Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позивач мотивує свій позов тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] і від цього шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який на сьогоднішній день проживає разом з відповідачем. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2012 року присуджено стягувати з позивача в користь відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не дозволяє зустрічатися із сином та налаштовує його проти позивача. З цього приводу позивач звернувся до служби у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації Волинської області щодо визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною і такий порядок позивачу було визначено на підставі розпорядження комісії з питань захисту прав дитини № 300 від 01 серпня 2013 року. Однак відповідач вищевказане рішення виконує не завжди, а тому позивач 15 липня 2014 року звернувся до голови Горохівської РДА Волинської області із заявою про застосування заходів реагування у зв'язку з невиконанням [PERSON] вищевказаного розпорядження. У відповідь на заяву служба у справах дітей рекомендувала звернутися із відповідним позовом до суду. Позивач вважає, що він має рівні права і обов'язки з відповідачем щодо виховання та утримання дитини, а також спілкування з нею, а тому просить зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], а також встановити такий порядок його участі у вихованні та спілкуванні із сином: визначити перебування сина по місцю проживання батька без супроводу та присутності матері з 15.00 год. 31 грудня до 20.00 год. 11 січня наступного року; перебування сина по місцю проживання батька без супроводу та присутності матері кожного року з 09.00 год. 25 липня до 20.00 год. 16 серпня; перебування сина по місцю проживання батька без супроводу та присутності матері з 15.00 год. кожної третьої п'ятниці місяця до 20.00 год. наступної за такою п'ятницею неділі; батько дитини самостійно організовує переїзд дитини до свого місця проживання та повернення в сім'ю матері за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні змінив позовні вимоги та просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], а також встановити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином наступним чином: перебування сина по місцю проживання батька без супроводу та присутності матері з 15.00 год. 31 грудня року, що закінчується непарною цифрою, до 20.00 год. 11 січня наступного року; перебування сина по місцю проживання батька без супроводу та присутності матері кожного року з 09.00 год. 25 липня до 20.00 год. 16 серпня; перебування сина по місцю проживання батька без супроводу та присутності матері з 15.00 год. кожної третьої п'ятниці місяця лютого, квітня, червня, серпня, жовтня і грудня до 20.00 год. наступної за такою п'ятницею неділі; відвідування батьком дитини у кожні вихідні (субота, неділя) з 09.00 год. до 20.00 год. по місцю проживання відповідача в [ADDRESS], з правом зустрічатися з сином як в присутності матері, так і без її присутності; спілкування батька з сином засобами телефонного зв'язку один раз в день тривалістю до 10 хвилин; батько дитини самостійно організовує переїзд дитини до свого місця проживання та повернення в сім'ю матері за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач пояснив суду, що до кінця червня 2013 року ніяких перешкод з боку [PERSON] у спілкуванні позивача з сином не було. [PERSON] забирав дитину до себе у м.Львів, де безпосередньо приймав участь у її вихованні та розвитку. Однак, починаючи з липня 2013 року, [PERSON] почала чинити позивачу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею, розпорядження Горохівської РДА не виконує. Позивач ствердив, що у нього створено хороші побутові умови для проживання сина, він сплачує аліменти на його утримання. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд задовольнити пред'явлений ним позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні змінені позивачем позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти зустрічі батька з сином. Однак вважає, що часте перевезення сина позивачем до місця його проживання негативно позначиться на дитині, оскільки дорога до м.Львова перебуває у вкрай поганому стані. Крім того, відповідач пояснила, що вона не чинить позивачу перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а умови, встановлені органом опіки та піклування, порушує сам позивач. Був випадок, коли позивач забрав дитину без її згоди, не дозволяв спілкуватися із сином, вимагав перерахувати йому гроші за перебування сина у нього. З цього приводу відповідач зверталася в міліцію, однак двері по місцю проживання позивача були замкнені. Іншого разу позивач не дотримався домовленостей стосовно терміну повернення дитини, тому відповідач вимушена була знову приїжджати до м.Львова та звертатися до органів внутрішніх справ. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служби у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації Волинської області Мужик М.Ю. щодо вирішення даного питання покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи та свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в кінці лютого 2014 року відповідач [PERSON] попросила його поїхати за її сином до м.Львова. Коли вони підійшли до квартири [PERSON], колишній чоловік відповідача на дзвінки у двері не відповідав. Свідок ствердив, що позивач відкрив двері тільки після того, як до квартири підійшли працівники міліції та мати позивача. Свідок ствердив, що він до квартири не заходив, стояв за дверима і чув, як у квартирі розмовляють на підвищених тонах і плаче дитина. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17 липня 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (а.с.6), [PERSON] народився [INFO], його батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2012 року у цивільній справі Пр.№ 2/0302/502/12 (а.с.9) стверджується, що [PERSON] та [PERSON] свій шлюб розірвали. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2012 року у цивільній справі Пр.№ 2/0302/710/2012 (а.с.7-8) стверджується, що із [PERSON] присуджено стягувати в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 вересня 2012 року до повноліття дитини. Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. За змістом ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Як слідує з розпорядження Горохівської районної державної адміністрації Волинської області № 300 від 01 серпня 2013 року "Про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини" (а.с.12), позивачу [PERSON], як батькові дитини, визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], наступним чином: кожної другої суботи на неділі місяця (з 09.00 суботи до 22.00 неділі) малолітній [PERSON] перебуватиме з батьком за його місцем проживання. Дитина має право перебувати в сім'ї батька без супроводу та присутності матері. Батько зобов'язаний особисто забирати та повертати дитину власним транспортом в сім'ю матері за її місцем проживання; кожних вихідних (субота, неділя з 09.00 год. до 22.00 год.) батько відвідуватиме сина за його місцем проживання, зустрічатися з дитиною як в присутності матері, так і без її присутності. Із відповіді служби у справах дітей Горохівської РДА № Ф-51 від 11 серпня 2014 року (а.с.14-15) на заяву [PERSON] про застосування заходів реагування у зв'язку з невиконання [PERSON] розпорядження № 300 від 01 серпня 2013 року (а.с.13) вбачається, що [PERSON] було рекомендовано звернутися із відповідним позовом до суду. Постановою про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 36925622, винесеною 29 травня 2014 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] (а.с.4), стверджується, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа 2/0302/710/2012 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". Із довідки № 5334 від 16 грудня 2014 року, виданої Львівським міським центром зайнятості (а.с.39), вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у вищевказаному центрі і його дохід за період з 05 лютого по 31 жовтня 2014 року включно становить 36042,71 грн. З акту обстеження умов проживання (а.с.40) вбачається, що по місцю проживання позивача [PERSON] для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Положеннями ст.159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод для спілкування з дитиною є законними і обґрунтованими. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. На думку суду, неприязні стосунки, які склались між позивачем та відповідачем, перешкоджають їм дотримуватися визначеного органом опіки та піклування порядку їх участі у розвитку та вихованні дитини. Суд вважає також, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинний існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Суд вважає, що участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. Аналізуючи надані пояснення, докази у справі, суд приходить до висновку, що як позивач, так і відповідач обоє з належним піклуванням та турботою, любов'ю ставляться до спільної дитини. Позивач цікавиться життям і розвитком сина, має на меті приймати активну участь у його вихованні, спілкуватись з ним. Оскільки позивач проживає окремо від дитини і користується правом на її виховання обмежено, суд, встановлюючи порядок участі позивача у вихованні дитини, спілкуванні з нею, вважає, що спілкування батька і сина повинно бути регулярним, не пов'язаним з постійною присутністю відповідача як матері дитини, членів її сім'ї, однак з пріоритетним врахуванням інтересів дитини, її віку, стану її здоров'я, режиму дня, тощо. Крім того, в одному населеному пункті з позивачем проживають його батьки, які теж зацікавлені у спілкуванні зі своїм внуком, що, на думку суду, сприятиме позитивному розвитку і вихованню дитини. Поряд з цим, встановлюючи порядок участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином, суд вважає перебуваннясина по місцю проживання батька в період з кожної третьої п'ятниці до наступної за цією п'ятницею неділі у червні та серпні недоцільним. На думку суду, перебування дитиникожного року в період з 25 липня по 16 серпня по місцю проживання батька є цілком достатнім для такого спілкування у літній період, оскільки часті переїзди дитини до місяця проживання батька з урахуванням стану дорожнього покриття можуть негативно вплинути на самопочуття дитини. Крім того суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним по справі судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial