Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В обґрунтування пред'явлених вимог позивач покликається на те, що 22 вересня 2007 р. зареєструвала з [PERSON] шлюб, який розірвано рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2014 р. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. На даний час позивач не має можливості утримувати дітей самостійно. Просила стягнути аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання кожного із дітей до досягнення ними повноліття Також вказано, що в період шлюбу вони набули спільне майно: холодильник, пилосос, тюль кухонна, телевізор, спальний гарнітур, дитячий диван, міксер, електром'ясорубка, комп'ютер, морозильна камера, велосипед, витяжка, коврик, вага, тюль, утюг, мийка, кухонні тумби, тумба у ванну, унітаз, диван. В подальшому подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій вказується про боргові зобов'язання позивача [PERSON] перед ПАТ КБ "Надра" по кредиту в сумі 28 тис. 256 грн. 18 коп., стягнутих солідарно з неї та [PERSON] згідно рішення Березнівського районного суду від 15 жовтня 2009 року. Покликаючись на те, що згаданий кредит в сумі 22 тис. 600 грн. позивач отримувала для потреб сім'ї, а із вказаної заборгованості нею спільно із відповідачем [PERSON] сплачено лише 13 тис. грн., происла стягнути із останнього половину залишку по заборгованості - 8 тис. 929 грн. 49 коп. Крім того, з урахуванням зазначеної заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог щодо розподілу спільного майна подружжя просила виділити їй із вказаного зазначені: холодильник, пилосос, тюль кухонну, телевізор, міксер, електром'ясорубка, комп'ютер; відповідачу - зазначені морозильну камеру, велосипед, витяжку, коврик, вагу, тюль, праску, мийку, кухонні тумби, тумбу у ванну, диван та стягнути із відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав та обгрунтувань наведених у заявах. Представник позивача адвокат [PERSON] позов просив задовольнити та уточнив щодо стягнення згаданої заборгованості по кредиту, вказуючи, що слід стягнути вказану суму із відповідача на користь ПАТ КБ "Надра". Позивач повністю підтримала таке уточнення свого представника. Крім того, позивач підтвердила сплату відповідачем коштів на утримання дітей протягом періоду із вересня по грудень 2014 року, однак вказала що їх розмір недостатній для утримання двох дітей, а тому просила стягнути з відповідача в розмірі зазначеному в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити в стягненні аліментів, зазначаючи про добровільне виконання ним обов'язку щодо утримання дітей (в розмірі 600-700 грн. щомісячно на обох дітей). Щодо розподілу майна подружжя вказав, що частину речей, вказаних у позовній заяві, позивачу повернуто. Щодо спірного холодильника вказав, що в його придбанні приймали участь також і його батьки, а тому не вважає його спільним майном подружжя. Щодо кредиту - вказав, що отримані кошти позивач витатила на особисті потреби, а не на потреби сім'ї, крім того надав їй (позивачу) раніше 13 тис. грн., які остання внесла на погашення заборгованості. Представник відповідача адвокат [PERSON] в позові просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши докази, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. Матеріалами справи встановлено, що 22 вересня 2007 р. сторони зареєстрували шлюб, який розірвано згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2014 р. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 02 липня 2008 р. та серії [NUMBER] від 27 грудня 2010 р. [PERSON] є батьком зазначених дітей. Згідно заключення МСЕК позивачу [PERSON] встановлено ІІІ гр. інвалідності, та з довідки ЛКК вбачається, що дитина [PERSON], 2010 р.н. хворіє та потребує догляду. Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. (принцип 6) проголошено, що дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з вище викладеного, враховуючи пред'явлену позивачем вимогу, із урахуванням того, що між сторонами наявний спір щодо розміру аліментів, беручи до уваги наведені обставини, суд визначає розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Також судом встановлено, що в період шлюбу сторони набули майно: холодильник, пилосос, тюль кухонна, телевізор, спальний гарнітур, дитячий диван, міксер, електром'ясорубка, комп'ютер, морозильну камеру, велосипед, витяжку, коврик, вагу, тюль, праску, мийку, кухонні тумби, тумба у ванну, унітаз, диван. Зазначені обставини об'єктивно підтверджуються із досліджених судом письмових доказів та сторонами не спростовано. Відповідач в судовому засіданні не заперечував придбання ними спільно вказаних речей (крім холодильника) в період шлюбу. В ході розгляду справи сторони будь-яких доказів ринкової вартості цього майна на час розгляду справи суду не подали, клопотань про призначення товарознавчої експертизи не заявляли. Обставин набуття сторонами вказаного майна в період шлюбу відповідач у свої запереченнях не оспорював, відомостей про інші суми, сплачені при купівлі зазначеного майна, відповідач належними доказами не підтвердив та доводи позивача не спростував. Належних та допустимих доказів в підтвердження участі інших осіб у придбанні спірного холодильника позивачем не надано, а тому такі його доводи суд вважає недостатньо обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідач не заперечував той факт, що майно, зазначене для розподілу, було придбано в шлюбі. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що придбане подружжям в період шлюбу майно є їхньою спільною сумісною власністю, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частках. На підставі наведеного, враховуючи конкретні обставини справи, в т.ч. інтереси та потреби неповнолітніх дітей, які проживають із позивачем, суд вважає, що позовні вимоги про поділ майна (щодо речей та предметів) подружжя слід задовольнити. Щодо заборгованості по кредиту суд враховує наступне. Згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2009 р. вбачається, що 04 березня 2008 року [PERSON] отимала кредит в ВАТ КБ "Надра" кредит в розмірі 26 тис. 600 грн. Заборгованість по вказаному кредиту в сумі 28 тис. 256 грн. 18 коп. та судові витрати стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ КБ "Надра". Згідно повідомлення ВДВС Березнівського РУЮ в Рівненській області заборгованість по виконанню згаданого рішення суду від 15 жовтня 2009 р. станом на 28 жовтня 2014 року становить 17 тис. 859 грн. 49 коп. Вказані обставни сторони не оспорювали. Згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по кредиту на користь ПАТ КБ "Надра", а доказів щодо згоди банку (кредитора) на заміну боржника та стягнення із відповідача зазначеної заборгованості не надано суду, у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved