Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачем заявлено вказаний позов до відповідачів з тих підстав, що вони ухиляються від виконання батьківських обов"язків щодо сина [PERSON] ,[INFO] , не піклуються про нього,мати в 2011 році подала нотаріально посвідчену заяву про відмову від батьківських прав та обов"язків щодо дитини.В позові вказує, що в червні 2014 року вона зі своїми дітьми та сином відповідачів виїхала з м.Ровеньки Луганської області із зони проведення антитерористичної операції, з того часу батько дитиною не цікавиться, про її матеріальний добробут не дбає . В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала . Ствердила, що дитина відповідачів проживає в її сім"ї,називає її мамою. Батьки [PERSON] свою дитину не утримують, інтересу щодо життя,здоров"я дитини не проявляють,свою матір дитина не знає. Відповідачі в судове засідання не з"явились, про місце і час розгляду справи вони були повідомлені відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України.Суд на підставі ст.224 ЦПК України постановляє рішення при заочному розгляді справи . Представник органу опіки і піклування підтримав висновок щодо позбавлення батьківських прав відповідачів, задоволення позову відповідає інтересам дитини і сприятиме захисту її прав. Заслухавши пояснення позивача, свідка ,думку представника органу опіки і піклування , дослідивши представлені письмові докази суд прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO](а.с.13-15).До актового запису про народження дитини в частині його прізвища,по-батькові, відомостей про батьків внесено зміни до актового запису про народження дитини ( внесення змін про усиновлення )від 25.11.2009 року . Позивачка проживає в с.Андріяшівка Бердичівського району вул.Першотравнева,11 з червня 20014 року, в складі її сім"ї є син [PERSON], 2008 року народження, син [PERSON], 2011 року народження, син колишнього чоловіка [PERSON], [INFO] (а.с.7,16,17).Отже, позивачка вправі, згідно із ст.165 Сімейного Кодексу України, звертатись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, оскільки дитина-[PERSON], проживає в її сім"ї.Позивачка, [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], [INFO] перебувають на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Бердичівської райдержадміністрації як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції(а.с.8).За повідомленням Андріяшівської сільської ради (а.с.7),Райгородоцької загальноосвітньої школи(а.с.11) відповідачі своїм сином -[PERSON] , [INFO] , не цікавляться, не утримують, не піклуються про життя та здоров"я.Згідно нотаріально посвідченої заяви від 12.11.2011 року мати [PERSON] відмовилась від виховання та утримання малолітнього сина. Такі письмові докази щодо ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків узгоджуються з поясненнями свідка [PERSON] ,якій відомо особисто,що в червні 2014 року позивачка приїхла в село Андріяшівка із м.Ровеньки , весь цей час піклуються про [PERSON], а його батьки сином не цікавляться. За висновком органу опіки і піклування- Бердичівської райдержадміністрації, (а.с.6) позбавлення батьківських прав відповідачів є доцільним і необхідним , що має на меті захист інтересів дитини . Згідно пояснень ,які надав суду [PERSON], [INFO],він своєї матері не пам"ятає і не знає.Дитина виявляє любов до позивачки, називає її мамою і бажає з нею проживати.Щодо проживання з батьком заперечує, вказує, що батько про нього не турбувався, не допомогав з навчанням , а після переїзду в с.Андріяшівка йому не дзвонить, не допомагає. Отже , вказаними вище доказами стверджено, що відповідачі злісно ухиляються від виконання обов"язків по вихованню дитини,без поважних причин не піклуються про стан її здоров"я, фізичний, духовний розвиток , навчання,підготовку до самостійного життя.Така їх поведінка є винною,вони свідомо нехтують своїми обов'язками щодо сина. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 3,16, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Верховною Радою України від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дiти мають право на особливе пiклування i допомогу; дитинi необхідно забезпечити такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батькiв, i з цiєю метою вживати всi вiдповiдні заходи; кожна дитина має право на рiвень життя, необхiдний для фiзичного, розумового, духовного, морального i соцiального розвитку. Батьки несуть основну вiдповiдальнiсть за забезпечення можливостей умов життя, необхiдних для розвитку дитини.Жодна дитина не може бути обєктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини(п.2 ч.1 ст.164). Обставини справи свідчать,що батьки -мати з 2011 року, батько з 2014 року взагалі не забезпечують дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, в їх сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини, а тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є підставними , задоволення позову сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі ст.ст.180,166 Сімейного Кодексу України відповідачі зобов"язані утримувати свою неповнолітню дитину.Суд одночасно з позбавленням батьківських прав,як це визначено ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України , може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів. Суд на підставі ст.ст. 182,184 Сімейного Кодексу України та наявних в справі доказів прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог про стягнення аліментів в розмірі 436,5 грн. щомісячно,на користь дитини. Оскільки при розгляді справи встановлено, що дитина позбавлена батьківського піклування, то суд визнає за необхідне повідомити орган опіки і піклування про негайне вирішення питання про встановлення опіки відповідно до ст.61 ЦК України.Суд позбавлений можливості вирішити таке питання при постановленні рішення через відсутність відповідного подання. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів згідно з ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved