Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову АТ КБ "Приватбанк" зазначає, що на підставі підписаної відповідачкою заяви № б/н від 07.11.2008 р. між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у сумі 2 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 20.05.2019 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 163 641,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 800,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 155 741,14 грн., заборгованість за пенею та комісією - 5 100,00 грн. Разом з тим, Банк просить стягнути з відповідачки лише частину заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.11.2008 р. у сумі 122 417,66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 800,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 13.11.2008 р. до 31.01.2019 р. - 119 617,66 грн., а також судові витрати у сумі 1 921,00 грн. Ухвалою від 04 вересня 2019 року позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. У встановлений строк позивач недоліки позовної заяви усунув. 26.09.2019 р. ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 17.10.2019 р. Представник позивача разом з позовом надав суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. 17.10.2019 р. відповідачка в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв не надавала. У зв`язку з відсутністю відомостей про вручення судової повістки відповідачці розгляд справи відкладено на 07.11.2019 р. 07.11.2019 р. відповідачка надала суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю звернутись до фахівців за правовою допомогою. 09.12.2019 р. сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв не надавали, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено. 24.12.2019 р. відповідачка подала до суду відзив на позов разом з доказами направляння копії відзиву позивачу, в обґрунтування якого зазначила, що банком не доведено факту ознайомлення [PERSON] під час укладення спірного кредитного договору з Умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позову, та не надано передбаченої Законом України «Про захист прав споживача» інформації про умови кредитування, чим порушено її права як споживача фінансових послуг. Крім того, [PERSON] вказала на сплив строку позовної давності до вимог банку, тому просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. З метою забезпечення права позивача подати до суду відповідь на відзив розгляд справи відкладено на 14.01.2020 р. 13.01.2020 р. від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив відкласти розгляд справи. 14.01.2019 р. відповідачка в судове засідання не з`явилась, але надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Наступне судове засідання призначено на 28.01.2020 р. 17.01.2020 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що 07.11.2008 р. відповідачка підписала анкету-заяву, якою погодилась, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Окрім того, у вказаній анкеті-заяві відповідачка висловила згоду на отримання кредитної картки «Універсальна», на підставі чого банк відкрив [PERSON] картковий рахунок та видав платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом та строком дії перевипущеної картки до 01.2018 р. Також, на підтвердження отримання відповідачкою платіжної картки та кредиту банк надав суду виписку про рух коштів за її рахунками, а також фото клієнта з карткою. Позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, тому позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доводи, викладені в позовній заяві та заявах по суті справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.11.2008 р. [PERSON] заповнила та підписала заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою виявила бажання отримати кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі встановленим кредитним лімітом 500,00 грн. (а. с. 9). Підписавши вказану заяву, відповідачка погодилась, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі заяви № б/н від 07.11.2008 р. Банк видав відповідачці кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] . За умовами пунктів 4.5. та 6.5. розділу І Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язався надати відповідачці кредитні кошти згідно з її заявою, а остання, в свою чергу, зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 13,14). Як виходить з Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачкою, остання зобов`язалась сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних та повертати кредит шляхом здійснення щомісячних обов`язкових платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітним, у сумі 7 % від суми заборгованості (а.с. 10). За вимогами частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За статтею 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з випискою за рахунком, відкритим в Банку на ім`я [PERSON] , відповідачка користувалась кредитною карткою «Універсальна» № [NUMBER] , отримуючи кредитні кошти та частково повертаючи борг (а.с. 123-129). Отже, Банк виконав зобов`язання за договором та надав [PERSON] кредит. Однак, відповідачка своїх зобов`язань за договором належним чином не виконувала та не повертала у визначений строк кредитні кошти, тому за розрахунком позивача станом на 20.05.2019 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 163 641,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 800,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 155 741,14 грн., заборгованість за пенею та комісією - 5 100,00 грн. При цьому, Банк просить стягнути з відповідачки лише частину заборгованості у сумі 122 417,66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 800,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 13.11.2008 р. до 31.01.2019 р. - 119 617,66 грн. 30.04.2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ КБ "ПриватБанк" змінено тип та найменування позивача із "Закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк" на "Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк". Державну реєстрацію вказаних змін проведено 17.07.2009 року. У п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ "ПриватБанк" . Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 р. № 519 змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 22). За частиною 3 статті 512, статтею 514 кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. В частині 1 статті 516 ЦК України встановлено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ПАТ КБ "ПриватБанк", а в подальшому - до АТ КБ "ПриватБанк", перейшли права кредитора за договором № б/н від 07.11.2008 р., укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] . Враховуючи все вищевикладене, суд доходить обґрунтованого висновку, що права АТ КБ "ПриватБанк" порушені та підлягають судовому захисту. Щодо заяви відповідачки про застосування до вимог банку строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Так, з виписки за рахунком [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» судом встановлено, що останнє відрахування коштів за користування кредитним лімітом ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитною карткою № [NUMBER] відповідачка зробила 08.06.2010 р., за карткою № [NUMBER] - 25.07.2011 р., за карткою № [NUMBER] - 22.08.2014 р., за карткою№ [NUMBER] - 25.02.2014 р. В той же час, остання платіжна операція від 22.01.2015 р. на суму 501,46 грн. за карткою № [NUMBER] здійснена шляхом автоматичного списання Банком заборгованості (а.с. 123-129). Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено боржником або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16. За викладених вище обставин, визначаючи початок перебігу строку позовної давності, суд не бере до уваги платіж від 22.01.2015 р. на суму 501,46 грн., здійснений шляхом автоматичного списання Банком заборгованості, а враховує останній платіж, який відповідачка здійснила особисто. Таким чином, оскільки [PERSON] востаннє сплатила заборгованість 22.08.2014р. та до 25.09.2014 р. не внесла черговий платіж, починаючи з 26.09.2014 р. Банк набув право звернутися до суду з позовом до відповідачки про стягнення кредитної заборгованості, проте звернувся до суду 24.08.2019 р., тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка. Твердження позивача про те, що строк позовної давності не сплив, так як строк дії кредитної картки, виданої відповідачці, закінчився лише 01.2018 р., та посилання Банку на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за якою перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, безпідставні, оскільки Верховний Суд України відступив від вказаної правової позиції у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15. Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постанові Великої Палати від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, та постанові від 21.10.2019 р. у справі № 637/105/17. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed