Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами такого були її баба [PERSON], матір [PERSON] та брат [PERSON]. Вважає, що кожному з них належало по 1/3 ідеальній частині вказаного будинковолодіння. Вказує, що [INFO]. померла її баба, а спадщину, що відкрилась після її смерті, в тому числі належну їй частку в колгоспному дворі, прийняв онук, а її (позивача) брат - [PERSON] відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Зазначає, що [INFO] померла її матір [PERSON], котра за життя своїм майном не розпорядилась. Спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], в тому числі належну їй частку в колгоспному дворі, у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України прийняв син спадкодавця, а її (позивач) брат [PERSON] Покликається на те, що [INFO] помер і її брат [PERSON], який також за життя своїм майном не розпорядився. Стверджує, що як спадкоємець другої черги спадкування за законом у встановлені законом строк та порядку у відповідності до вимог статей 1268-1269 ЦК України прийняла спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті брата [PERSON] Зокрема, з метою оформлення своїх спадкових справ зверталася до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., де отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного спадкодавцю [PERSON] майна. Однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва на решту спадкового майна, зокрема на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, через відсутність на такий правовстановлюючих документів. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить слухати справу у її відсутності. Представник відповідача - Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить справу слухати у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте подав копії сторінок спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO] за №104/2015, копії сторінок спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO] за №248/2017, інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 29.05.2018р. №52072744 та просив справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, а скерував на адресу суду повідомлення, з якого відомо, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилася, а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд, були: [PERSON] (баба позивача), [PERSON] (матір позивача) та [PERSON] (брат позивача), що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Конюшки Мишлятицької сільської ради Мостиського району. Зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи в рівних частках мали право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння), тобто кожен на 1/3 частину будинковолодіння по [ADDRESS]. 26.03.1993 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входило право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що належав спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла у 1993 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року. Як убачається з матеріалів справи, після смерті спадкодавця [PERSON] саме її внук - [PERSON] у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступив в управління та володіння належним їй спадковим майном. Із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 06.06.2018р. за №01-16/412 відомо, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., спадкова справа не заводилась. Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] успадкував [PERSON] Отже, після смерті [PERSON] частка [PERSON] у колгоспному дворі збільшилася до 2/3 частин (1/3, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/3 частина, яку він успадкував після смерті спадкодавця [PERSON].). [INFO] року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадкового майна спадкодавця [PERSON] входили приватизовані земельні ділянки загальною площею 0,9046 га, розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району та 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належала їй як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. Із матеріалів даної цивільної справи та спадкової справи №104/2015, заведеної приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Яксманицьким Р.С. вбачається, що лише син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] серед спадкоємців першої черги спадкування за законом вважається таким, що прийняв дану спадщину. Факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилась внаслідок смерті його матері [PERSON] стверджується спільним проживанням зі спадкодавцем на час смерті згідно довідки, виданої Мишлятцькою сільською радою Мостиського району Львівської області 30.11.2015р. за№1308. 12.12.2015р. приватним нотаріусом Яксманицьким Р.С. видано на ім'я [PERSON], як спадкоємця майна спадкодавця [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного спадкодавцю майна, а саме на приватизовані земельні ділянки загальною площею 0,9046 га, розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району. Крім того, після смерті спадкодавця [PERSON] її син [PERSON] фактично успадкував і належну їй 1/3 частину спірного будинковолодіння та став власником такого в цілому (1/3, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/3 частина, яку він успадкував в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] + 1/3 частина, яку він успадкував в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON].). [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. У зв'язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] та відсутністю спадкоємців першої черги спадкування за законом право на спадкування за законом одержали особи, визначені в ст.1262 ЦК України. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №248/2017, заведеної після смерті [PERSON], належну [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець другої черги спадкування за законом - його рідна сестра - позивачка [PERSON] Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою нею до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. заявою про прийняття спадщини від 04.04.2017р. за №536. Інший можливий спадкоємець другої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], - його рідна сестра [PERSON] подала 04.04.2017р. до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. заяву про відмову від належної їй частки у спадщині на користь сестри померлого - [PERSON], позивачки по справі. 13.10.2017р. позивач [PERSON] отримала в приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельні ділянки площею 2,5031 га, 0,4381га та 0,4665 га, розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району, що належали спадкодавцю [PERSON] В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок в с.Конюшки, що фактично входить до складу спадщини спадкодавця [PERSON], та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 06.06.2018р. за №01-16/412 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.06.2018р. №52150846; копією спадкової справи №104/2015, заведеної в приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON]; копією спадкової справи №248/2017, заведеної в приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON]; копіями паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], позивача по справі; виписками з по господарських книг по с.Конюшки Мостиського району Львівської області; довідкою, виданою виконкомом Мишлятицької сільської ради Мостиського району за № 590 від 13.06.2018р.; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, такі з боку матері. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне будинковолодіння - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]

Outcome: approved