Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] у період до червня 2005 року, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Він разом з відповідачами проживав та був зареєстрований у [ADDRESS]. Протягом певного часу він у квартирі не проживав через складні стосунки, що склалися з відповідачкою, у зв"язку з чим вимушений був виїхати на місце проживання до своєї матері. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] і визнано позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В подальшому судове рішення було скасовано і призначено справу до нового розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Рішення набрало законної сили. Незважаючи на судове рішення, позивач не має можливості потрапити до спірної квартири, у зв"язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом вселення; визначити порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], виділивши йому з сином [PERSON] у користування кімнату, площею 12, 4 кв.м., а відповідачам [PERSON] і [PERSON] - кімнату, площею 17, 4 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат, площею 17, 4 кв.м. та 12, 4 кв.м., жилою площею 29, 8 кв.м., що підтверджується поверховим планом. На даний час у квартирі зареєстровані сторони по справі, а саме: позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до червня 2005 року, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей - відповідачів [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу між сторонами виникли конфліктні стосунки, у зв"язку з чим позивач переїхав на тимчасове проживання до своєї матері у Черкаську область. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2012 року визнав позивача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року рішення суду та ухвала апеляційного суду м. Києва були скасовані і справу передано на новий розгляд. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року судове рішення залишено без змін. Після постановлення судом заочного рішення відповідачкою було подано заяву про зміну договору найму, у зв"язку з чим Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2013 року було змінено договір найму квартири [ADDRESS], наймачем квартири стала [PERSON] В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що, незважаючи на наявність судового рішення, він не має можливості потрапити до спірної квартири, у нього відсутні ключі від вхідних дверей, іншого житла у нього немає. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Частинами 1,2 статті 64 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов"язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім"ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов"язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про вселення до квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки він не може потрапити до спірної квартири, хоча має право користування вказаним житловим приміщення, а тому він підлягає вселенню до квартири [ADDRESS]. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування жилим приміщенням, то слід зазначити наступне. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З наведених вище норм діючого законодавства вбачається, що лише власник майна може вимагати усунення перешкод у його користуванні та визначення порядку користування жилим приміщенням. Враховуючи те, що позивач не є власником спірного жилого приміщення, оскільки право власності на дану квартиру не зареєстровано у встановленому законом порядку, суд вважає дані позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобов"язання ЖЕКу-310 переоформити особовий рахунок на ім"я позивача, то слід зазначити, що ЖЕК-310 не був залучений до участі у справі в якості сторони або третьої особи, ЖЕК не є юридичною особою, яку можна зобов"язати здійснити переоформлення особового рахунку, а також у повноваження ЖЕКу не входить переоформлення особових рахунків. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial