Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування запису, а сааме: просять скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності запис про право власності №11361979 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» (код ЄДРПОУ 38004195) права власності,а сааме: на квартиру квартиру № 17, по вул. Данилишиних, 49 у м. Трускавець., індексний номер 735942846115 від 28.09.2015 року (номер запису про право власності 11361979 від 28.09.2015 року) приватного нотаріуса [PERSON], Київський міський нотаріальний округ. Позивачі позовні вимоги мотивують тим, що 21 серпня 2007 року між гр. [PERSON] та акціонерним комерційним банком «ТАС Комерцбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» було укладено кредитний договір № 1303/0807/88-257, за умовами якого Відповідач надав Позивачу споживчий кредит в сумі 39000,00 доларів США (тридцять девять тисяч) строком з 21.08.2007 року по 20.08.2017 року з відсотковою ставкою в розмірі 12,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21.08.2007 між акціонерним комерційним банком «ТАС Комерцбанк» та гр. [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON], укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON]О, зареєстрований в реєстрі за № 1721, відповідно до умов якого позивачі передають банку в іпотеку належну їм йому на праві власності квартиру № 17, по вул. Данилишиних, 49 у м. Трускавець. При посвідченні договору іпотеки була накладена заборона відчуження на предмет іпотеки та внесений запис про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек. 07.02.2017 року при написанні позовної заяви про реальний розподіл квартири [ADDRESS], адвокатом було отримано інформаційну довідку № 79796903 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, з якої вбачається, про те, що 28.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11361979, відповідно до якого третя особа на підставі договору іпотеки набула право власності на зазначену вище квартиру. Позивачі вважають, що у Відповідача відсутні правові підстави проводити державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а тому прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а сааме: на квартиру квартиру № 17, по вул. Данилишиних, 49 у м. Трускавець є незаконним та підлягає скасуванню. Також, Позивачі зазначають про те, що на момент здійснення Відповідачем державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був і є наявний запис про заборону відчуження вказаного майна в Єдиному реєстрі заборон, що є перешкодою\~\~для проведення оскаржуваний дій приватного нотаріуса. Як вбачається із інформаційної довідки Відповідачем нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місця. Також, звертає увагу суду на те, що спірна квартира, яка належить Позивачу по справі на праві власності, - підпадає під дію\~Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання майнового поручителя та її дітей; загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів. Представником позивачів подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судове засідання не зявився, подав джо суду клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи те, що представник товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» неодноразово подає клопотання про відкладення розгляду справи, однак не подає доказів про поважність причин неявки, тому суд вирішив слухати справу у їх відсутності,оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які висвітлюють права та взаємовідносини сторін. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та відповідно до\~ст.16 ЦК України, обравши відповідний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4\~ст.60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між гр. [PERSON] та акціонерним комерційним банком «ТАС Комерцбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» було укладено кредитний договір № 1303/0807/88-257, за умовами якого Відповідач надав Позивачу споживчий кредит в сумі 39000,00 доларів США (тридцять девять тисяч) строком з 21.08.2007 року по 20.08.2017 року з відсотковою ставкою в розмірі 12,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21.08.2007 між акціонерним комерційним банком «ТАС Комерцбанк» та гр. [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON], укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу [PERSON]О, зареєстрований в реєстрі за № 1721, відповідно до умов якого позивачі передають банку в іпотеку належну їм йому на праві власності квартиру № 17, по вул. Данилишиних, 49 у м. Трускавець. При посвідченні договору іпотеки була накладена заборона відчуження на предмет іпотеки та внесений запис про обтяження іпотекою до Державного реєстру іпотек. 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «СВЕДБАНК» (яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» були укладені Договір факторингу №15 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28 листопада 2012 року за реєстровим №6970, згідно яких право вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс». Судом також встановлено, що ТОВ «ФК «[PERSON] плюс», звернулось 28.09.2015 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з відповідними заявами про реєстрацію права власності на квартиру № 17, по вул. Данилишиних, 49 у м. Трускавець, що підтверджується інформаційною довідкою. 28.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі\~ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», зареєстровано за ТОВ «ФК «[PERSON] плюс» право власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 17, по вул. Данилишиних, 49 у м. Трускавець. Відповідно до\~ст.18 Закону України «Про іпотеку»\~іпотечний договір укладається між одним або кількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1\~ст.220 Цивільного кодексу). Згідно з\~ст.4 Закону України «Про іпотеку»\~обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом\~ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»\~встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 5 ст. З\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку. встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Згідно пункту 11 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Абзацом 2 Пункту 11 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Станом на день прийняття рішення приватним нотаріусом 28.09.2015 р. строк для переходу права власності на предмет іпотеки, який визначений п.11 іпотечного договору ще не настав. З метою перевірки наявності свого права власності на вищевказане майно, позивачем 07.02.2017 отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що на підставі прийнятих 28.09.2015 рішень право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Данилишиних, 49/17 у м. Трускавець зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Проте, приватним нотаріусом не взято до уваги, що згідно рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14.09.2010 року по справі №2-459/2010 (яке набрало законної сили), судом скасувано рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради №202 від 03.08.2007 року «Про затвердження висновків опікунської ради» в частині надання дозволу на заставу нерухомості майна малолітньої [PERSON], [INFO] на квартиру [ADDRESS]; визнано частково недійсним іпотечний договір від 21.08.2007 року, укладений між АК банк «ТАС Комерц банк» і [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в частині майнового поручителя в особі [PERSON] на ? частку житлової квартири [ADDRESS]. Отже, на підставі даного рішення суду, ? частина спірної квартири виключена з іпотечного договору, а тому не є предметом забезпечення кредитного договору. Відповідно до\~статті 1 Закону України "Про іпотеку"\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою\~статті 3 Закону України "Про іпотеку"\~іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868\~(далі по тексту - Порядок № 868), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3)заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що відповідно до положень\~статті 37 Закону України "Про іпотеку", яка діяла на час укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із\~Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" від 25 грудня 2008 року №800-VI, норми\~статті 37 Закону України "Про іпотеку"\~передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, відповідно до положень\~статті 36 цього Закону\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення змін до статті 36 Закону, її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, абозгідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки вимога на адресу позивача не направлялась, то остання не була повідомлена у встановленому законом порядку про початок звернення стягнення на предмет іпотеки. Також слід взяти до уваги, що спірна квартира надана як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 250 кв. метрів., а тому підпадає під дію\~Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України». Відповідно до\~статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений\~Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4\~Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього\~Закону\~на період його чинності. При цьому, положеннями цього\~Закону\~не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (реєстраційний №51404742 в ЄДРСР). Таким чином, положеннями\~Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"\~встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб'єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Відповідно до положень\~статті 46-1 Закону України "Про нотаріат"\~нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію та/або здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином, нотаріус виконує функції державного реєстратора у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії. Відповідачем [PERSON] не вчинялось жодної з перелічених у\~статті 34 Закону України "Про нотаріат"\~нотаріальної дії зі спірним об'єктом нерухомого майна, а тому відповідач у межах спірних правовідносин не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року у справі №К/800/66279/13 (реєстраційний номер в ЄДРСР 42627401) та від 02 лютого 2016 у справі №К/800/44973/15 (реєстраційний номер в ЄДРСР 55514131). Згідно з\~ст.50 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ч.1\~ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.1 ч.1\~ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових, прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноваженим управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним та юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме права власності на нерухоме майно. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено систему органів державної реєстрації прав, яку складають центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав (Укрдержреєстр) та територіальні органи Міністерства юстиції України, нотаріус, як спеціальний суб'єкт реєстрації прав при вчиненні нотаріальної дії. Частиною 5\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Згідно з\~Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», додатком до якого є Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року. В судовому засіданні також встановлено, що при реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», приватним нотаріусом не було взято до уваги, що у відповідності до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесений запис про обтяження. Зазначена заборона була наявною як до, під час, так і після набуття права власності Відповідачем 2 на квартиру [ADDRESS]. З урахуванням положень п.6 ч. 1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, що було знехтувано Відповідачем при здійсненні державної реєстрації права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру, стосовно якої наявні зареєстровані обтяження речових прав. Так, наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Зазначена правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду України від 11.11.2014р. у справі №21-357а14, проте Відповідач прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за третьою особою 2 на обумовлену квартиру, незважаючі на наявність обтяжень у Єдиному реєстрі, що суперечить вимогам законодавства. Частина 1\~ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(далі - Закон №1952-IV) встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених\~статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. В той же час, ч. 1\~ст. 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно ч. 9\~ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. У цьому зв'язку, суд вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] 28.09.2015 р. в порушення ч.5\~ст.3 Закону України\~«Про\~державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб»незаконно прийняла рішення про реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 21.08.2007, оскільки не мала на це відповідного права, а відтак рішення підлягають скасуванню. Відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному праву (ст. 3 ЦК України), приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вимоги ч.1\~ст.88 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню по 551 грн. 21 коп. сплаченого судового збору з кожного.

Outcome: approved