Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

17 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального підприємства "Кам`янська центральна районна аптека № 29" (далі - КП "КЦРА № 29"), Кам`янської районної ради про припинення трудових відносин між [PERSON] та КП "КЦРА № 29" Кам`янської районної ради на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 06 листопада 2020 року. Позовна заява мотивована тим, що заява про звільнення з роботи за власним бажанням не розглянута, питання про припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України не вирішено, а тому трудові права позивача є порушеними і вони підлягають захисту в судовому порядку. Позивач та адвокат позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача - Кам`янської районної ради - не був присутнім у судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи без участі представника Кам`янської районної ради, при цьому правову позицію щодо розгляду даної справи не висловлено. Представник відповідача - комунального підприємства "Кам`янська центральна районна аптека № 29" Кам`янської районної ради - в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, згідно з рекомендованим поштовим відправленням адресат відсутній за адресою місцезнаходження. Заслухавши в судовому засіданні позивача та адвоката позивача, оцінивши надані докази у їх сукупності і взаємозв`язку, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 14 грудня 2017 року розпорядженням голови Кам`янської районної ради № 36-п [PERSON] було призначено на посаду тимчасово виконуючого завідувача КП "КЦРА № 29" Кам`янської районної ради (а.с. 9). 03 вересня 2020 року вона звернулася до голови Кам`янської районної ради із заявою про надання щорічної відпустки з подальшим звільненням за угодою сторін з 06 жовтня 2020 року (а.с. 10). Листом голови Кам`янської районної ради від 21 вересня 2020 року № 196/01-21 [PERSON] повідомлено, що ліквідація КП "КЦРА № 29" не завершена, ліквідаційний баланс не складений та не затверджений. На даний час на балансі підприємства перебуває майно районної комунальної власності, за яке [PERSON] несе матеріальну, адміністративну та кримінальну відповідальність. Крім того, ліквідаційна комісія не є юридичною особою, тому представляти підприємство в контролюючих органах та в суді може тільки керівник підприємства. Задовольнити дану заяву можливо лише після завершення процедури ліквідації підприємства (а.с. 11). 22 жовтня 2020 року [PERSON] на ім`я голови Кам`янської районної ради повторно подана заява про звільнення з посади тимчасово виконуючого обов`язки завідувача КП "КЦРА № 29" Кам`янської районної ради за власним бажанням у зв`язку з невиплатою заробітної плати та ненадання щорічної основної відпустки, а також про виключення зі складу комісії по припиненню юридичної особи КП "КЦРА № 29" (а.с. 12). 11 листопада 2020 року [PERSON] заявою до голови районної ради повідомляє, що 09 листопада 2020 року вона залишила місце роботи та наполягає на розірванні трудового договору. Просить видати належно оформлену трудову книжку та провести розрахунок по виплаті заробітної плати і компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. До заяви додається листок непрацездатності з 20 жовтня по 29 жовтня 2020 року серії АДЯ № 612898 (а. с. 16). 22 жовтня 2020 року рішенням Кам`янської районної ради № 58-13/VII про внесення змін до рішення районної ради від 22 лютого 2019 року № 42-17/VII "Про припинення юридичної особи комунального підприємства "Кам`янська центральна районна аптека № 29 Кам`янської районної ради (із внесеними змінами)", виключено зі складу комісії по припиненню юридичної особи КП "КЦРА № 29" [PERSON] та призначено [PERSON] головою комісії по припиненню юридичної особи КП "КЦРА № 29". Посилаючись на передбачену статтею 22 КЗпП України заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, позивач просить у судовому порядку припинити його трудові відносини з КП "КЦРА № 29" на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 та ч. 1. ст. 16 ЦК України передбачено - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладанні, зміні, припиненні трудового договору не допускається. У пункті 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Cуд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч. 1 ст. 38 КзпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин позивачем подавалась на ім`я голови Кам`янської районної ради заява від 03 вересня 2020 року про надання щорічної відпустки з подальшим звільненням за угодою сторін (а.с. 10). 14 грудня 2017 року розпорядженням голови Кам`янської районної ради № 36-п "Про призначення тимчасово виконуючим обов`язки керівника комунального підприємства "Кам`янська центральна районна аптека № 29" Кам`янської районної ради" до затвердження на посаду завідувача комунального підприємства "Кам`янська центральна районна аптека № 29" Кам`янської районної ради призначено тимчасово виконуючим обов`язки завідувача Яворську О.В. з 14 грудня 2017 року (а.с. 9). Разом з тим, відповідно до положень пункту 20 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішується питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, призначення і звільнення їх керівників. Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Загальні норми щодо призначення тимчасово виконуючими обов`язки та оплати їх праці передбачені у роз`ясненні Держпраці та Секретаріату ВЦРПС "Про порядок оплати тимчасового заступництва" від 29 грудня 1965 року № 30/39 (далі - Роз`яснення). Роз`яснення є чинним в Україні на підставі постанови Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12 вересня 1991 року № 1545. Пункт 2 Роз`яснення забороняє призначати працівника виконуючим обов`язки за вакантною посадою. Це можливо лише за посадою, призначення на яку проводиться вищим органом управління. У цьому випадку керівник підприємства, установи, організації зобов`язаний не пізніше місячного строку від дня прийняття трудящого на роботу представити у вищий орган управління документи для його призначення на посаду. Цей орган у місячний строк від дня одержання документів повинен розглянути питання й повідомити керівника про результати. Закон України "Про тимчасове виконання обов`язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України" від 10 грудня 1997 року № 709/97-ВР передбачає, що обов`язки звільненої посадової особи тимчасово, але не більше двох місяців виконує призначений виконувач обов`язки. Отже, існує загальна заборона призначати працівника виконуючим обов`язки за вакантною посадою. Разом з тим таке призначення можливе на строк не більше двох місяців лише за посадою, призначення на яку проводиться вищим органом управління. Після закінчення цього строку вищим органом управління має бути прийнято рішення про повноцінне призначення або непризначення працівника. Із змісту наведених норм законодавства випливає, що з [PERSON] , призначеною тимчасово виконуючим обов`язки керівника "Кам`янська центральна районна аптека № 29" Кам`янської районної ради до затвердження на посаду завідувача вказаного підприємства повинен був бути укладений строковий договір (контракт) терміном до двох місяців. Закінчення дії строкового трудового договору (контракту) є безумовною та остаточною підставою для звільнення керівника підприємства, установи або закладу, якщо уповноваженим органом не буде прийняте рішення про продовження трудових відносин з таким керівником. Переукладення строкового трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або закладу відбувається у випадку прийняття районною радою рішення про продовження трудових відносин з керівником шляхом підписання строкового трудового договору (контракту) на новий термін. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 201/15850/17-ц. Судом встановлено, що позивача призначено тимчасово виконуючим обов`язки на вакантну посаду керівника комунального підприємства "Кам`янська центральна районна аптека № 29" 14 грудня 2017 року. На цій посаді вона перебуває протягом трьох років, що є порушенням чинного законодавства України і є підставою звернення до суду із позовом про звільнення з роботи. Доказів, які б свідчили про переукладення строкового трудового договору з [PERSON] , про призначення і звільнення [PERSON] з посади тимчасово виконуючого обов`язки керівника КП "КЦРА № 29" на пленарних засіданнях районної ради суду не надано. Слід зауважити, що рішення Кам`янської районної ради № 58-13/VII про внесення змін до рішення районної ради від 22 лютого 2019 року № 42-17/VII "Про припинення юридичної особи комунального підприємства "КЦРА № 29" Кам`янської районної ради (із внесеними змінами)" про виключення [PERSON] та призначення [PERSON] головою комісії по припиненню юридичної особи КП "КЦРА № 29" прийняте 22 жовтня 2020 року без згоди [PERSON] , що суперечить ч. 1 ст. 32 та ч. 1 ст. 33 КЗпП України, згідно з якими переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Дане рішення Кам`янської районної ради прийняте після подання [PERSON] заяви про припинення трудових відносин і без її згоди. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона просить суд визнати її звільненою з посади тимчасово виконуючої обов`язки завідувача комунального підприємства "Кам`янська центральна районна аптека № 29". Однак, відповідно до положень пункту 20 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питання про звільнення керівника відноситься до виключної компетенції пленарного засідання районної ради. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з урахуванням обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] і КП "КЦРА № 29", суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин [PERSON] з КП "КЦРА № 29" на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених [PERSON] вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Такі висновки суду у даній справі відповідають правовій позиції постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц. З огляду на викладене, суд розцінює бездіяльність щодо припинення трудових відносин як протиправною, такою, що порушує трудові права позивача як працівника, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України). Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про припинення трудових правовідносин з КП "КЦРА № 29" є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження за розглядом справи. Відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved