Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

08.10.2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що з 13.03.2013р. він прийнятий на посаду головного інженера ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", 28.09.2015р. на підставі наказу №102-к, позивача звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України. Із вказаним звільненням позивач не згоден, оскільки за п.2 ст. 41 КЗпП України можливо звільнення працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, якщо винні дії працівника дають підстави для втрати до нього довір'я зі сторони власника або уповноваженого органу. Згідно посадової інструкції головного інженера вбачається, що головний інженер не відноситься до зазначених у п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, осіб. Тому звільнення із вказаних підстав є незаконним. В зв'язку із незаконним звільненням, позивач поніс моральні страждання та переживання, розмір заподіяної моральної шкоди він оцінив у 1 000 000 грн. 23.10.2015р. позивач уточнив позовні вимоги, вказав, що моральна шкода полягає у тому, що порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Середній заробіток за час вимушеного прогулу просить стягнути із розрахунку середнього заробітку 6110,53 грн., за період з 28.09.2015р. до моменту поновлення на роботі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі, із врахуванням уточненого позову. Пояснили, що така ситуація склалась після того, як позивач повідомив виконуючого обов'язки генерального директора підприємства, що він подав документи до конкурсної комісії про участь у конкурсі на заміщення вакантної посади генерального директора вказаного підприємства. Наказ про звільнення позивач отримав лише 07.10.2015р. поштою, будь-яких пояснень з приводу звільнення від нього не відбирали. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалась судом у заочному порядку відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає можливим задовольнити позов частково. Судом встановлено, що з 13.03.2013р. [PERSON] був призначений на посаду виконуючого обов'язки головного інженера ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара", з 19.09.2013р. призначений головним інженером, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 16/. Згідно наказу від 28.09.2015р. №102-к [PERSON] звільнено з 28.09.2015р. по п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри до нього /а.с. 17/. Копію наказу про звільнення позивач отримав поштою 07.10.2015р. /а.с. 7/. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч.1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із наступними змінами і доповненнями), звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Тобто, для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.п.), винна дія працівника, та втрата до нього довір'я з боку власника або уповноваженого органу. Як слідує із наданої посадової інструкції головного інженера ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара", затвердженої 25.04.2011р., головний інженер розробляє та проводить технічну політику на підприємстві, впроваджує нові, більш прогресивні види обладнання та технологічні процеси, передовий досвід з метою забезпечення виробничих завдань /а. с. 8-11/. Таким чином, підстав для віднесення позивача до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, суд не вбачає. Із наказу про звільнення також не вбачається які саме винні дії [PERSON] по безпосередньому обслуговуванню грошових, товарних або культурних цінностей дали підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Крім того, позицію відповідача, який отримав позовну заяву, належним чином тричі повідомлявся про день розгляду справи, однак, заперечень проти позову не надав, як не надав і витребувані судом документи, суд розцінює як визнання позову. Згідно ч.1,2,7 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неправомірність звільнення позивача на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, в зв'язку із чим, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді головного інженера. Рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2015р. по 12.11.2015р., виходячи із розміру середньомісячного заробітку у розмірі 6110,53 грн., та середньогодинного заробітку 36,59 грн. /а.с. 37/, складатиме виходячи із 40-годинного робочого тижня: 36,59 грн. х 248 годин = 9074,32 грн. (за 1 робочий день у вересні, 21 робочий день у жовтні 2015р., 9 робочих днів у листопаді 2015р., всього 31 робочий день, що становить 31 день х 8 годин = 248 годин). Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що неправомірним звільненням позивача, порушенням його законних прав, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у понесених ним душевних стражданнях, втратою нормальних життєвих зв'язків, необхідністю докладати позивачем додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, виходячи із принципів розумності та справедливості, із врахуванням глибини понесених позивачем моральних страждань, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1000 грн. В задоволенні решти частини позову слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави у розмірі 1461,6 грн. (за вимоги немайнового характеру про поновлення на роботі 487,20 грн., про стягнення моральної шкоди 487,20 грн., майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 487,20 грн. Всього 487,2 х 3 = 1461,60 грн.)

Outcome: partial