Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 11.06.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 579. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя у подружжя не склалося, протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин у зв`язку з втратою один до одного почуттів, відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя у кожного з них. З липня 2019 року позивач з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Неповнолітніх дітей у подружжя немає. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". Ухвалою суду від 17.09.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.10.2019 року. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, але просить судові витрати покласти на позивача. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, що відповідає положенню ч.3 ст.200, ч.3 ст. 211, ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 11.06.1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя (актовий запис № 579), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, фактичне припинення шлюбних стосунків, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, передбаченого ст. 111 СК України. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст. 200, ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а жінка зберегти сім`ю не бажає, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідач не просила про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір", з урахуванням того, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, інші 50 % - стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved