Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором № 140826-134231 від 26.08.2014 р. у розмірі 18084,62 гривень та судові витрати у розмірі 1779,62 гривень. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 26 серпня 2014 року [PERSON] уклала з ТОВ "Служба термінового кредитування" Кредитний договір № 140826-134231 та отримала кредит від Позивача в розмірі 500,00 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору Відповідач зобов`язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 500,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1752,00 грн., що разом складає 675,00 грн., у строк до 08.09.2014 року. Разом з тим, в порушення договірних умов Відповідач станом на 19.12.2018 р. не виконує свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 500.00 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити у порядку спрощеного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 26 серпня 2014 року [PERSON] уклала з ТОВ "Служба термінового кредитування" Кредитний договір № 140826-134231 та отримала кредит від Позивача в розмірі 500,00 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору Відповідач зобов`язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 500,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 175,00 грн., що разом складає 675,00 грн., у строк до 08.09.2014 року. Відповідно до п. 3.1. Договору розмір процентів, які повинен сплатити позичальник становить 2,5% за кожен день користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач, станом на 19.12.2018 р., не виконує свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 500,00 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Згідно з п.6.2. договору у разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту, до Позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2 (два)% за кожен день прострочення платежу. З розрахунку, що надано позивачем, сума заборгованості відповідача перед позивачем, разом із пенею, станом на 19.12.2018 р., становить 500+175+1563=16305,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В рішенні №7/2013 від 11.07.2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч.3 ст.551 ЦК України підтверджено Правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-100цс14). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи, що сума кредиту становить 500 гривень, проценти 175 гривень, суд вважає нарахування позивачем пені за прострочення сплати заборгованості відповідачем надмірно завеликим та приходить до висновку про зменшення розміру пені до 675 гривень. Згідно з квитанцією №4483-0564-7068-3514 від 17 грудня 2018 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 гривні, а також комісія банку 17 гривень 62 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір та судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 145,89 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial