Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Представник позивача - адвокат Сідько С.І., яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 30.08.2021 року в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2021 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с 32-33). Представник позивача - адвокат Сідько С.І., яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 30.08.2021 року (а.с. 23-25) в інтересах позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але надала заяву від 18.11.2021 року, в якій просить розгляд справи провести без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 48). Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення, яке повернулося до суду 21.10.2021 року та було вручене [PERSON] 18.10.2021 року (а.с 47). Про причини неявки суд не повідомив, клопотань та заяв від відповідача не надходило. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач - [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач - [PERSON] належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а відповідно до ч. 4 ст. 223 України суд має право у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), в зв`язку з чим відповідно до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи (а.с. 50-51) . Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи, і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача, як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи (а.с.1- 51 ) приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 вересня 2015 року в [PERSON] - відповідача по справі, та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] )- позивача по справі народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого повторно Котелевським відділом РАЦС реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції у Полтавській області 14 вересня 2015 року (а.с. 13). Зокрема встановлено, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 19.07.2017 року № 535/537/17 зобов`язано [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2017 року і до досягнення дитиною повітоліття (а.с. 9-12). На підставі виконавчого листа № 535/537/17 від 29.08.2017 року Котелевським відділом державної виконавчої служби Полтавського району Полтавської області було відкрито виконавче провадження за номером: 54661676 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] (а.с 14-16). З моменту ухвалення рішення суду та відкриття виконавчого провадження, тобто з серпня 2017 року і по сьогоднішній день [PERSON] зобов`язання не виконується, жодного платежу по виконавчому провадженню № 54661676 позивачу не надходило, що підтверджується довідкою розрахунком Котелевського відділу державної виконавчої служби від 02.06.2021 року. Станом на травень 2021 року сума заборгованості становить 81 241, 37 грн (а.с 14-16). У зв`язку з вищезазначеним, позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області 29.08.2017 року Котелевським відділом державної виконавчої служби Полтавського району Полтавської області було відкрито виконавче провадження за номером: 54661676 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.3 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У ч.8 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зобов`язання щодо сплати аліментів взагалі не виконував. Оскільки вимога про стягнення аліментів з [PERSON] вирішена шляхом ухвалення судового рішення, то повторне стягнення аліментів, якими є і заборгованість з їх сплати, не допускається. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Згідно довідки-розрахунку виданої Котелевським відділом державної виконавчої служби Полтавського району Полтавської області від 02.06.2021 року заборгованість по аліментах на утримання сина [PERSON] , [INFO] за період з серпня 2017 року по травень 2021 року року становить 81 241, 37 грн (а.с 14-16). Дані розрахунки складено державним виконавцем у відповідності до вимог статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" і сторонами не оспорюються. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Таким чином, державний виконавець правомірно визначив заборгованість виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а не з 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Як вбачається з матеріалів справи перерахування грошових коштів на утримання сина [PERSON] відповідачем взагалі не здійснювалось, що стверджується поданими суду розрахунками державного виконавця, тому станом на травень 2021 року за відповідачем рахується борг зі сплати аліментів в розмірі 81 241, 37 грн. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів був наявним та підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд дійшов висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Згідно з розрахунком пені, складеного позивачем, пеня порахована за кожний місяць з урахування суми боргу та кількості днів прострочки. Кількість днів прострочки порахована до дати фактичного перерахування відповідачем грошових коштів. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Застосовуючи дану норму закону, суд, згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує судову практику, викладену в постановах Верховного суду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, згідно якої вказано, що суд дійшов правильного висновку про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, як зазначає Велика Палата Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+ … (Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц; постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №646/165/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі №695/2808/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №239/306/17 від 05 грудня 2018 року у справі №372/264/15-ц. При цьому суд звертає увагу позивача на те, що заборгованість зі сплати аліментів за певний місяць виникає у перший день місяця, який є наступним за цим місяцем. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Доданий позивачем до позову розрахунок пені вимогам закону відповідає, тому суд визнає його, як належний доказ по справі та покладає його в основу судового рішення, оскільки він не викликає сумніву у суду та не спростований відповідачем по справі. Разом з тим, згідно розрахунку державного виконавця поданого відповідачем вбачається, що станом на 02.06.2021 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 81 241, 37 грн. тому, враховуючи положення ч.1 ст.196 СК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню, шляхом стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 81 241, 37 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі пп.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Outcome: approved