Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом , в якому, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, просив\~ стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2006 року по 30.06.2017 року в сумі 4879,64 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що відповідачам з 2000 року надавалися послуги з водопостачання та водовідведення, які сплачувалися нерегулярно та не в повному обсязі. Наразі існує заборгованість, яка виникла через те, що частина сплачених коштів, з огляду на незазначення відповідачами призначення платежів в квитанціях, зараховувалася на погашення забогованості за попередні періоди. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав в повнову обсязі, вказав, що за період заявлених позовних вимог заборгованість склала 105,81 гривень, яка ним була погашена в наступні періоди . Також відповідач заявив про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог . Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в наданій суду заяві позов не визнала, справу просила розглядати у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "споживач-фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги"; "житлово-комунальні послуги- результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках, спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів,норм, стандартів, порядків і правил"; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та горячою водою, водовідведенням ,газо та електропостачанням,опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку , встановленому законодавством". Учасниками відносин у сфері житлово-комунальні послуги є : власник, споживач, виконавець, виробник, відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Споживач згідно ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки , встановлені договором або законом. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 66, 67, 68 ЖК України, та визначено, що наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, не пізніше до 10 числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації. Згідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов'язанням з договору найму житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] \~\~ зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою . Як вбачається з розрахунку КП «Водоканал», відповідачі отримували послуги з водопостачання холодної води та послуги каналізації. Відповідно до вказаного розрахунку, на який позивач посилається як на підставу уточнених позовних вимог (а.с.86-88) , відповідачам з червня 2006 року по червень 2017 року нараховано до сплати 11\~080,42 гривень. В свою чергу вказаним розрахунком підтверджено, що [PERSON], [PERSON] за вказаний період сплачено 3232,92 гривень, крім того їм нарахована субсидія 3754,21 гривень. Також, з зазначеного розрахунку вбачається, що на 01.06.2006 року у відповідачів була наявна заборгованість у розмірі 786,35 гривень , при цьому, оплата в сумі 786,35 гривень за період заявлених позовних вимог врахована позивачем для погашення заборгованості за період до 01.06.2006 року. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оплата за послуги з водопостачання та водовідведення повинна вноситись щомісячно, за надані послуги за минулий місяць. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки статтею 257 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, заборгованість у відповідачів утворилася за період з 2000 року. Відповідачі сплачували у цей період платежі, які відносилися КП «Водоканал» у першу чергу у рахунок погашення заборгованості, яка виникла з 2000 року. Відповідачі при оплаті послуг водопостачання та водовідведення не вказували у квитанціях призначення платежу, тому за вказаний період і утворилася сума заборгованості, яка залишилася не погашеною- 4879,64 гривень. Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До суду з заявою про видачу судового наказу позивач звернувся в в травні 2014 року. Вказаний судовий наказ було скасовано ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року. У межах строку позовної давності, за період з травня 2011 року по червень 2017 року відповідачам, відповідно до розрахунку наданого КП «Водоканал» (а.с.86-89) нараховано до сплати 6\~906,07 гривень, за цей період відповідачами сплачено 3046,05 гривень, крім того субсидія склала 3754,21 гривень . Отже, судом встановлено, що в межах строків позовної давності відповідачі мають заборгованість в сумі 105,81 гривень , яка підлягає стягненню з них в солідарному порядку. При цьому доводи відповідача [PERSON] про те, що вказана сума 105,81 гривень ним була сплачена , суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до наданих квитанцій відповідачі лише оплачували поточні нарахування з серпня 2017 року . Посилання представника КП «Водоканал» на те, що сплачувані відповідачем грошові кошти спрямовувалися на погашення заборгованості за попередні роки, не може бути підставою для незастосування наслідків пропуску строку позовної давності , оскільки доказів того, що відповідачі , сплачуючи послуги після травня 2011 року , здійснювали оплату на погашення заборгованості попередніх років, суду не надано. Про будь-які зарахування платежів на погашення заборгованості відповідачі , як споживачі послуг, не повідомлялися. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачем було сплачено судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст. 99 ЦПК України).

Outcome: partial