Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу ? частини квартири, визнання права власності за ним на ? частину квартири [ADDRESS] Свій позов обґрунтовує тим, що 06 березня 2008 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] в м.Бровари вартістю 369963 грн. 00 коп. Для оплати вартості придбаної квартири 06 березня 2008 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладений договір про надання споживчого кредиту № 11311429000. На забезпечення виконання вказаного кредитного Договору відповідачем було укладено іпотечний договір № 79230 від 06 березня 2008 року, відповідно до якого вказана спірна квартира була передана в іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку "УкрСиббанк". Позивач вказує, що в листопаді 2008 року [PERSON] повідомила йому, що у зв'язку з відсутністю коштів для виплати отриманого споживчого кредиту вона має намір продати квартиру придбану нею. За домовленістю із [PERSON] позивач мав намір придбати квартиру, однак в зв'язку із перебуванням квартири в іпотеці, позивач вказує, що вони не могли укласти договір купівлі-продажу, тому 18 листопада 2008 року [PERSON] було видано довіреність на ім'я [PERSON], якою остання уповноважила його бути її представником з питань продажу належної їй спірної квартири, а також здійснювати розрахунки по укладених угодах, зокрема сплаті грошових зобов'язань по кредитному договору № 11311429000 від 06 березня 2008 року та іпотечному договору № 79230 від 06 березня 2008 року. В той же день [PERSON] отримала від нього в рахунок оплати вартості квартири 20000 доларів США, що підтверджується розпискою від 18 листопада 2008 року, які нею вже були внесені до банку. Таким чином, позивач вважає, що фактично був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого позивач отримав у користування та розпорядження квартиру та виплатив відповідачу її внесок в оплату вартості квартири та виплачував зобов'язання по кредитному договору, а відповідач [PERSON] отримала від нього 20000 доларів США в рахунок оплати вартості квартири та фактично звільнилась від зобов'язань по кредитному договору № 11311429000 від 06 березня 2008 року та іпотечному договору № 79230 від 06 березня 2008 року. Позивач зазначає, що з цього часу, оплата кредитних коштів за придбання квартири здійснювались ним, він мав намір здійснити переоформлення Договору про надання споживчого кредиту № 11311429000 та договору іпотеки № 79230 від 06 березня 2008 року з відповідача [PERSON] на нього, про що вів відповідні перемовини із банком. Однак, листом від 29 грудня 2011 року йому було повідомлено в проведення процедури заміни боржника. Позивач звертає увагу у змісті позовної заяви на те, що загалом з 2008 року по 2011 рік ним було сплачено кредитних коштів за придбання квартири на суму 53096 доларів США, і що вказана обставина встановлена рішеннями Святошинського районного суду м.Києва від 24 січня 2013 року та рішенням Апеляційного суду м.Києва від 31 липня 2013 року. Оплата позивачем 53096 доларів США в рахунок кредитних коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11311429000 за придбання квартири підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 20 грудня 2011 року. Однак, не зважаючи на попередню домовленість 06 березня 2016 року відповідачем без жодного попередження або отримання згоди позивача скасовано вищенаведену довіреність видану відповідачем 18 листопада 2008 року. Сплачені позивачем [PERSON] в рахунок оплати вартості квартири 20000 доларів США та кошти виплачені в рахунок погашення зобов'язань по кредитному договору відповідачем [PERSON] йому не повернула. Таким чином, позивач вважає, що ним були сплачені кошти щонайменше за ? частину спірної квартири, тому позивач вважає, що він набув право власності на вказану частку квартири [ADDRESS] Позивач також у змісті позовної заяви посилався на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року, яким в задоволенні його позовних вимог про визнання за ним права власності на ? частинку вищезазначеної квартири було відмовлено, а також на рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року, яким частково задоволено апеляційну скаргу, скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове, відмовлено в позові в зв'язку з наявністю між сторонами інших правовідносин. На підтвердження своїх вимог подав до суду копію договору купівлі - продажу квартири від 06 березня 2008 року згідно якого [PERSON] набула право власності на квартиру № [ADDRESS], копію договору про надання споживчого кредиту від 06 березня 2008 року № 11311429000, копію іпотечного договору № 79230 від 06 березня 2008 року, копію довіреності від 18 листопада 2008 року якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником у всіх установах та організаціях, в тому числі нотаріальних конторах, з питань продажу належної їй квартири № [ADDRESS], копію розписки від 18 листопада 2008 року про отримання [PERSON] 20000 доларів США за квартиру № [ADDRESS], від [PERSON], копію заяви від [PERSON] від 20 грудня 2011 року нотаріально посвідченої, копію листа від 15 листопада 2011 року адресовану начальнику відділення № 2 УкрСиббанку від [PERSON], та від 29 грудня 2011 року отриманого позивачем, копію рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року. Позивач посилається на вимоги ст.ст. 328, 525, 626, 629, 638, 639, 651, 655, 662 Цивільного кодексу України, та просить його позовні вимоги задовольнити. 31 січня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду вказаний позов та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02 квітня 2018 року. 31 липня 2018 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 жовтня 2018 року. В липні 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначає про наступне. У вересні 2008 року вона із чоловіком вирішила придбати квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира, як зазначила відповідач, була придбана в кредит, і здана в оренду. Позивач [PERSON] є випадковою людиною який підвозив її на автомобілі, і почув що відповідач говорила по телефону про продаж даної квартири. Він захотів придбати квартиру не відразу за повну вартість, а разом із кредитом, який пообіцяв сплачувати. То ж і відбулася домовленість про продаж квартири, відповідач передала всі документи на неї, видала нотаріальну довіреність на правоволодіння, користування квартирою з правом продажу, а чоловік дав згоду на відчуження цієї квартири. [PERSON] відшкодував витрати по кредиту за квартиру і відразу почав здавати її в оренду і орендними коштами сплачувати за кредит. Однак у 2011 році [PERSON] перестав сплачувати за кредит, повідомив її про це через декілька місяців і як вказує відповідач, вона змушена була сплачувати внески по кредиту, заборгованості із пенею. При цьому документів на квартиру [PERSON] так і не повернув, а почав вимагати повернення його коштів. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві зазначає, що в 2012 році [PERSON] звертався до Святошиснького районного суду м.Києва про стягнення з неї коштів, але за весь період розгляду справи в суді відповідач платила кредит і пропонувала [PERSON] повернутись до домовленостей, погасити залишок кредиту і переоформити квартиру. В Апеляційному суду м.Києва [PERSON] знов відхилив пропозицію купити квартиру, повідомивши, що квартира його не цікавить. В Святошинському районному суді представник [PERSON] - [PERSON] повідомила і позивача, і суд, що [PERSON] звертається до "Укрсиббанку" з проханням продажу заставленого майна - спірної квартири, оскільки не має змоги сплачувати кредит. [PERSON] було відомо, що відповідач вирішує питання з банком щодо продажу квартири. Відповідач зазначила, що позивач своєю поведінкою в судах підтвердив, що втратив інтерес до квартир і не бажає її купувати, припинив цікавитись спірною квартирою ще в 2011 році, коли порушив домовленості та припинив виплачувати кредит, не надав банку належних доказів своєї платоспроможності та позбавив банк можливості укласти з ним кредитний договір. Відповідач [PERSON] зазначила, що ще в 2008 році мала реальну змогу продати цю квартиру без жодних для себе негативних фінансових обтяжень. То ж намагаючись придбати житло в кредит, [PERSON] за три роки нічого не зробив, щоб переоформити квартиру на себе, чи будь-кого зі своєї родини. В подальшому, з 2012 року [PERSON] намагався стягнути з неї кошти, але ніколи більше не ставив питання про придбання квартири. Тому просила в задоволенні позову відмовити, стягнути по справі судові витрати у зв'язку із заявленим позовом відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України. Так, 18 грудня 2018 року до суду поданий розрахунок витрат на надання правничої допомоги в розмірі 17 879 грн., квитанцію № 87 від 07 грудня 2018 року на суму 6000 грн. 00 коп. згідно угоди на надання правової допомоги. У квітні 2018 року відповідачем [PERSON] поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні будь-які правові підстави для оспорювання правочину та визнання права власності на спірне майна, просила стягнути з позивача в разі відмови в задоволенні позову витрати понесені нею на правову допомогу у розмірі 7500 грн. 00 коп. В змісті відзиву на позовну заяву посилається на те, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що дійсно 06 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вартість квартири за умовами вказаного договору становила 186000 грн., але спірна квартира знаходилась в іпотеці в банківській установі і для продажу вказаної квартири необхідна була згода банку, заборгованість у [PERSON] перед банком станом на 06 червня 2013 року становила 43000 доларів США, які відповідач [PERSON] особисто сплатила банку, про що свідчить особисто написана розписка [PERSON] від 06 червня 2013 року. Жодних обтяжень чи заборон на спірну квартиру не було, тому відповідач зазначає, що вона розрахувалась з [PERSON] та банком, отримала у власність спірну квартиру. Про позивача вона дізналась лише в квітні 2016 року, коли отримала ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири, де її було залучено до участі як третю особу. Також в судовому засіданні у вищевказаній справі 20 вересня 2016 року особисто позивач вказав, що про спірний договір купівлі-продажу від 06 червня 2013 року між відповідачами він дізнався у серпні 2013 року, а з даним позовом звернувся лише у грудні 2017 року, тому відповідач вважає, що позивачем пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, про що подала відповідну заяву. Відповідач посилається на те, що позивач звернувся до суду з вимогою про часткове визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним, але не вказав жодної правової підстави за якою необхідно визнати частково правочин недійсним. 02 квітня 2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подав заяву про прийняття заяви про застосування строків позовної давності до спору за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу частини квартири та визнання на неї права власності, та просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач і представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити. Вважають, що строки позовної давності пропущені не були, правові норми на якій посилається позивач наведені в змісті позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими, не доведеними, пояснення надала аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. В разі відмови в задоволені позову, просила стягнути із позивача витрати понесені відповідачем [PERSON] на правову допомогу по поданому розрахунку та за квитанцією сплаченою 26 березня 2018 року в розмірі 12000 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у позові, задовольнити заяву про застосування строків позовної давності, а також в разі відмови у задоволенні позову стягнути із позивача на користь [PERSON] витрати понесені нею на правову допомогу в розмірі 7500 грн. 00 коп. Суд вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі між сторонами правовідносини, дійшов до наступного висновку. Відповідно ч.1,2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, 02 березня 2017 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири задоволено частково. Рішення Броварського міськраойнного суду Київської області від 21 листопада 2016 року скасовано і ухвалено по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що підтверджується і матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 березня 2008 року, [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] В забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту №11311429000 від 06 березня 2008 року названа квартира передана в іпотеку за іпотечним договором № 79230, укладеним того ж дня з Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк". 18 листопада 2008 року [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником у всіх установах та організаціях, в тому числі нотаріальних конторах, з питання продажу належної їй квартири [ADDRESS], Київської області для чого надала йому право, в тому числі сплачувати грошові зобов'язання по іпотечному договору, підписати договір купівлі-продажу, отримати належні їй кошти тощо. В рішенні Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року міститься посилання на рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2013 року, яким скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2013 року, окрім іншого, встановлено, що у листопаді 2008 року між сторонами досягнута домовленість щодо купівлі позивачем у відповідача однокімнатної квартири [ADDRESS], Київської області, яка знаходилася в заставі за іпотечним договором УКРСИББАНКУ, оскільки [PERSON] не мала змоги погашати кредит. Бажаючи придбати квартиру позивач сплатив [PERSON] грошові кошти, які вона на той час сплатила по кредиту в сумі 20 000 доларів США та почав сплачувати платежі за її кредитним зобов'язанням, намагаючись в подальшому перевести на себе зобов'зання боржника за кредитним договором. Для цього отримав від відповідача документи на квартиру, довіреність на право користування, володіння та розпорядження вказаною квартирою, згоду чоловіка [PERSON] - [PERSON] на її продаж, ключі від квартири та став нею користуватися на свій розсуд. З листопада 2011 року перестав погашати кредит, а в березні - звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення сплачених ним коштів у розмірі 424 130,85 грн., вважаючи сплачені ним кошти безпідставно набутим [PERSON] майном, а себе потерпілим. Вказаним рішенням Апеляційного суду м. Києва відмовлено [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. 06 березня 2012 року [PERSON] скасувала довіреність, видану на ім'я [PERSON], а 06 червня 2013 року - відчужила спірне майно [PERSON] за 186 000 грн. Таким чином, [PERSON] на даний час не є власником спірної квартири. 04 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішення апеляційного суду Київської області від 2 березня 2017 року залишено без змін. У вказаній ухвалі зазначається, що копію договору купівлі-продажу від 06 червня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], надано районному суду до ухвалення рішення суду і в своєму клопотанні від 29 лютого 2016 року представник позивача просив залучити [PERSON] до участі у справі саме як третю особу, а не як відповідача чи співвідповідача, про що судом постановлено ухвалу. В даному разі суд, розглядаючи заяву [PERSON] про застосування строків позовної давності виходить із поданих та досліджених у вказаній вище справі доказів, а тому дійшов висновку, що подавши 29 лютого 2016 року клопотання та копію договору купівлі-продажу квартири від 06 червня 2013 року позивач не пропустив строків звернення до суду із даним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS] Київської області, укладеного 06 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], та визнання за позивачем права власності на ? частину вказаної квартири. Щодо змісту позовних вимог, враховуючи встановлені вище обставини, та наведені позивачем обґрунтування, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту його прав, а також правові норми на які посилається позивач, подані до суду докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову. Так, позивач у наведених ним обставинах посилається на вимоги ст. 328, 525, 626, 629, 638, 639, 651, 655 , 662 ЦК України просить суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS] укладеного 06 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], а також визнати за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Ні в змісті позовної заяви, ні при розгляді справи судом по суті позивачем та його представником не були зазначені суду підстави для визнання правочину частково недійсним та не містили посилання на норми матеріального права, які застосовуються для визнання правочинів недійсними. В даному разі посилання позивача на сплату заборгованості за кредитним договором, фактичне укладення договору купівлі-продажу, користування житлом, скасування доручення, не свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 07 лютого 2018 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] та адвокатом оформлений ордер на надання правової допомоги серії КВ № 410855 від 02 квітня 2018 року. (а.с. 43-44) Згідно п. 4.1. договору вартість послуг (гонорар) та порядок їх оплати встановлюється на договірних засадах між адвокатом і клієнтом та становить 7500 грн. 00 коп. в день укладення договору. Вказані послуги оплачені, про що свідчить квитанція № 1457901 від 07 лютого 2018 року на суму 7500 грн. В матеріалах справи міститься угода укладена між адвокатом [PERSON] адвокатського об'єднання "Легалітас" на представлення інтересів [PERSON] в Броварському міськрайонному суді та інших судах всіх рівнів України та наданий відповідний ордер серії КС № 313903 від 26 березня 2018 року на представлення інтересів [PERSON] адвокатом [PERSON], адвокатського об'єднання "Легалітас" (а.с. 79). 02 квітня 2018 року до суду [PERSON] надала заяву в якій зазначила орієнтовну суму витрат в розмірі 12000 грн. та надала квитанцію за № 47 від 26 березня 2018 року на суму 12000 грн. (а.с. 86)

Outcome: approved