Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,посилаючись на те що Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . 8 листопада 2002 року з відповідачем [PERSON] було укладено договір про управління будинком, надання послуг та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати житлово-комунальні послуги у строки та умови, передбачені договором. Однак, , з 1.05. 2015 року по 1.11.2017р. у них виникла заборгованість за комунальні послуги в розмірі 4112грн.44 коп., яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку та судовий збір в розмірі - 1762грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Надав відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. 8 листопада 2002 року між ЖЕО-604 та відповідачем [PERSON] було укладено договір про управління будинком, надання послуг та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати житлово-комунальні послуги у строки та умови, передбачені договором. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є бансоутримувачем будинку по [ADDRESS] та надає послуги з утримання та обслуговування будинків та прибудинкової території. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач посилається на те, що договір про надання послуг та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території припинив строк дії та прорахунок заборгованості не відповідає вимогам закону, а відтак у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення з нього боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги. Також відповідач вказав на те, що позивач не утримує на балансі житловий будинок, не веде бухгалтерську статистичну та іншу передбачену законодавством звітність щодо його утримання, не здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання будинку, а також не забезпечує управління цим майном і не несе відповідальності за його експлуатацію, та не здійснює операцій, що належать до компетенції виконавця житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 645 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту. Тому доводи відповідача про припинення дії договору від 8 листопада 2002 року та відсутність нового договору, за яким позивач міг би надавати житлово-комунальні послуги та нараховувати плату за отриманні послуги, свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. Також не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача про те, що позивач не має статусу виконавця послуг та не має відношення до надання житлово-комунальних послуг мешканцям житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач є балансоутримувачем будинків комунальної власності у Печерському районі м.Києва відповідно до п.16 рішення Київської міської ради від 9.10.2014р. № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» .Таким чином, посилання відповідача про відсутність у позивача повноважень експлуатуючої організації спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Встановлено, що відповідачі, як власники квартири, користується наданими позивачем послугами, але не сплачують їх. Представник відповідача у судовому засіданні визнав часткове надання позивачем комунальних послуг. Посилання відповідача на відсутність договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території , суд вважає безпідставним , оскільки відповідачами отримувались відповідні послуги . Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (ст..19) відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Це означає , що кожна із сторін має право вимагати укладання такого договору, у тому числі і в судовому порядку. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України (Постанова № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року). Відповідно до ст. 16 Закону "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги надаються безперебійно. Також, в ст. 18 Закону "Про житлово-комунальні послуги"вказано, що у разі порушення виконавцем умов Договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень. Безпідставними є твердження представника Відповідача про те, що Позивачем не доведено факту надання Відповідачу житлово-комунальних послуг, оскільки нормами ЖК України, Закону №1875 не передбачено, що виконавець повинен щомісячно надавати акти щодо фактично наданих послуг споживачу. Відповідно ст. ст. 10, 151, 162 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідачі, користуючись усіма комунальними послугами, свої договірні зобов`язання не виконують, плату за отримані послуги не вносять, чим порушує права позивача. У зв`язку з порушенням умов укладеного між сторонами договору у відповідача виникла заборгованість з 1.05. 2015 року по 1.11.2017р. за комунальні послуги в розмірі 4112грн.44 коп При цьому , заперечуючи проти нарахованої позивачем суми заборгованості, відповідач у порушення вимог статей 77,81 ЦПК України належних і допустимих доказів на його спростування не надав. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, знайшли підтвердження. Враховуючи, що суд задовольняє пред"явлений позов, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 1762 грн. підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах, які підтверджені документально. На підставі викладеного та

Outcome: approved