Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк" (далі - ПАТ „УкрСиббанк") звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 2105451,68грн., та судові витрати, мотивуючи свої вимоги наступним. 12 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11003238000, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті 245950 швейцарських франків, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит не пізніше 12 травня 2027 року та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 8,99 % річних, погашення яких мало відбуватись з 01 по 210 число кожного місяця. 07.03.2007 року між Банком та Відповідачем-1 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої доповнено договір підпунктом 4.14 та пунктом 7.7. 08.10.2007 укладено додаткову угоду, якою змінено строки погашення процентів з 01 по 25 число кожного місяця. 01.11.2011 року між сторонами укладено додаткову урду №3, відповідно до умов якої, змінено форму кредитування. Банк зобов'язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) у формі кредитної лінії з лімітом у розмірі 3339349,64 грн. На дату укладення Додаткової угоди позичальнику надався транш в національній валюті в розмірі 1 678 165,65 грн. У зв'язку зі зміною виду кредитування, Банк та позичальник домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Кредитного договору, зазначений при його укладенні - №11003238000 так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку - №11442908000, №11442910000. З 01 листопада 2011 встановлено процентну ставку в розмірі 12,99 % річних. З метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON], між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №11003238000/П від 12 травня 2006 року. 01 листопада 2011 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №11003238000/П від 12.05.2006 року, відповідно умов якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. Відповідач [PERSON] умов кредитного договору не виконав, не здійснював платежі для погашення по кредиту з вересня 2013 року. 09.07.2015 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 26.08.2015 року, вимоги банку залишені без задоволення. Станом на 26.08.2015 року заборгованість [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 2 105 451,68 грн., з яких: -1 489689,61 грн. - кредитна заборгованість в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з вересня 2013 року - 224 373,96 грн. -409 165,34 грн. - заборгованість по процентам; -74 718,41 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; -131 878,32 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. 15 грудня 2015 року [PERSON] звернувся з зустрічними позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договору від 12 травня 2006 року №11003238000 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк», який мотивовано тим, що відповідно до п.1.1.1 Договору він укладений з 12 травня 2006 року та діє по 12 травня 2027 року. Додатковим угодами змінювалась валюта кредитування, але строк договору залишався незмінним. Посилаючись на ст..651, 652 ЦК України, вважає що кредитний договір має бути розірвано за рішенням суду, оскільки змінилися істотні умови договору, а саме Банк вимагаючи дострокового стягнення суми кредиту в умовах АТО, фактично змінює зміст договору щодо прав та обов'язків сторін та його строку дії. Право на дострокове стягнення суми кредиту передбачено умовами договору, але воно тягне за собою таку суттєву зміну прав та обов'язків сторін, що втрачає сенс договору. Представник ПАТ «Укрсиббанк» у судове засідання не прибув, просив розглядати справу у його відсутність, вимоги за первісним позов підтримує, подано заперечення на зустрічну позовну заяву, де зазначено, що скористалися правом на захист свого порушено права як кредитора у відповідності до ст. 1050 ЦК України, ст. 589 ЦК України та обрали спосіб захисту як стягнення заборгованості. З часу порушення зобов'язань [PERSON] з вересня 2013 року будь-які договірні домовленості про позасудове врегулювання між сторонами відсутні. Відповідно до розділів 5, 11 Договору про надання споживчого кредиту №11003238000 від 12.05.2006 року передбачає у випадку порушень та/або невиконання Позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку визначених умовами договору. За кредитним договором ПАТ «Укрсиббанк» умови кредитного договору виконав - [PERSON] отримав кредит, за рахунок кредитних коштів задовольнив свої споживчі потреби, а саме придбав нерухомість за адресою: [ADDRESS] (п. 1.4 Кредитного Договору). Неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє боржника від відповідальності. Вважає, що відсутні докази того, що АТ «Укрсиббанк» припустився порушень законодавства, тому в задоволенні зустрічного позову про розірвання кредитного договору слід відмовити. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що відповідно до ст.2 Закону України «про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція. Встановлено мораторій на нарахування пені. 02.12.2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження 1275-р, у п.20 встановлено, що місто Маріуполь є містом у якому проводилась антитерористична операція. Вважає, що за таких обставин заявлений позов не відповідає діючому законодавству та підлягає відхиленню. У задоволенні позовної заяви просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з позовними вимогами ПАТ «Укрсиббанк» не згоден. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлення через оголошення у пресі, про причини неявки судду не повідомлено. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог Закону України „Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк „УкрСиббанк" змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк". Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Більш повне визначення міститься в Положенні про кредитування, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредитна операція - це договір щодо надання кредиту, який супроводжується записами за банківськими рахунками, з відповідним відображенням у балансах кредитора та позичальника. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" передбачає право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни в укладеному кредитному договорі. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах передбачених законодавством. Розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. Розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися, виходячи із різних факторів. Однак в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком та позичальником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору. Збільшення розміру процентів банком в односторонньому порядку не допускається. Судом встановлено, що 12.05.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11067040000, з подальшим укладенням Додаткової угоди №1 307.03.2007, Додаткової угоди №2 08.10.2007, Додаткової угоди №3 01.11.2011, відповідно до умов яких, банк зобов'язався надати Позичальнику кредит ( грошові кошти) у формі кредитної лінії з лімітом у розмірі 3339349,64 грн., строки погашення процентів з 01 по 25 число кожного місяця. З 01 листопада 2011 року процентна ставка 12,99% річних. Кредитування позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин (траншів) в будь-якій валюті, що передбачена договором в межах ліміту кредитної лінії. Умовам и додаткової угоди встановлено, що валютою кредиту (траншу) можуть бути: швейцарський франк та/або гривня України. Базовою валютою за Кредитним договором є гривня. На дату кладення Додаткової угоди позичальнику надавався транш в національній валюті в розмірі 1678165,65 грн. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 7.1. зазначеного Договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. При цьому Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого Договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим Договором за першою вимогою Банку. Позивачем виконано умови договору про надання споживчого кредиту № 110032380000 від 12.05.2006 року та надано відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 245950 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних , строк повернення кредиту 12 травня 2027 року, на дату укладення додаткової угоди №3 [PERSON] надано транш у розмірі 1678165,65 грн. процентна ставка 12,99%. З метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON], між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №11003238000/П від 12 травня 2006 року. 01 листопада 2011 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №11003238000/П від 12.05.2006 року, відповідно умов якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Договір поруки є двостороннім правочином, але одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок відповідати за дії боржника, а поручитель зобов'язаний виконати вказаний обов'язок. Порука як особистий вид забезпечення виконання зобов'язання передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання,яке вона забезпечує, майнові інтереси кредитора задовольняються поручителем. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Кредитним договором, та у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов Кредитного договору, у позивача виникло право вимоги стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також передбачених Договором штрафних санкцій. 09.07.2015 року, у зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором № 11003238000 від 12.05.2006 року, позивачем на адресу відповідачів надіслано письмову вимогу про досудове врегулювання спору, шляхом погашення кредитної заборгованості. З наданої суду довідки-рахунку вбачається, що [PERSON] платежі за договором про надання споживчого кредиту не здійснює з вересня 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем порушено умови Кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим, станом на 26.08.2015 року сума заборгованості відповідача перед Банком позивача становить 2105451,68 грн., з яких: 1489689,61 грн. - кредитна заборгованість в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з вересня 2013 року - 224373,96 грн.; 409165,34 грн.. - заборгованість по процентам; 74718,41 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 131878,32 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 2 Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України(справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р та від 02.12. 2015 року № 1275-р, місто Маріуполь (Маріупольська міська Рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалась антитерористична операція. Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р була зупинена, в подальшому було прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12. 2015 року за № 1275-р, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, в тому числі стаття 2, яка забороняє нарахування пені та/або штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у зв'язку із тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафу, які нараховані після 14.04.2014 року, є необґрунтованим та задоволенню не підлягають. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по кредиту становить 1898854,95 гривень, яка складається з наступного: 1489689,61 грн. кредитна заборгованість в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з версня 2013 року - 224373,96 грн. та 409165,34 грн. - заборгованість по процентам. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, без стягнення пені. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про розірвання договору слід зазначити наступне. Згідно положень статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Однак, частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1.в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2.зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3.виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Звертаючись із зустрічним позовом до ПАТ „УкрСиббанк" та обґрунтовуючи свої вимоги про розірвання Договору про надання споживчого кредиту № 1100323800 від 12 травня 2006 року, посилався на те, що Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 відповідно до ст. 107, 112 Конституції України введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження цілісності України». 2.09.2014 року був прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Посилається на те, що вимагаючи дострокового стягнення суми кредиту в умовах АТО, банк фактично змінює зміст договору щодо прав та обов'язків сторін та його строку дії. Право на дострокове стягнення суми кредиту передбачено умовами договору, але воно тягне за собою таку суттєву зміну прав та обов'язків сторін, що втрачається сенс договору. Разом з тим, згідно роз'яснень п. 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 Цивільного кодексу України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 Цивільного кодексу України. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Отже, позивач за зустрічним позовом [PERSON] зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При цьому, ураховуючи недоведеність позивачем [PERSON] наявності умов для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України у судовому порядку, то підстави для задоволення його позовних вимог та розірвання кредитного договору відсутні. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про розірвання договору є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду та витрат за оголошення у пресі 420 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial