Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до приватного акціонерного товариства «Донрибкомбінат» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він з 13.12.2016р. по 30.06.2020р. перебував з відповідачем в трудових відносинах - займав посаду начальника рибохорони в ПрАТ «Донрибкомбінат». Трудовий договір розірвано за ст.38 КЗпП України - наказ №18 від 30.06.2020р. При звільненні, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, підприємство з ним не провело розрахунок та йому не виплачена заробітна плата. Згідно Довідки № 0308/05 від 06.08.2020р., заборгованість з його заробітної плати за період з 01.07.2019р. по 30.06.2020р., станом на 06.08.2020р. складає 19258,70 грн. Відповідачем порушені строки розрахунку при звільнення, сума заборгованості з виплати заробітної плати складає 19258,70 грн. Середній розмір заробітної плати за останній рік роботи складає 4357,78 грн. на місяць. Отже, позивач вказує, що за кожний місяць затримки розрахунку Роботодавець повинен виплатити йому по 4537,78 грн. з 01.07.2020р. по день фактичного розрахунку. Позивач має ІІІ групу інвалідності, має право на пільги, встановлені законодавством України. Вважає, що регулярні порушення трудового законодавства понад півроку нанесли моральних страждань (на протязі тривалого часу відмовляли собі в повноцінному житті: здоровому харчуванні, достойному відпочинку, якісному лікуванні, виникали проблеми зі своєчасною оплатою комунальних послуг) які позивач оцінює в сумі 50000,00 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 19258,70 грн., середній заробіток за весь час затримки в розмірі по 4537,78 грн./ місяць з 01.07.2020р. по день фактичного розрахунку, та 50000,00 грн. моральної шкоди завдану порушенням трудового законодавства. Судові витрати покласти на відповідача в повному обсязі. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Представник позивача адвокат Сакварелідзе М.А. та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі (а.с. 20-21). Представником відповідача ПрАт «Донрибкомбінат» 22.09.2020р. була подана заява про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що відповідачем Ухвалу суду від 31.08.2020р. про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, було отримано 15.09.2020р., з метою підготовки та подання відзиву на позовну заяву (а.с.13), проте відзив у встановлений судом строк, відповідач не надав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, у відповідності до ст.279 КПК України, не надав. Також, 20 жовтня 2020 року від представника відповідача ПрАТ "Донрибкомбінат" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.22). Відповідно ухвали суду від 31 серпня 2020 року, відповідачу було надано право, згідно ст. 279 ч 5. ЦПК України звернутись з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та надати відзив на позовну заяву, проте представник відповідача таким правом не скористався. Статтею 240 ЦПК України передбачено вичерпний перелік причин відкладення розгляду справи. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Донрибкомбінат" про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди - підлягає частковому задоволенню. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, з`явлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] , станом на 06 серпня 2020 року складає 19258,70 грн. Вказані обставини підтверджені позивачем та не спростовані у належний спосіб відповідачем, оскільки підтверджуються Довідкою №0308/05 від 06 серпня 2020 року, виданою ПрАТ "Донрибкомбінат" з якої вбачається що заборгованість по заробітній платі [PERSON] , станом на 06 серпня 2020 року складає 19258,70 грн. (а.с. 6). Таким чином з відповідача ПрАТ "Донрибкомбінат" підлягає до стягнення заборгованість по заробітній платі [PERSON] , яка станом на 06 серпня 2020 року складає 19258,70 грн. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 13.12.2016р. було прийнято на роботу начальником рибохорони в ПрАТ "Добрибкомбінат" та 30.06.2020р. звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.7-8). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Розрахунок з позивачем відповідач при звільненні не здійснив. Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем обов`язку по проведенню розрахунку із звільненим працівником, то це є підставою для покладення на нього встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності. Виходячи із засад законодавства, що регулюють трудові правовідносини між працівником та роботодавцем, відсутність підстав для їх покладення на позивача доказування порушення його прав, в т.ч. визначення позивачем розміру такої відповідальності - має доводити роботодавець. Тому з Приватного акціонерного товариства «Донрибкомбінат» на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку - з 01 липня 2020 року по дату винесення рішення судом. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2020 рік» у липні 2020 року складало 23 робочих дні, у серпні 2020 року - 20 робочих дня, у вересня 2020 року - 22 робочих дня та у жовтня 2020 року по день ухвалення даного рішення - 13 робочих дня, що разом складає 78 робочих дня. Суд стягує середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку, за період з 01 липня 2020 року по 20 жовтня 2020 року (день постановлення рішення суду), що складає 78 робочих днів. Відповідно до Довідки №0308/05, виданої 06 серпня 2020 року директором ПрАТ «Донрибкомбінат» Потічук А.М. , заробітна плата [PERSON] , за останні два місяця, що передували звільненню складає 9306,86 грн. (4653,64 грн. за квітень 2020 року + 4653,22 грн. за травень 2020 року). Кількість робочих днів у квітні 2020 року -19 та у травні 2020 року - 21 робочій день. Середньоденна заробітна плата складає 232,70 грн. (9306,86 грн. : 40 робочих днів). Враховуючи розрахунок розміру середньої заробітної плати, проведений відповідно до Постанови КМУ № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995р., загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 липня 2020 року по день ухвалення даного рішення - 20 жовтня 2020 року складає 18150,60 грн. (232,70 грн. - середньоденна заробітна плата за відпрацьовані дні за 2 останні місяці * 78 днів затримки розрахунку про звільненні). Тобто, виходячи з встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення". Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем, а має самостійне юридичне значення. У відповідності до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Засади та сутність інституту моральної шкоди розкривається в ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків». Відповідно до п. 5 вказаної Постанови розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особа, яка завдала моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права [PERSON] , а саме право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу. Так, звільнений працівник, якому з вини підприємства несвоєчасно виплатили належні при звільнені суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Протиправними діями відповідача - дійсно були порушені трудові права позивача, що вимагало від [PERSON] додаткових зусиль, у зв`язку з порушенням звичайного укладу його життя, але суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень є завищеними та підлягають зменшенню до розміру 1000,00 грн., зазначена сума є достатньою та такою, що враховує вимогу розумності, справедливості та обсягу страждань понесених позивачем, у зв`язку з вимушеними змінами у його житті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Водночас відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Таким чином, якщо особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи моральну шкоду, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом. Саме до такого висновку у Постанові від 18 липня 2018 року дійшов Верховний Суд у справі № 359/10023/16-ц. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 19258,70 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі, в частині стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні - підлягають частковому задоволенню, а саме з 01 липня 2020 року по день постановлення даного рішення суду - 20 жовтня 2020 року середня заробітна плата складає 18150,60 гривень. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, вони підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 гривень. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року складає 2102,00 грн. Однак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягненні середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди у розмірі 34409,30 грн. (19258,70 грн. + 18150,60 грн. + 1000,00 грн.). Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 39,3 % ((34409,30 грн. - задоволені вимоги) : (87409,82 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). Виходячи з вищевикладеного, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - ПрАТ "Донрибкомбінат" на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 826 грн. (2102 грн. * 39,3 = 826 грн.), а іншу частину віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial