Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернуласьдо Деснянського районного суду м. Києва з позовом про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючі заявлені вимоги тим, що 10 серпня 2006 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. [INFO] народилася спільна донька - [PERSON] . 10 листопада 2009 року шлюб між нею та Відповідачем було розірвано. 10 червня 2014 року Деснянським районним судом міста Києва було винесено рішення про стягнення аліментів з Відповідача на утримання неповнолітньої доньки. [PERSON] щомісячно в розмірі 750,00 грн., але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 20 березня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 755/19792/14-ц, Відповідача було позбавлено батьківських прав щодо нашої доньки. [PERSON] . Фактично спільна дитина весь час перебуває повністю на моєму утриманні. Коли дитина підросла, витрати на її утримання суттєво збільшились. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що на даний час спільна неповнолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні та розвитку. Вважає, що стан здоров`я та матеріальне становище Відповідача дозволяє йому утримувати свою дитину. В свідоцтві про народження доньки у графі батько записаний Відповідач. Крім нашої спільної дитини. Відповідач аліменти нікому не сплачує. Відповідач відмовляється добровільно збільшити матеріальну допомогу на дитину, посилаючись на рішення суду та відсутність роботи та стабільного заробітку. Проте, останнім часом матеріальне становище Відповідача покращилось, оскільки зі слів спільних знайомих мені відомо, що Відповідач працевлаштувався на іншу роботу з більшою заробітною платою. При цьому Відповідач приховує ці обставини. Наголошує, що сплачуваних Відповідачем аліментів не вистачає на забезпечення гармонійного розвитку дитини, в зв`язку із цим бажає збільшити розмір стягуваних з Відповідача аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини. Зазначено, що станом на 21.04.2020р. Відповідач отримує щомісячний заробіток у розмірі 18 000 - 25 000 грн., відтак вважає що у Відповідача є можливість матеріально допомагати своїй доньці. Відтак, просить суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок , починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, Позивач просить суд стягнути індексацію суми аліментів, мотивуючи тим що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2014р., винесено рішення про стягнення з Відповідача аліментів на утримання доньки. З дня винесення рішення, дані суми не були проіндексовані. Відтак просить суд стягнути з відповідача суму індексації в розмірі 726,65 грн. Також, Позивач просить стягнути додаткові витрати на навчання доньки, на оздоровлення дитини, обґрунтовуючи тим, що наразі, [PERSON] 15 років і вона навчається у 9 класі Комунального закладу «Навчально- виховний комплекс «Спеціалізована школа І ступеня з поглибленим вивченням української мови - гімназія № 39 ім. гетьмана України Богдана Хмельницького» Деснянського району м. Києва»). В лютому-березні 2020 року [PERSON] відвідувала підготовчі курси до Державної підготовчої діяльності з математики. За дані послуги Фізичній особі - підприємцю [PERSON] не. було сплачено 360 гривень 00 копійок, щомісячно. У зв`язку з тим що, після закінчення 9 класу, [PERSON] має на меті вступати до Київського державного коледжу туризму та готельного господарства на навчання. їй необхідно відвідувати підготовчі курси з географії та української мови. За дані курси поглибленого вивчення (додаткові заняття) з географії та української мови нею було сплачено 2160 грн., щомісячно. Крім того, мотивуючі вимоги, позивач зазначає, що у кінці 2014 році у [PERSON] почалися проблеми із зубами. Після відвідування зубного лікаря (стоматолога) було порекомендовано як найшвидше встановити доньці брекет-системи на верхню та нижню щелепи. 16 жовтня 2014 року у стоматології САН-СМАЙЛ [PERSON] було встановлено брекет-системи на верхню та нижню щелепи. Вартість даної процедура склала 16 000 грн. Позивачем дана послуга сплачена в повному обсязі . Позивач зазначає, таким чином вона вже понесла додаткові витрати на виховання нашої спільної доньки у розмірі 18 520 грн. Також у неї будуть додаткові витрати на дитину у розмірі: 2 160 грн., що складаються з оплати курсів поглибленого вивчення (додаткові заняття) з географії та української мови. Вартість послуги складає 2160 (дві тисячі сто шістдесят гривень) 00 копійок щомісячно. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач, просить суд: 1.Збільшити розмір аліментів стягуваних на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2014 року по справі № 754/7572/14-ц та стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 5 000 грн., від дня подання позову та щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , суми індексації аліментів які підлягають стягненню у розмірі 726, 65 грн. 3.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на утримання спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі: 9 260 грн. 4.Стягнути з [PERSON] щомісячні додаткові витрати на користь [PERSON] , на утримання спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі: 1 080 грн. 5.Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , витрати на правову допомогу у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. 10.06.2020 року Відповідачем подано Відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд, позов задовольнити частково, а саме з часу подання якого збільшити розмір стягнення аліментів на утримання спільної дочки [PERSON] [INFO] до 1000 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до виповнення нею 18 років; стягнути індексацію за призначені аліменти у розмірі 726,65 грн.; в задоволені решти вимог відмовити. Мотивуючі свої доводи тим, що викладені позивачем факти у своїй більшості є виключно нею вигаданими і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Також він є інвалідом та отримує мінімальну пенсію та не працює, утримує матір пенсіонерку. Окрім цього, у позові заявлені вимоги на майбутнє. 23.07.2020 року представником позивача [PERSON] подано Відповідь на Відзив, в якому останній просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав їх обґрунтованості. Доводи викладені у Відзиві на позовну заяву вважає необґрунтованими. 17.08.2020 року Відповідачем подано заперечення на відповідь на Відзив, в якому останній просить суд позов задовольнити частково, а саме з часу подання якого збільшити розмір стягнення аліментів на утримання спільної дочки [PERSON] [INFO] до 1000 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до виповнення нею 18 років; стягнути індексацію за призначені аліменти у розмірі 726,65 грн.; в задоволені решти вимог відмовити. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та поданими доказами. Відповідач до судового засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. В поданій до суду заяви просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, з врахуванням поданого Відзиву та запереченнями на Відповідь на відзив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень та поданих стороною відповідача доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ,актовий запис №2956. Шлюб між сторонами розірвано 10 листопада 2009 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1065. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2014 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва, ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 750 грн., але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.05.2014 року. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що на даний час спільна неповнолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні та розвитку. Наголошує, що сплачуваних Відповідачем аліментів не вистачає на забезпечення гармонійного розвитку дитини, в зв`язку із цим бажає збільшити розмір стягуваних з Відповідача аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Судом об`єктивно встановлено, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів, у зв`язку із збільшенням вікових потреб дітей, зростанням цін, витрати, які несе позивачка на їх утримання, значно перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в зв`язку з чим матеріальне становище отримувача аліментів погіршується. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Доказів щодо майнового стану та доходів відповідача позивач не надав. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою і має доходи; він не має інших неповнолітніх дітей, осіб, на утримання яких з нього були б стягнуті аліменти. Згідно із Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум, для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року складає 2218грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395грн. На момент ухвалення судом рішення неповнолітній дитині сторін, [PERSON] , [INFO] , виповнилось 15 років. З огляду на вказане, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини, враховуючи матеріальне становище платника аліментів та матеріальне становище утримувача аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1159 грн. щомісячно. Щодо стягнення індексації суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з ст. 2 Закону України " Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII індексації підлягає розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.4 Закону України " Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Згідно ч.7 ст.5 Закону України " Про індексацію грошових доходів населення"індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Беручи до уваги результат розрахунку індексації, що наведений позивачем у позовній заяві, визнання позову в цій частині відповідачем суд вважає, що позивач має право на індексацію аліментів ,отже позов в цій частині підлягає до задоволенню. З огляду на вищенаведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки індексації по стягнутих аліментах на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , що в сумі становить 726 гривень 65 копійок. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З урахуванням фактично понесених стороною Позивача витрат, суд задовольняє частково позовні вимоги в цій частині, та стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати в розмірі 8000 грн., які пов`язані з встановленням спільній дитині сторін брекет-системи на верхню та нижню щелепи. При цьому, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача інших додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини. Витрати, зазначені позивачкою не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дитини (творчих, спортивних тощо), а тому не є додатковими. Зазначені витрати є повсякденними та охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач зобов`язаний сплачувати згідно рішення суду. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved