Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно нього - [PERSON], [INFO]. А також просив призначити опікуном над ним його бабусю [PERSON], 1951 року народження. Свої вимоги мотивував тим, що народився [INFO] в місті Москва, Росії, так як його мати [PERSON] на той час працювала у місті Москві. Коли йому виповнилося 6 років, його мати залишила його на діда [PERSON] та бабу [PERSON]. З того часу він не бачив своєї мами. Зазначив, що взагалі забув як вона виглядає, так як жодного разу за всі роки мати не навідувала його. Він проживав з бабусею та дідусем в Луганській області та вивчався в Попаснянский загальноосвітній школі № 25, У зв'язку з проведенням АТО вони вимушені були переїхати до міста Мукачеве, де він і навчається у школі. Зазначив, що за останні 10 років мати не виконує своїх обов'язків, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, про його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не цікавиться та не піклується про його лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Вважає, що мати ухиляється від його виховання, свідомо нехтує своїми обов'язками вже 10 років. Матір йому замінила бабуся, [PERSON], саме вона піклується за ним, і саме вона виконує функції, які повинна виконувати мати. У зв'язку з проведенням АТО в Луганській області він з бабусею в серпні 2014 року переїхав, тимчасово, на час проведення АТО, до м. Мукачеве. Його матір жодного разу не цікавило його життя. Два місяці він з бабусею просидів у підвалі, їм було дуже боязно бо поряд з ними рвалися снаряди, він сподівався, що його мати за нього переживає, живий він чи ні. Однак коли він приїхав до м. Мукачеве, він знайшов свою маму в соціальній мережі, та взнав, що їй байдуже, що він пережив як дитина, та як йому було боязно. Вона лише йому написала, що вона вийшла заміж та що у неї народилася донька, і вона мешкає у місті Москва. Він зрозумів, що вона забула про нього як про свою дитину. Відповідачка навіть не спитала, як у нього справи, чи не голодний він, чи не хворіє, як себе почуває. Вона тільки писала про свою другу дитину. Всі роки , що він виховувався у бабці, жодного разу відповідачка не тільки не питала як він живе, вона навіть не надавала матеріальної допомоги на його утримання. За таких підстав просив позбавити батьківських прав його матір [PERSON] відносно нього, та призначити йому опікуном бабусю [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] - повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Третя особа - Орган опіки та піклування Мукачівської міської ради Закарпатської області в судовому засіданні в особі представника Степанової О.Р. позов в частині призначення опікуна просила залишити без задоволення, в іншій частині прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа - Орган опіки та піклування Папаснянської райдержадміністрації Луганської області в судовому засіданні в особі представника Козир Я.О. позов просила вирішити на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 165 СК та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] виданого Академічним відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС м. Москви 17.03.2015 року відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON] ( а.с.17) Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З пояснень самого позивача та його законного представника бабусі [PERSON] вбачається , що [PERSON] у віці 6 років був залишений матір'ю на діда [PERSON] та бабу [PERSON] та з того часу мати позивача [PERSON] жодного разу не відвідувала його та не цікавилася його життям, не надавала матеріальної допомоги та не турбувалася про його стан здоров'я, не надавала допомоги на лікування, тобто нехтувала своїми обов'язками. Ці факти підтверджуються характеристиками наданими на учня [PERSON], а також педагогічною характеристикою, за період навчання ним у Попаснянській ЗОШ І -ІІІ ступенів № 25, з яких вбачається, що вихованням дитини з перший по дев'ятий класи займаються його баба [PERSON] та дід [PERSON] з якими він постійно проживає. Батько й мати у вихованні та матеріальному забезпеченні [PERSON] належної участі не приймають. ( а.с.4,5,6, 11) За висновком ЛКК Комунальної установи Попаснянського районного центру первинної медико - санітарної допомоги № 252/22 від 06.03.2015 року вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на обліку у лікарні з 2000 року з діагнозом: вегето - судинна дистонія за змішаним типом, диспластична кардіопатія. ( а.с.9) Також в судовому засіданні встановлено що у зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області, він з бабою та дідом у серпні 2014 року переїхав до міста Мукачеве Закарпатської області, де на теперішній час проживає та навчається. На теперішній час позивач проживає у [ADDRESS] разом із дідусем та бабусею, та навчається у Мукачівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 20 Мукачівської міської ради Закарпатської області. З повідомлення адміністрації Мукачівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 20 ім. О.Духновича Мукачівської міської ради Закарпатської області, вбачається, що [PERSON] переведений на навчання у вказану школу в вересні 2014 року з міста Попасне Луганської області. На даний момент юнак навчається в 10 класі. Зарекомендував себе старанним, дисциплінованим, працелюбним та уважним учнем. Добре запам'ятовує навчальний матеріал, виявляє логічне та конкретне мислення. На уроках завжди уважний , виконує домашні завдання, багато читає. До виконання громадських доручень відноситься сумлінно, бере активну участь у житті класу та школи. Зі слів юнака у родині панують дружні та щирі стосунки. [PERSON] з любов'ю та повагою розповідає про батька, дуже хвилюється, що від нього довгий час немає ніяких повідомлень і зазначає, що якби була можливість, то тато відразу дав би про себе знати. Про свою матір юнак говорить стримано, зазначає, що її не цікавить життя сина і де знаходиться мама в даний момент йому невідомо. На даний момент своєю родиною [PERSON] вважає дідуся та бабусю, дуже тепло про них говорить, зазначає, що прикладом наслідування для нього є дідусь. Бабуся і дідусь часто відвідують школу, цікавляться успіхами онука, не пропускають жодні батьківські збори, тобто, приділяють велику увагу вихованню [PERSON]. З характеристики інспектору Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області вбачається, що [PERSON],199 року народження, проживає за адресою [ADDRESS], з вересня 2014 року , разом з бабусею [PERSON] та дідом [PERSON]. Місце перебування його матері [PERSON] на даний час не відомо. Жодного дня вона в м. Мукачево разом із сином не проживала. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, приймає активну участь у громадському житті вулиці та школи. Навчається в 10 класі ЗОШ № 20 м. Мукачево, скарг та зауважень відносно нього зі школи не надходило. До адміністративної відповідальності не притягувався. Свідок [PERSON] , яка мешкає за адресою : [ADDRESS] та є сусідкою позивача [PERSON], суду пояснила та підтвердила, що протягом двох років позивач разом із дідом та бабою проживають у м. Мукачево, проживають втрьох, батьків позивача вона жодного разу не бачила. Свідок [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідкою позивача, суду пояснила, що знає позивача з вересня 2014 року. Він проживає разом з дідом та бабою. Зі слів бабусі позивача знає, що мати [PERSON] знаходиться десь у Москві, а батько у Криму. Про те, що мати [PERSON] могла приїздити до нього такого не знає, бо розмови про це ніколи не було. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка по справі - мати [PERSON] проживає окремо від свого сина. Матеріальну допомогу дитині відповідачка не надає, з ним не спілкується , участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його навчанням , його навичкам та уподобанням , його життям, успіхами та труднощами у навчанні, його схильностями та здібностями . Відповідачка не виявляє до свого сина [PERSON] батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дитини, відповідач не бере, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні сина , жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться його життям Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З повідомлення виконавчого комітету Мукачівської міської ради вбачається, що на території м. Мукачева з жовтня 2014 року проживає [PERSON], [INFO], який прибув без батьків, в супроводі бабусі [PERSON], мешканки м. Попасне Луганської області, прибув на територію міста, як внутрішньо переміщений з зони АТО. З 03.11.2014 року дитина перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення м. Мукачева, як особа, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та отримує кошти соціальної допомоги для даної категорії осіб. Хлопчик з бабусею та дідусем проживають у родичів за адресою: [ADDRESS]. В 16 років в ДМС він отримав паспорт громадянина України та реєстрацію на території міста. Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради вирішені питання навчання дитини за її тимчасовим місцем проживання, надання гуманітарної та грошової допомоги для облаштування умов для його проживання, рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28.10.2014 р. № 194 ( на час проведення АТО) законним представником дитини призначена бабуся - [PERSON] Відповідно до документів [PERSON], [INFO], має обох батьків, мати, [PERSON] , яка проживає на території Росії, батько ,[PERSON], проживає на тимчасово окупованій території ( в Криму). Також зазначено, що внаслідок відсутності будь - якого зв'язку з батьками дитини, орган опіки та піклування Мукачівського міськвиконкому позбавлений можливості з'ясувати обставини, за яких дитина з малечку проживає з бабусею, та причин невиконання матір'ю дитини батьківських обов'язків. З повідомлення Служби у справах дітей Попаснянської районної військово - цивільної адміністрації, вбачається, що 11.05.2016 року службою було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] де раніше мешкала [PERSON] На теперішній час вона за даною адресою не проживає. Зі слів сусідів [PERSON] разом з онуком виїхали на час проведення АТО з міста. Вихованням та утриманням онука постійно займалась бабуся. Також з'ясовано, що за вищевказаною адресою [PERSON] та [PERSON] не проживали. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачкою своїх обов'язків по вихованню свого сина, оскільки протягом тривалого часу відповідачка не проявляє відносно свого сина належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язана це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та надані суду докази, суд вважає доцільним позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , оскільки це сприятиме його інтересам. Щодо вирішення питання позивача стосовно призначення йому опікуном баби- Каськової Т.В., суд виходе с наступного. Відповідно до ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми позбавленими батьківського піклування. За змістом ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Визначення опікуна та можливість його призначення здійснюється саме органом опіки та піклування. Однак з поданням про призначення опікуном [PERSON], орган опіки та піклування Мукачівської міської ради ,та орган опіки та піклування Папаснянської райдержадміністрації до суду не зверталися. За таких обставин в задоволенні цих вимог слід відмовити. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати понесені зі сплатою оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр» у розмірі 420,0 грн. , відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial