підставі Довіреності № 29/01-618 від 22 березня 2018 року (а.с.35) до судового засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 29 березня 2018 року від представника третьої особи надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі (а.с.34). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі є матір'ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] з 20 вересня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25 листопада 2008 року на підставі рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області №2-4724/2008 від 25 листопада 2008 року (а.с. 12). Діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані разом з матір'ю - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] та фактично проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], про свідчать Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видані Управлінням соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області (а.с.8, 17, 20). З Довідки № 106 від 01 березня 2018 року, виданою Керівником комітету мікрорайону ЖЕУ №3 міста Слов'янська, вбачається, що [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] з дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 21). З Виконавчого листа № 2-3544/2008р., вбачається, що з [PERSON] на підставі Рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 09 жовтня 2008 року були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2008 року до досягнення дітьми повноліття ( а.с.11). З Довідки про неотримання аліментів № 5377/05-38 від 27 травня 2013 року, виданої [PERSON], вбачається, що [PERSON] не отримувала у Центрально - Міському ВДВС Горлівського міського УЮ аліментами з [PERSON] у період 01 вересня 2012 року по 16 травня 2013 року, згідно з Виконавчим листом №2-3544 від 22 жовтня 2008 року, виданим Центрально - міським районним судом м. Горлівки Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 23). З Листа Дружківського міського Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 109 від 05 травня 2016 року, виданого [PERSON], вбачається, що на підставі Постанови про утворення виконавчої групи при органах ДВС управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22 лютого 2016 року створено робочу групу, яка виконує функції та приймає рішення щодо примусового виконання виконавчих документів, боржників або їх майна, за якими перебувають на тимчасово непідконтрольній українській владі території та проводить інші виконавчі дії, передбачені законодавством. Перевіркою в Єдиному Державному Реєстрі Виконавчих Проваджень встановлено, що станом на 05 травня 2016 року у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції зареєстровано виконавче провадження ВП №36295206, відкрите з виконання виконавчого листа №2-3544/2008, виданого 22 жовтня 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO]. Оскільки матеріали виконавчих проваджень залишені на території (зона проведення активної фази АТО), де раніше був розташований відділ та передача таких виконавчих проваджень у встановленому законодавством порядку з об'єктивних причин на даний час не може бути здійснена - надати інформацію по зазначеному виконавчому провадженню та виготовити копії документів провадження неможливо (а.с. 22). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є неповнолітніми, оскільки не досягли 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із Характеристики [PERSON], [INFO], складеної Донецьким вищим училищем Олімпійського резерву ім. С. Бубки міста Бахмута Донецької області, вбачається, що [PERSON] навчається в даному закладі з 1 вересня 2015 року. Зарекомендував себе як уважний та старанний учень. Володіє навчальним матеріалом здебільшого на достатньому рівні. Відповідальний до навчання, навчається в міру своїх здібностей. Має довільну зорову пам'ять, добре запам'ятовує навчальний матеріал, але не має до цього тяги. Виявляє логічне мислення. Має здібності до вивчення гуманітарних наук. На уроках буває активним, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться нормально, розпорядження класного керівника виконує. Має досягнення у спорті. Товариський, дисциплінований, самостійний. Правила поведінки завжди виконує. З повагою відноситься до викладачів, користується авторитетом серед товаришів. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з учнями. Хлопець виховується в неповній родині. Вихованням дитини займається лише мати, батько не цікавиться станом навчання та виховання дитини (а.с.10). Із Характеристики [PERSON], [INFO], учениці 7-В класу Словянської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №17 Словянської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON] навчається у Слов'янській ЗОШ № 17 з п'ятого класу. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та уважна учениця. Володіє учбовим матеріалом на достатньому рівні. Навчається не в повну міру своїх сил. Має здібності до вивчення математики. На уроках завжди уважна, виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. Багато читає.До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Брала активну участь у громадському житті школи та класу, у спортивному житті школи. Скромна, весела, товариська, розсудлива, дисциплінована. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Користується повагою серед викладачів. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Мати приділяє належну увагу вихованню доньки. Завжди цікавиться досягненнями доньки і відвідує батьківські збори. Батько до школи жодного разу не приходив, вихованням і досягненнями дитини не цікавився. Участі у вихованні дитини не бере. Жодного заходу не відвідав (а.с. 9). У суду немає підстав ставити під сумнів Характеристику, складену Слов'янською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №17 Слов'янської міської ради Донецької області та Характеристику Донецьким вищим училищем Олімпійського резерву ім. С. Бубки міста Бахмута Донецької області, які були складені директорами закладу та класними керівниками, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в характеристиках належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - батько [PERSON], проживає окремо від своїх неповнолітніх дітей. Матеріальну допомогу дітям не надає, не спілкується з ними, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться навчанням дітей, їх навичками та уподобаннями, їх життям, успіхами та труднощами у навчанні, їх схильностями та здібностями, не відвідує школу. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Із Висновку № 29/01-607 від 21 березня 2018 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 14 березня 2018 року, вважає, що батька [PERSON], доцільно позбавити батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 36). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не сприятиме інтересам дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого суду висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення батька [PERSON] до виконання батьківських обов'язків з виховання і утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області № 29/01-607 від 21 березня 2018 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров'я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дітей, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дітей. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дітей та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та визначити місце проживання дітей з матір'ю - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762,00 гривень. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON], а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved