Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

09.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14.07.2011 року по 08.05.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.05.2013 року шлюб розірвано. Одразу після народження дочки, в лютому 2012 року відповідач покинув її з дитиною. З того часу вони з відповідачем не проживають, жодних стосунків не підтримують. Відповідач не займається вихованням та утриманням дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає їй будь-якого матеріального утримання, не приймає участі у її вихованні та не цікавиться життям дочки, яка знаходиться на її утриманні. 17.07.2015 року вона одружилася зі [PERSON], якого дочка [PERSON] вважає своїм батьком, оскільки біологічного батька не пам'ятає. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував фактів, викладених у позовній заяві та не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], про що подав відповідну письмову заяву (а.с.86). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - спеціаліст служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації Гринчак Т.В. підтримала позов [PERSON], вважає за необхідне, в інтересах малолітньої [PERSON], позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки він ухиляється від виховання і утримання дочки, не цікавиться її життям та здоров'ям, не спілкується з нею, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - органу опіки та піклування Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з'явився. До суду поступила заява про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, при ухваленні рішення просять виходити з інтересів дитини (а.с. 63). Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.05.2013 року (а.с.9). Від спільного проживання сторін даного цивільно - правового спору в зареєстрованому шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 24.01.2012 року (а.с. 6). Батько малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] вихованням дочки не займається, залишив сім'ю, матеріально не допомагає, життям та здоров'ям дочки не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків. Дитина, маючи батька, фактично позбавлена батьківського піклування внаслідок свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками. Дитина [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 13.12.2017 року №922 (а.с.15). З довідки Мартинівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Жмеринського районного медичного центру первинної медико-санітарної допомоги від 20.12.2017 року № 31 вбачається, що дитина [PERSON] - [PERSON], [INFO], проживає в селі Сербинівці з 02.09.2015 року і знаходиться під наглядом лікарів Мартинівської ЗПСМ (а.с.16). Відповідно до довідки, наданої директором Сербинівського НВК від 13.12.2017 року №122 [PERSON] відвідує дошкільний підрозділ "Росинка" КЗ Сербинівського НВК І-ІІІ ступенів з 01.09.2015 року. Її мати [PERSON] є платником коштів за садочок, постійно відвідує виховні заходи та батьківські збори. Батько [PERSON] участі у виховані доньки не приймає (а.с.17). Рішенням Шаргородського районного суду від 26.04.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 10.04.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.04.2012 року у справі №230/2020/2012 (а.с.13). Рішення суду про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] відповідач [PERSON] не виконує, починаючи 2015 року жодної виплати не здійснив, згідно розрахунку заборгованості по аліментах, наданої головним державним виконавцем Шаргородського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, заборгованість по аліментах станом на 01.12.2017 року становить 25550 грн. (а.с.10-12). Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконкомом Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.02.2018 року №162, за період проживання на території Копистиринської сільської ради [PERSON] зарекомендував себе з задовільної сторони, добропорядний, ввічливий. Скарг з боку жителів села на [PERSON] не надходило (а.с.38). З довідки виконкому Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.02.2018 року №163 вбачається, що в склад сім'ї [PERSON] входить мати, вітчим, дві сестри та чотири брата (а.с.39). Під час обстеження матеріально - побутових умов проживання відповідача [PERSON] встановлено, що останній проживає разом з матір'ю та вітчимом у житловому будинку матері в [ADDRESS]. [PERSON] у 2013 році розірвав шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON]. Останніх три роки [PERSON] свою дочку не бачив та жодного разу їй не телефонував. Аліменти сплачує частково, заборгованість по аліментах виникла у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Комісія у складі начальника Відділу опіки, піклування та усиновлення та головного спеціаліста Служби у справах дітей пропонує комісії з питань захисту прав дитини прийняти рішення щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.41). Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню та утриманню дитини [PERSON] підтверджується також висновком органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації від 13.02.2018 року № 01.1-38/515 (а.с.33-35), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; аналогічним висновком органу опіки і піклування Жмеринської райдержадміністрації від 15.03.2018 року №01.01-48/535 (а.с.65-68). На підтвердження обґрунтованості позовної заяви [PERSON] посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків [PERSON], [PERSON] які суду показали, що вони добре знають сім'ю позивача і їм достеменно відомо, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків по вихованню і утриманню своєї малолітньої доньки [PERSON], дівчинка не знає свого біологічного батька, вважає своїм батьком вітчима [PERSON], який проявляв до неї батьківську турботу, приймає участь у її вихованні та утриманні. Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню малолітньої дочки [PERSON], не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям дитини, взагалі не спілкується з дочкою, не забезпечує матеріального утримання, не виявляє інтересу до умов проживання та навчання дитини, про що він не заперечував у судовому засіданні. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 141, 150, 164, 165, 166, 171,180 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства". Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 8 ЗУ " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею…( ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства"). За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини . Відповідно до п.п. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( ч.ч.1,2 ст.155 СК України). Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум ВС України у п.п. 15,16 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ч.2 ст.171 СК України при вирішенні спору, в тому числі і про позбавлення батьківських прав, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана судом. Судом не опитано в судовому засіданні малолітню [PERSON], з огляду на вік дитини та на ту обставину, що [PERSON] біологічного батька не знає і ніколи його не бачила, вважає батьком вітчима [PERSON] Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідач у даному цивільно - правовому спорі [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується його письмовою заявою від 22.03.2018 року (а.с.86). Ухвалюючи рішення в справі, суд враховує положення ст.164 СК України та ст. 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за змістом яких суд лише у виняткових випадках, за наявності виключних обставин, може позбавити особу батьківських прав. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у рішенні від 18.12.2008 наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Таким чином, суд, дослідивши всі обставини даного цивільно - правового спору, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку прийшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, п.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.166 СК України). Оскільки судом встановлено, що відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.04.2012 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, то питання про стягнення аліментів в даному цивільно-правовому спорі судом не вирішується.

Outcome: approved