Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

07.08.2020 представник Акціонерного товариства\~ Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", позивач, банк) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник), в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.07.2010 у розмірі 42682,99 грн. В обґрунтування позову вказав, що між АТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено вищевказаний кредитний договір, за яким позичальнику відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та який, в подальшому, збільшився до 16000,00 грн. Однак, в порушення узятих на себе зобов`язань, станом на 31.05.2020, відповідач допустив заборгованість за договором, в розмірі 42682,99 грн., з яких: 37420,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 5262,56 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, які у добровільному порядку позивачльник не погашає, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 12.08.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. У поданому відзиві відповідач просить відмовити в задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" у повному обсязі за безпідставністю заявлених позовних вимог. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що ним надані усі докази, якими підтверджено факт укладення кредитного договору та наявності не виконаних кредитних зобов`язань. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Частина 3 статті 211 ЦПК України\~визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Із оглянутої судом анкети-заяви від 08.07.2010, [PERSON] , яка в подальшому змінила прізвище на " [PERSON] ", ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «Приватбанк» виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка Універсальна", однак, у графі бажаний кредитний ліміт сума не вказана. Вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги, вбачається, що станом на 31.05.2020 відповідач допустив заборгованість за договором в розмірі 42682,99 грн., з яких: 37400,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 5262,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії). До відносин за кредитним договором застосовуються правове регулювання, щодо відносин за договором позики. З аналізу загальних норм, зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів, згідно умов кредитного договору. Ураховуючи вищевказані норми, слід дійти висновку, що зобов`язання за договором виникають з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника зазначених ним у заяві чи надання йому кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок подання доказів визначено ст.83 ЦПК України, відповідно до частини першої вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви до суду. Документи, які додано до матеріалів цивільної справи не містять доказів, які б підтверджували надання можливості позичальнику \~ [PERSON] мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання нею кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, отож підстав вважати, що у неї виникли будь-які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні. Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Ненадання позивачем до суду, крім Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», будь-яких інших документів, на яких би містилися підписи відповідача, позбавляє суд можливості встановити на яких умовах взагалі мало відбуватись кредитування відповідача, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 №342/180/17|(провадження №14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 27.03.2020 №703/3063/18 (провадження №61-11260св19). Разом з цим, надані до позову копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу із Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, в якості письмових доказів не засвідчені в установленому ч.4 та ч.5 ст.95 ЦПК України порядку, а відтак суд вважає, що вони не можуть оцінюватись в якості доказів. Крім цього, доведеність суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача. Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, якщо такі проводились, отож такий розрахунок не може\~ слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідача, а інших первинних документів на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеності та необґрунтованості. Розподіл витрат суд здійснює згідно Глави 8 ЦПК України, а так як в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені на його рахунок.

Outcome: dismissed