Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

17 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І., приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги. Письмових претензій з приводу заборгованості від кредитора позивач не отримувала. Про винесення виконавчого напису та взагалі про майнові претензії позивач дізналася лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. В порушення вимог законодавства при зверненні до нотаріуса позивач надав лише довідку про борг, яка не містить відомостей про безспірність вимог стягувача. Крім того, позивач вважає, що на момент вчинення виконавчого напису пропущені строки позовної давності, що також є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач до суду не з`явився, просить розглядати справи без її участі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановлений законом спосіб. Своїм правом на подання відзиву не скористався. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подавав. Треті особи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, своїм правом на подання пояснень не скористались. Приватним нотаріусом надано копію документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 20.10.2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 490925747, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 10836,93 гривень з відновлюваною кредитною лінією. З матеріалів наданих відповідачем приватному нотаріусу вбачається, що за кредитним договором № 490925747 від 20.10.2014, укладеним Акціонерним товариством "Альфа- Банк" правонаступником усіх прав та обов`язків є: на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 1 від 21.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи", ідентифікаційний код юридичної особи 35326253; на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", ідентифікаційний код юридичної особи 41264766, правонаступником якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал". 05.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. на підставі договору кредиту № 490925747 від 20.10.2014 року вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1621, про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 61797,48 гривень за період з 16.01.2019 р. по 11.03.2020 р. 22.10.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. відкрито виконавче провадження № 63380807 на підставі виконавчого напису № 1621 від 05.10.2020 року. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. З огляду на наведене, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Чинне законодавство не визначає виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, тому відповідні обставини встановлюються судом на підставі загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). За приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п.1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису регламентується главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено строк, за який має проводитися стягнення (підпункт 2.1 глави 16 вказаного Порядку). Пунктом 3 глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Як встановлено судом, відповідно до п.7 кредитного договору № 490925747 від 20.10.2014 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами. Згідно п. 2.3 Договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредит банку у строк до 21.10.2019 року. Відповідно до п.2.6 Договору сума отриманого кредиту погашається щомісяця, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до договору та є його невід`ємною частиною. Виписка з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] за кредитом, який ТОВ «Вердикт Капітал» було представлено приватному нотаріусу Секістовій Т.І. при зверненні із заявою про вчинення оспорюваного виконавчого напису не містить щомісячного розрахунку боргу, не враховує суми виплат здійснених боржником, а лише вказує загальну суму боргу за тілом кредиту та відсотками, без визначення періоду виникнення боргу та його розмір. Інших фінансових документів, які у відповідності до ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт безспірності заборгованості відповідача, зокрема первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати нотаріусу надано не було. Згідно п.2.6. вищевказаного кредитного договору сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, суд дійшов висновку, що нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення боргу, який включає суми, по яким перевищено загальний строк позовної давності та не враховано, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Доводи позивача щодо пропущення строку позовної давності відповідачем не спростовані. Дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, в зв`язку з чим, заборгованість не має ознак безспірності. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено всупереч принципу безспірності заборгованості позивача перед кредитором. Також суд враховує, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662. Постановою Кабміну № 662 до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на що, на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. В наданих на запит суду матеріалах, що стали підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, нотаріально посвідчена копія кредитного договору відсутня. Аналізуючи все вищевказане можна прийти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність порушень закону при вчиненні виконавчого напису від 05.10.2020 року № 1621. Щодо повернення позивачу коштів стягнутих на виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава,на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому грошові кошти, що були стягнуті з позивача в ході примусового виконання спірного виконавчого напису є такими, що набуті без достатньої правової підстави, оскільки правовою підставою для стягнення вказаних коштів був виконавчий напис нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню. В той же час, позивачем до суду не надано жодного доказу, що кошти були стягнуті з позивача в ході примусового виконання спірного виконавчого напису. Сума стягнених коштів позивачем не зазначена. Враховуючи, вищевикладене, позивач не довела, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем здійснено утримання грошових коштів, а тому в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права повторно звернутись до суду з аналогічними вимогами з інших підстав, попередньо зібравши відповідні докази, які б доводили стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1621 від 05.10.2020 року грошових коштів в конкретно визначеній сумі. Питання щодо судових витрат вирішується судом в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial