Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди. Свою позовну заяву мотивує тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 січня 2014 року, стягнуто з Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь [PERSON] 3899 грн. заборгованості з виплати щомісячної допомоги на дитину [PERSON] , [INFO] , відповідно до п.6 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 березня 2013 року по 30 вересня 2013 року. На підставі даного судового рішення Ічнянським районним судом Чернігівської області 22 серпня 2014 року було видано виконавчий лист. Судове рішення по вказаній справі було виконано 16 березня 2017 року шляхом перерахування Державною казначейською службою України 3899 грн. За таких обставин, тривалість судового і виконавчого проваджень, згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить понад 3 роки і 2 місяці. При цьому зазначає, що вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС, її син, [PERSON] до 18 років має статус дитини, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи. За час невиконання рішення суду син позивача проходив амбулаторне та стаціонарне лікування, потребував постійного медичного нагляду, ліків та санаторно - курортного лікування, мав проблеми зі здоров`ям та перебував під "Д" - наглядом лікарів невропатолога, кардіолога, офтальмолога та ін. В зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення, яким позивач захистила законні права та інтереси своєї дитини, їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів, проведенні необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я дитини, при цьому позивач відчувала почуття розпачу у зв`язку із довготривалим виконанням судового рішення, зверненням до суду за захистом порушених прав, та мають місце душевні страждання. Своєчасна виплата всіх належних сум дала б їй можливість своєчасно і повно пролікувати сина, отримати санаторно-курортне лікування, належне харчування. Оскільки, завдана моральна шкода повинна бути відшкодована саме винною особою Управлінням соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації, тому позивач і звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 68 024 грн. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Згідно письмової заяви просила розгляд справи проводити без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно відзиву на позовну заяву заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи їх безпідставністю. Зокрема, відповідач вказує, що є структурним підрозділом Ічнянської районної державної адміністрації, яка є місцевим органом державної влади. Сума коштів, яка фігурує в позовній заяві 3899 грн. є сумою нарахованою управлінням на виконання рішення суду. Оскільки, самостійно виконати рішення в частині виплати нарахованих щомісячних сум управління не могло по причині відсутності кошторисних призначень для виконання рішень суду, тому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 січня 2014 року і було прийнято рішення стягнути вказану суму, неправомірності дій чи бездіяльності управління не визнавалося. Оскільки, позивач виконавчий лист направила на виконання до державної виконавчої служби, і управління його не отримувало, тому відповідно жодних неправомірних дій чи бездіяльності, яке б заподіяло моральну шкоду позивачеві не заподіювало. Позивач не довела факту заподіяння їй моральної шкоди (а.с.48). Суд, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до наступних висновків. [PERSON] є особою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році (категорія 2) (а.с.11). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 січня 2014 року у справі №733/2238/13-а задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2013 року, скасовано, ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь [PERSON] 3899 грн. заборгованості з виплати щомісячної допомоги на дитину [PERSON] , [INFO] , відповідно до п.6 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 березня 2013 року по 30 вересня 2013 року (а.с.11-13). 22 серпня 2014 року Ічнянським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист по справі №733/2238/13-а за адміністративним позовом [PERSON] до Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про стягнення заборгованості по виплаті допомоги на дитину, згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 3899 грн. (а.с.14). Відповідно до платіжного доручення №54 (#81463943) від 16 березня 2017 року, на виконання виконавчого листа Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року №733/2238/13-а, на користь [PERSON] Держказначейською службою України було проведено виплату в розмірі 3899 грн. (а.с.15). Відповідно до приписів ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно ч.1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина ''процесу'' в розумінні статті 6 Конвенції (''Іммобільяре Саффі'' проти Італії'', заява 22774/93, 28.07.1999, §63; ''Горнсбі проти Греції'' від 19.03.1997, §40). У пілотному рішенні ''Юрій Миколайович Іванов проти України'' (заява 40450/04, п.46) Європейський суд з прав людини зазначив: ''...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі ''Метаксас проти Греції'' (Metaxas v.Greece), N8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі ''Лізанець проти України'' (Lizanets v.Ukraine), N6725/03, п.43, від 31 травня 2007 року). У п.54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі ''Сокур проти України'' (Sokur v.Ukraine), N29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі ''Крищук проти України'' (Kryshchuk v.Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року). У пунктах 35,38,82 справи ''Бурмич та інші проти України'' Європейський суд вказує на справу ''Бурдов проти Росії'' (№2), в якій зокрема вказано: ''У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу''. Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 (''Бурдов проти Росії'', ''Юрій Миколайович Іванов проти України'', ''Агрокомплекс проти України''). У справі KECHKO v.UKRAINE, №63134/00, §26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань. Необхідно зазначити, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути, як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Законом України ''Про гарантії держави щодо виконання судових рішень'' встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України ''Про виконавче провадження'', а також особливості їх виконання. Частиною 1 статті 3 Закону України ''Про гарантії держави щодо виконання судових рішень'' встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440. Відповідно до підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку). У пункті 3 даного Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). При цьому, боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Відповідно до ч.1 статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК України). Тлумачення статей: 2,11,172,1167,1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто, боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі, як відповідач. Вказані правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі №459/274/17, провадження №61-25576сво18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації є органом місцевого самоврядування, який завдав шкоди та на який поширюються правила, передбачені статтею 1173 ЦК України. Протиправність дій Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації в частині ненарахування та невиплати [PERSON] щомісячної допомоги на дитину, згідно Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'', встановлена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 січня 2014 року у справі №733/2238/13-а. По справі встановлено, що [PERSON] є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії (а.с.10), її син [PERSON] до 18 років мав статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, знаходився на ''Д'' обліку та потребував санаторно-курортного лікування (а.с.16-24). Суд виходить з того, що тривале невиконання рішення суду призвело до почуття розпачу та душевних страждань позивача, руйнування її життєвих планів, проведення відповідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я своєї дитини, необхідності звернення до суду за захистом порушених прав, і вказані обставини є підставами для відшкодування моральної шкоди. Завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку, а саме, Управлінням соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації. Внаслідок протиправної поведінки Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації позивач зазнала душевних страждань, які призвели до зміни звичайного способу життя, і за даних обставин, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи фактичні обставини справи, норми права, які регламентують спірні правовідносини, а також приймаючи до уваги роз`яснення пунктів 3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із наступними змінами), характер і спосіб завдання моральної шкоди позивачу, тривалість її перетерплювання, виходячи із вимог розумності, виваженості, справедливості (співмірності), апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. А саме, суд вважає за необхідне стягнути з Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації на користь [PERSON] 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на її користь 68024 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, з посиланням на інші розглянуті судові справи, задоволенню не підлягають, оскільки розмір морального відшкодування по кожній справі визначається судом з врахуванням конкретних обставин, що мають значення для справи. Розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем 68024 грн. є занадто великою сумою в порівнянні з основною сумою боргу 3899 грн. Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1,ч.2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачем подано позов про стягнення з Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації моральної шкоди в розмірі 68024 грн., при цьому судом задоволено позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн., тобто вимоги задоволено на 4%, тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 36 грн. 32 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial