Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

05 травня 2015 року ПАТ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що 03 червня 2008 року між ним укладено договір б/н, за яким відповідачка отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Згідно умов наданого кредиту договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Однак відповідачка вказаних умов договору не виконала у зв'язку із чим станом на 31.03.2015 року заборгувала позивачу суму в розмірі 21818,92 гривень та до теперішнього часу борг не сплачує. Представник позивача просить суд, стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 21818,92 гривня на користь позивача разом із судовими витратами в розмірі 243,60 гривні. Представник позивача Сафір Ф.О., який діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явився, надав заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за його відсутність, не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідачка до судового засідання не з'явилася за невідомими суду причинами, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Оскільки сторони до судового засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, а також враховуючи думку представника позивача, суд ухвалює заочне рішення в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. 03.06.2008 року за заявою [PERSON] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», був укладений кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов наданого кредиту договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.3.2., 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень +5% від суми позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03.06.2008 року вбачається, що у відповідачки станом на 31.03.2015 року мається перед банком борг на загальну суму 21818,92 гривень, який складається з заборгованості за кредитом в розмірі - 12994,94 гривні, заборгованість по процентам за користування кредитом - 6946,89 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 600 гривень, штраф фіксований - 250 гривень, штраф процентна складова - 1027, 09 гривень. Згідно ст. 551 предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином судом встановлено у судовому засіданні факт наявності у відповідачки відповідальності перед ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" за невиконане зобов'язання по кредитному договору від 03.06.2008 року. На підставі переліченого з [PERSON] підлягає стягненню на користь банку сума заборгованості за кредитом, за відсотками, комісіями, та штраф (процентна складова), які передбачені кредитним договором від 03.06.2008 року. Однак суд вважає необхідним відмовити ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" у його вимогах до відповідачки щодо стягнення фіксованої суми штрафу за порушення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, оскільки визначення фіксованого штрафу (неустойки), що закріплена у кредитному договорі від 03.06.2008 року, не відповідає поняттю неустойки, передбаченому в цивільному законодавстві України, тобто неустойкою не може бути фіксована сума штрафу. Також суд зазначає, що згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі викладеного з [PERSON] підлягає стягненню на користь банку сума заборгованості за кредитом в розмірі 21568,92 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривні. На підставі ст. ст.526,530,549,551,610,1054 ЦКУ Країни,

Outcome: partial