Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 12 грудня 2013 року вона уклала письмову угоду про внесення внеску на суму 148000 грн. строком на 12 місяців під 23,9% річних та 16 травня 2014 року на суму 30000 грн. строком на 6 місяців під 28,2 % річних. До цього часу внески не повернуто. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 7 квітня 2015 року задоволено її позов до відповідача про стягнення суми внесків, відсотків та інфляційних втрат. Але невиконання угоди та неповернення її внесків спричиняє їй моральну шкоду, на відшкодування якої просила стягнути 5000 грн. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до Кредитної спілки «Кредитно-депозитний центр «Професіонал» про відшкодування моральної шкоди, завданої неповерненням суми внеску та несплатою відсотків відмовлено; стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. В апеляційній скарзі [PERSON], просила скасувати рішення, ухвалите нове, яким задовольнити її позовні вимоги, оскільки рішення суду незаконне та необґрунтоване, висновки суду суперечать наданим матеріалам та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права: висновки суду про те, що між сторонами виникли кредитні правовідносини - неспроможні та незаконні, вона не брала кредит, а зробила внесок у кредитну спілку під відсотки, суд помилково не застосував норми закону «Про захист прав споживачів», чим допустив грубе порушення вимог закону при ухваленні даного рішення. Крім того, суд порушив вимоги зовнішньодержавного права, а саме статті 6, 13, 14 «Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини», статтю 8 Загальної декларації прав людини, статті 2 та 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] повідомлена телефонограмою, яка передана 22 червня 2016 року та зареєстрована в Журналі телефонограм за №3032. Представник Кредитної спілки «Кредитно-депозитний центр «Професіонал» вважається повідомленим на підставі ч.8 ст.74, ч.1 ст.77 ЦПК України. Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом при розгляді справи було встановлено, що між [PERSON] та Кредитною спілкою «Кредитно-депозитний центр «Професіонал» 12 грудня 2013 року укладено угоду № 1179-13 про внесення внеску у розмірі 148 000 грн. 00 коп. строком на 12 місяців під 23,9% річних, поповнення вказаної угоди на тих самих умовах додатковим грошовим внеском 2000,00 грн. та 16 травня 2014 року укладено угоду № 556 -14 про внесення внеску у розмірі 30 000 грн. 00 коп. строком на 6 місяців під 28,2 % річних; заочним рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2015 року з Кредитної спілки «Кредитно-депозитний центр «Професіонал» на її користь було стягнуто суму внеску та відсотків в сумі 300 218,82 коп., за заявою [PERSON] слідчим відділом Селидівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області розпочато кримінальне провадження № 12014050500002555 за ч. 4 ст. 190 КК України. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правові відносини виникли з неналежного виконання стороною договору свого зобовязання, тому Закон України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню, спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини, не передбачає відшкодування моральної шкоди. Але з такими висновками в повному обсязі погодитися неможливо. Із змісту заявлених вимог вбачається, що предметом судового спору позивачем визначені правовідносини, які ґрунтуються на невиконанні договорів № 1179-13 від 12 грудня 2013 року та №556-14 від 16 травня 2014 року про внесення внеску (вкладу) між [PERSON] та Кредитною спілкою «Кредитно-депозитний центр «Професіонал» (арк..спр.1-2). Згідно Рішення Конституційного Суду України N 14-рп/2011 від 10 листопада 2011 року в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Враховуючи даний правовий висновок Конституційного Суду України у кредитних правовідносинах, необхідно зробити висновок, що зазначений закон поширюється і на правовідносини між вкладником та банком або кредитною спілкою, яка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених Законом України "Про кредитні спілки", в тому числі і на правовідносини, що виникають як під час укладення, так і виконання договору про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. З огляду на ці обставини, висновок суду першої інстанції про те, що судовий захист прав споживачів здійснюється лише на стадії, яка передує укладанню договору є невірним. Крім того, є невірним висновок суду про те, що правовідносини, які виникли між сторонами є кредитними, оскільки за змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В той же час між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору про внесення внеску до кредитної спілки, який має іншу правову природу. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При розгляді даної справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог за таких підстав. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди (арк..спр.1-2), [PERSON] посилалась на те, що моральна шкода спричинена їй невиконанням відповідачем умов угоди та неповерненням її внесків з нарахованими відсотками, внаслідок чого вона почала хвилюватися за долю свого внеску, безуспішно розшукувала відповідача, змушена змінити звичайний уклад свого життя звертатися до суду, правоохоронних органів, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації повсякденного життя та просила стягнути її на підставі норм Закону України «Про захист прав споживачів» або ст. 23, 1167 ЦК України. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року N 5, від 27 лютого 2009 року N 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України N 1023-XII від 12 травня 1991 року "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону України N 3390-VI від 19 травня 2011 року "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Під час розгляду справи ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, апеляційний суд враховує, що між сторонами виникли договірні правовідносини. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладені між сторонами договори не передбачали відшкодування моральної шкоди. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини - Закон України від 20 грудня 2001 року № 2908-III "Про кредитні спілки". Крім того, за встановлених правовідносин, що виникли між сторонами, у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача, на підставі ст.1167 ЦК України, оскільки положення даної норми права регламентують деліктні правовідносини, а між сторонами виникли договірні правовідносини. На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed