Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON] з 20.11.1993 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.09.2013 року шлюб з відповідачкою розірвано. За час сумісного проживання ними за спільні кошти було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якої складає 115746,47 грн. Просить здійснити поділ спільного майна подружжя- квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], визнавши право власності на ? частину квартири за [PERSON] та ? частину квартири за [PERSON]; стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати у розмірі 1757,47 грн., що складаються із судового збору у розмірі 1157,47 грн. та 600 грн. за послугу оцінки квартири. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 20.11.1993 року по 26.09.2013 року. Від сумісного проживання мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У період шлюбу ними було придбано житлову квартиру [ADDRESS], вартість якої складає 230000 грн., мікроавтобус Мерседес вартість якого складає 130000 грн., грузовик МАН вартість якого складає 150000 грн., причеп, вартість якого складає 8000 грн., гараж [ADDRESS] вартість якого 30000 грн. Просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS], мікроавтобус Мерседес, грузовик МАН, причеп, гараж № [ADDRESS]. Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право особистої приватної власності за [PERSON] на майно на суму 260000 грн., а саме: житлову квартиру [ADDRESS], вартість якої складає 230000 грн., житлову квартиру [ADDRESS], гараж № [ADDRESS]; визнати право особистої власності за [PERSON] на майно на суму 288000 грн., а саме мікроавтобус Мерседес вартість якого складає 130000 грн., грузовик МАН вартістю 150000 грн., причеп вартістю 8000 грн; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію від вартості ? спільно нажитого майна у розмірі 14000 грн. В подальшому [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги. В останній редакції позовних вимог, з урахуванням оцінки майна, просила визнати спільною сумісною власністю наступне майно: житлову квартиру [ADDRESS] вартістю 115746,47 грн., гараж № [ADDRESS] вартістю 36936 грн., грошові кошти у розмірі 162124,80 грн., які є власністю на теперішній час мікроавтобусу «Мерседес Бенс Спринтер 2013», 2006 року випуску, держномер [NUMBER], яким відповідач розпорядився без її відома; грошові кошти у розмірі 88440,35 грн., які є вартістю на теперішній час вантажного автомобіля MAN LE 8.180, держномер [NUMBER], 2004 року випуску, грузопід»ємністю 5 тон, яким відповідач розпорядився без її відома; причеп бортовий «Кремінь 183121» 2011 року випуску, держномер [NUMBER] вартість якого на цей час складає 5006 грн. Просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступним чином: Визнати право особистої приватної власності за [PERSON] на майно на суму 157688,47 грн., а саме: житлову квартиру [ADDRESS] вартістю 115746,47 грн; гараж [ADDRESS] вартістю 36936 грн., причеп бортовий «Кремень» 183121» 2011 року випуску, держномер [NUMBER], вартість якого на цей час складає 5006 грн., виділивши вищезазначене майно позивачу [PERSON]. Визнати право особистої приватної власності за [PERSON] на майно на суму 250565,15 грн., а саме: -грошові кошти у розмірі 162124,80 грн., які є вартістю на теперішній час мікроавтобусу «Мерседес Бенс Спринтер 2013», 2006 року випуску держномер [NUMBER], яким відповідач розпорядився без його відома; -грошові кошти у розмірі 88440,35 грн., які є вартістю на теперішній час вантажного автомобіля «MAN LE 8.180», держномер [NUMBER], яким відповідач розпорядився без її відома; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію від вартості ? частини спільно нажитого майна у розмірі 46483,34 грн, судові витрати покласти відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. В подальшому представник позивача [PERSON] в судове засідання не з» явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду на момент розгляду справи суду не повідомив. Суд, враховуючи, що в судове засідання з'явилась особа, яку представляє [PERSON], прийшов до висновку про можливість закінчити справу слуханням у відсутності представника, що узгоджується з ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, заявлені нею зустрічні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В подальшому відповідачка [PERSON] за своїм клопотанням відмовилась від послуг представника.( а. с. 3 том 2), що узгоджується з нормами ст. 58 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] кооперативу автолюбителів № 2 в судове засідання не з»явився двічі, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а.с. 245 том 1, а.с. 2 том 2). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом ук передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській , цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте у загальному порядку можуть бути спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що з 20.11.1993 року по 26.09.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ( а. с. 5). Від сумісного проживання мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с. 11-12). В період сумісного проживання сторонами було придбано квартиру, що розташована по [ADDRESS] яка зареєстрована за [PERSON] ( а.с. 6, 66,68). Згідно звіту про оцінку майна, наданому позивачем [PERSON] ринкова вартість житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] станом на 24.07.2016 року, становить 115746,47 грн. ( а.с. 9-26). Згідно довідки гаражного кооперативу автолюбителів № 2 від 15.09.2016 року [PERSON] є користувачем гаража № [NUMBER], право власності на гараж не оформлено ( а.с. 48, 69). Згідно довідки територіального регіонального сервісного центру МВС в Донецької області № 1444 від 14.09.2016 року за № 31/5-1444-1838 станом на 14.09.2016 року транспортні засоби : MAN LE 8.180 держномер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], за гр. [PERSON] не зареєстрований. Зазначений транспортний засіб 18.02.2014 року від імені власника [PERSON] знятий з обліку для реалізації [PERSON] за нотаріально посвідченим дорученням та в подальшому зареєстрований за іншим власником. MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] за гр. [PERSON] не зареєстрований. Зазначений транспортний засіб 26.12.2012 року знятий з обліку для реалізації власником [PERSON] та в подальшому зареєстрований за іншим власником. ( а. с. 49). Згідно довідки територіального регіонального сервісного центру МВС в Донецької області № 1444 від 20.09.2016 року за № 1882 з 2012 року за [PERSON] реєструвались та знімались транспортні засоби: 1)01.10.2008 року автомобіль ВАЗ 21093, 1999 року випуску, кузов № [NUMBER], номериний знак [NUMBER], зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу «УТБ ПП Нерухомість» № 817723 від 27.06.2008 року. 13.02.2013 року автомобіль знято з обліку для реалізації по дорученню ВІА 614338 від 16.08.2010 року громадянином [PERSON] 2) - 20.03.2012 року автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER] зареєстрований на підставі довідки-рахунку ТОВ «Альтер-Топ» ДПІ № 487449 від 14.03.2012 року та вантажної митної декларації Рівненської митниці № 204050002/2/004557 від 02.03.2012 року. 18.02.2014 року автомобіль знято з обліку для реалізації по дорученню [NUMBER] від 16.07.2013 року громадянином [PERSON] 3) 20.03.2012 року причіп Кремінь 183121, 2011 року випуску, шассі № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований на підставі акту приймання-передачі ПП «Завод»Кремінь» НДЦ 940224 від 30.09.2011 року; 4) 08.06.2012 року автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований на підставі довідки-рахунку ДПІ № 346949 07.06.2012 року та вантажної митної декларації Рівненської митниці № 204050002/2009561 від 17.04.2012 року. 26.12.2012 року автомобіль знято з обліку для реалізації [PERSON] ( а.с. 88-89). По справі згідно ухвали суду від 06.03.2017 року за клопотанням відповідачки [PERSON] призначено автотоварознавчу експертизу на предмет вартості транспортних засобів. Висновок експерта не виготовлено у зв»язку з несплатою вартості експертизи. Сторонами були надані звіти про оцінку майна (транспортних засобів) , складені [PERSON], який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчої експертизи за спеціальністю визначальна вартість комісійних транспортних засобів розміру збитків ( а.с. 142) та звіт ФОП [PERSON], кваліфікація оцінщика підтверджена свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінщиків за № 8225 від 04.06.2010 року ( а.с. 214). Згідно висновку експерта № 28/07 , наданого [PERSON] середньоринкова вартість автомобіля [NUMBER] станом на вересень 2013 року становить 136040 грн., станом на дату оцінки становить 306890 грн. 67 коп. ( а.с. 136-139). Згідно висновку звіту про оцінку транспортного засобу автомобіля [NUMBER] риночна вартість автомобіля на дату оцінки - 17.07.2017 року становить 88440,35 грн. ( а.с. 192). Згідно висновку експерта № 29/07, наданому [PERSON] вартість автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER], станом на вересень 2013 року, становить 116860 грн., станом на дату оцінки 06.07.2017 року вартість автомобіля становить 276810 грн. ( а.с. 136-145). Згідно звіту про оцінку транспортного засобу , наданого [PERSON], ринкова вартість автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER] станом на дату оцінки - 17.07.2017 року, становить 162124,80 грн. ( а.с. 200-209). Згідно висновку експерта № 27/07, наданого відповідачем [PERSON], ринкова вартість причепу бортового Кремінь 183121, реєстраційний номер [NUMBER], станом на дату оцінки становить 5006 грн. 36 коп .( а.с. 144-152). Згідно висновку про оцінку гаражу загальною площею 24,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] станом на 04.07.2017 року ринкова вартість житлового приміщення ( гаражу) становить 36936 грн. ( а.с. 166). У зв»язку з наявністю в матеріалах справи різних оцінок експертів вказаних транспортних засобів на предмет визначення їх ринкової вартості, сторонами в судовому засіданні була узгоджена їх ціна - вартість мікроавтобусу MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER], становить 162124,80 грн., а вартість транспортного засобу MAN LE 8.180 держномер [NUMBER] становить 88440,35 грн. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт відчуження відповідачем [PERSON] транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER] , знято з обліку 26.12.2012 року для реалізації та транспортного засобу MAN LE 8.180 держномер [NUMBER] , знято з обліку для реалізації 18.02.2014 року, тобто після припинення шлюбних відносин. Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України). Згідно роз"яснень п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї. При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 26.09.2013 року встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у серпні-листопаді 2012 року, з того часу позивач покинув сім'ю і став мешкати окремо від сім'ї ( а. с. 5) Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3ст. 65 СК України). Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі (п.30 постанови Пленуму). В правовому висновку, викладеному в Постанові Верховного Суду України № 6-7цс15 від 08.04.2015 року при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім»ї майна. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Як вбачається з матеріалів справи транспортні заосби MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER] та MAN LE 8.180 держномер [NUMBER] після відчуження [PERSON], були зареєстровані за новим власником , факт відчуження [PERSON], не заперечувався, проте заперечувався факт отримання ним коштів. В даному випадку відчуження транспортних засобів проводилося без згоди позивачки, а тому право останньої підлягає захисту шляхом стягнення на її користь грошової компенсації за 1/2 частину спірного рухомого майна. Відповідно до п.22постанови Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українитаст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість автомобіля[NUMBER] узгоджена сторонами в судовому засіданні і складає 88440,35 грн., ринкова вартість автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER] також узгоджена сторонами і становить 162124,80 грн. Враховуючи вищевикладене,суд вважає за необхідним зазначити, що транспортні засоби MAN LE 8.180 держномер [NUMBER] та MERCEDES BENZ SPRINTER213, держномер [NUMBER] на момент розгляду справи не знаходяться у власності позивача та відповідача, як вбачається з матеріалів справи за позивачем [PERSON] не зареєстровані, зняті з реєстрації для реалізації [PERSON] після припинення шлюбних відносин , перебувають у власності інших осіб після реалізації ( а.с. 49, 88-89), факт відчуження автомобілів не заперечується в судовому засіданні [PERSON], проте заперечується факт отримання ним грошових коштів від відчуження, а тому автомобілі, в даному випадку, неможливо поділити, або залишити у спільній частковій власності, а можливо лише стягнути ? частину їх вартості з [PERSON], який здійснив їх продаж після припинення шлюбних відносин, на користь [PERSON] Інших доказів, які б спростували вищезазначене, суду сторонами не надано. В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірна квартира, що розташована за адресою: що розташована за адресою: [ADDRESS] та автомобіль причеп бортовий «Кремінь 183121» 2011 року випуску, держномер [NUMBER], є сумісно нажитим майном подружжя, є в наявності, та є неподільними речами, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, а також те, що як позивачем, так і відповідачкою попередньо не внесено на депозитний рахунок суду грошова компенсація для сплати протилежній стороні, не надано жодного доказу , підтверджуючі факт придбання автомобіля та квартири за особисті кошти а також докази щодо відчуження причепу або передачі третім особам , сторонами узгоджена вартість вказаних об'єктів спільного майна в судовому засіданні - вартість квартири становить 115746,47 грн.. вартість причепу становить 5006 грн., суд приходить до висновку про визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна - квартири та бортового причепу у їх спільній частковій власності. Суд не може віднести автогаражний кооператив № [NUMBER] в гаражному кооперативі автолюбителів № 2 до об'єктів сумісної власністю подружжя, оскільки вказаний гараж знаходиться у користуванні, право власності не зареєстровано ( а.с. 48, 69), само по собі членство у гаражному кооперативі не свідчить про реєстрацію право власності на нього. Поділ майна подружжя є предметом позову, а запропонований позивачкою за зустрічною позовною заявою варіант його поділу є способом поділу цього майна, тому зазначення в резолютивній частині рішення суду про залишення причепу, який є спільним сумісно нажитим майном, у спільній частковій власності, внаслідок його поділу, визнавши за кожною стороною право власності на ? його частину, не є виходом за межі позовних вимог, так само як не є виходом за межі позовних вимог стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі більшому, ніж вказаною позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: partial