Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, звернувся до суду із позовом до Затоківської селищної ради, [PERSON] про визнання незаконними рішень селищної ради, недійсними свідоцтва про право власності, просить суд: визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2719 «Про передачу гр. [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0300 га /кадастровий номер 5110300000:02:005:0026/ для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] ; а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32523879 від 22.01.2015 щодо земельної ділянки площею 0,0300 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою виявлено схему земельних оборудок на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського, пов`язаної із виведенням земель комунальної власності територіальної громади Затоківської селищної ради на користь приватних осіб. Встановлено, що між ТОВ «Кимстрой» та Затоківською селищною радою 12.11.2004 року укладено договір оренди щодо земельної ділянки загальною площею 2,3 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Лиманський курортний район, для будівництва оздоровчо-розважального комплексу, який в подальшому 02.04.2013 року було розірвано на підставі рішення господарського суду Одеської області у справі № 495/439/13-г. Позивач вказує, що на підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, із земель наданих раніше у користування ТОВ «Кимстрой» проведено державну реєстрацію земельних ділянок по [ADDRESS] . Після державної реєстрації земельних ділянок Затоківською селищною радою 29.12.2014 року прийнято рішення про відведення вказаних земельних ділянок у власність на користь приватних осіб. Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2719 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0300 га (кадастровий номер 5110300000:02:005:0027) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих [PERSON] для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32523879 щодо земельної ділянки площею 0,03 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що відповідачем право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог діючого законодавства, а саме земельну ділянку у порушення статей 79-1, 118 Земельного кодексу України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено у порушення положень Генерального плану смт. Затока. Вказані порушення і стали підставою для звернення до суду позивачем в інтересах держави з відповідним позовом. Разом з тим, в ході розгляду справи, із відповіді ГУ ДМС України в Одеській області від 25.02.2019 року стало відомо, що [PERSON] , [INFO] помер, а/з 959. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2019 року, /суддя Боярський О.О./ витребувано від Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (67707, Одеська область, м. Білгород-Дністровський. вул. Грецька, 24) копію актового запису про смерть [PERSON] , а/з 959. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2019 року, витребувано від Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська, 12) копію спадкової справи, що відкрилась\~ після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 17 липня 019 року від представника відповідача Затоківської селищної ради наданий відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого вважають позовні вимоги прокуратури обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на діючому законодавстві, просять розглянути справу на розсуд суду та винести рішення у відповідності до діючого законодавства України. 18.07.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, суддя Боярський О.О., було винесено ухвалу, клопотання прокурора про заміну відповідача по справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] про визнання незаконними рішень селищної ради, недійсними свідоцтва про право власності - задоволено. Залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] , який помер [INFO] , - [PERSON] . 05 серпня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду, суддя Боярський підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2019 року вказана справа була розподілена судді Прийомової О.Ю. 24 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду вказана справа була прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. та призначений її підготовчий розгляд. 26 листопада 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. 03 лютого 2020 року від представника відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності, просить з цих підстав відмовити позивачу у позові у повному обсязі. Представник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області прокурор Шафарчук О.В. в судове засідання надала клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, розглядати справу у її відсутності. Відповідач Затоківська селищна рада в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, а матеріалах справи наявний відзив на позовні вимоги позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника до суду надійшла письмова промова, згідно якої просив у задоволенні позовних вимог прокуратури відмовити, посилаючись на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Затоківської селищної ради, земельна ділянка була сформованою та зареєстрована посадовою особою державного органу виконавчої влади /Держгеокадастром/ із внесенням відомостей про неї, в т.ч. з визначенням виду використання земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва. Вказує, що єдиним органом наділеним повноваженнями щодо формування земельної ділянки є державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру /Держгеокадастр/. Будь-яка юридична чи фізична особа, будь-який інший орган державної влади, окрім Держгеокадастру не може втручатись в діяльність як кадастрових реєстраторів, так і Держгеокадастру в цілому. Таким чином визначення виду використання спірної земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва та внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру є офіційними та обов`язковими у відносинах, пов`язаних з відчуженням, передачею земельної ділянки. З огляду на це, відповідач стверджує, що Затоківська селищна рада приймаючи рішення про передачу спірної земельної ділянки із визначеним кадастровим номером, цільовим призначенням земельної ділянки та видом її використання не порушила вимог законодавства в частині надання у власність фізичній особі земельної ділянки в межах безоплатної приватизації визначеної ст. 121 ЗК України. Більш того, вказує, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою не доведено, не обґрунтовано порушення інтересів держави та необхідність їх захисту саме прокуратурою. Зазначає, що з аргументації про протиправність дій відповідача - Затоківської селищної ради означеного предмета спору, описаного характеру спірних правовідносин, прокурор в основному сфокусував увагу на порушеннях вимог законодавства у сфері земельних відносин. Але поряд з цим позивачем не вказано, чи були відповідні посадові особи органів державної влади, чи місцевого самоврядування притягнуті до відповідальності, чи встановлена їх вина та скасовані прийняття останніми рішення. [PERSON] , який отримав земельну ділянку на підставі рішення Затоківської селищної ради у власність для індивідуального дачного будівництва, мав усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікував, що селищна рада, передаючи йому цю земельну ділянку має право нею розпоряджатись, а він після отримання цієї земельної ділянки матиме змогу мирно володіти своїм майном. Окрім усього іншого, представник відповідача зазначив, що відсутність в матеріалах справи, як діючого на момент виникнення спірних правовідносин Генерального плану смт Затока та /або/ пояснювальних записок до нього, щодо розташування спірної земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва в зоні територій з можливим обмеженням,щодо використання земель рекреаційного призначення, можливо дійти висновку, що будівництво індивідуального дачного будинку, для якого відводилась спірна земельна ділянка не суперечить Генеральному плану смт. Затока, тобто не суперечить вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Окремо відповідач надав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданого клопотання, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Як встановлено матеріалами справи 12.11.2004 між Затоківською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кимстрой» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,300 га терміном на 25 років для будівництва оздоровчо-розважального комплексу, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . /л.с. 31-35/ Рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 916/439/13-г від 02.04.2013 року, розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 12.11.2004 року між Затоківською селищною радою та ТОВ «Кимстрой», зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди за № 04.04.506.00006 від 23.11.2004 року. Зобов`язано ТОВ «Кимстрой» звільнити земельну ділянку площею 2,3 га, вартістю 5 737 580 грн, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згодом, 29.12.2014 року Затоківською селищною радою винесено рішення № 2719,яким\~ [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0300 га (кадастровий номер 5110300000:02:005:0027) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до листа № 55/01-27 Затоківської селищної ради, 19.12.2014 на сесії Затоківської селищної ради передано громадянам у власність для індивідуального дачного будівництва земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] . Зокрема земельна ділянка, кадастровий номер 5110300000:02:005:0027 сформована на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки, яка раніше перебувала у користуванні\~ ТОВ «Кимстрой» згідно договору оренди, укладеного 12.11.2004 року з Затоківською селищною радою щодо земельної ділянки площею 2,3 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Лиманський курортний район, для будівництва оздоровчо-розважального комплексу, зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди за № 04.04.506.00006 від 23.11.2004 року. У подальшому державним реєстратором\~ реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих [PERSON] для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32523879 щодо земельної ділянки площею 0,03 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 125490822 від 29.05.2018, наявної в матеріалах спадкової справи № 57/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , витребуваної на запит суду. Представник відповідача [PERSON] /правонаступниці померлого [INFO] [PERSON] / у своїй заяві від 03.02.2020 року наполягав на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності, з огляду на обізнаність Білгород-Дністровської місцевої прокуратури щодо спірної земельної ділянки, оскільки місцевою прокуратурою представлялись інтереси Затоківської селищної ради у справі № 916/439/13-г, на рішення в якій прокурор посилається як на доказ незаконного відчуження земельної ділянки. Стверджує, що звертаючись із дійсним позовом перший заступник прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури вказує саме на порушення інтересів територіальної громади смт Затока. З огляду на вказане, Затоківська селищна рада, як особа права якої порушено об`єктивно знала про порушення своїх прав у вигляді незаконного, як на думку прокурора, відчуження земельної ділянки. Разом з тим, позивач зазначає, що про наявність порушень інтересів держави у вигляді незаконного відчуження земель комунальної власності територіальної громади смт Затока місцевій прокуратурі стало відомо за наслідками опрацювання листа Затоківської селищної ради від 05.02.2018 року № 55/01-27, якою надано копії оспорюваного рішення селищної ради та повідомлено, що земельні ділянки були передані на підставі технічної документації по поділу земельної ділянки. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. На підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті\~ 121 Конституції України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Статтею 45 ЦПК України 2004 року передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Такі висновки ґрунтуються на аналізі норм статей 256, 261, 267 ЦК України та статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з відповідним позовом). Тобто обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності. До такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 17.10.2019 року по справі № 359/2012/15-ц. Разом з тим, прокурор при зверненні до суду з відповідним позовом вказав на відсутність суб`єкту контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо відведення земельної ділянки з відповідними повноваженнями до суду з позовом. У зв`язку із чим прокурор самостійно виступає у якості позивача у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.15, 16 ЦК України. Правила статей 15, 16 ЦК України, передбачають право кожної особи на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності /відсутності/ цивільних прав або майна в інших осіб. За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Позивач,\~ як на підставу задоволення позовних вимог посилається на порушення відповідачем Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, вимог ст.ст. 79-1, 118, 122 ЗК України. Також, позивач, вказуючи на викладені у ст. ст. 118, 122\~ ЗК України вимоги, щодо отримання громадянином земельної ділянки у власність, зазначає на необхідність виготовлення та надання на погодження відповідного проекту землеустрою бажаної земельної ділянки. Як на підставу задоволення позову посилається на порушення порядку розпорядження Затоківською селищною радою спірною земельною ділянкою, вважає, що внаслідок поділу земельної ділянки, належної раніше ТОВ «Кимстрой», Затоківська селищна рада мала б розпорядитись спірною земельною ділянкою до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва,\~ вважає, що в даному випадку порушено положення Генерального плану смт. Затока, також посилається на порушення відповідачем Затоківською селищною радою вимог земельного законодавства при відведенні земельної ділянки комунальної власності та як наслідок порушення державних інтересів. Тобто, при зверненні до суду, як на одну з підстав такого звернення позивач посилається на порушення законодавчо визначених норм та приписів земельних відносин, в тому числі, щодо формування, державної реєстрації нової земельної ділянки, її наступної передачі. Суд погоджується з вказаними доводами прокурора, з огляду на наступне. Статтею 19 ЗК України, тут і далі у редакції від 01 липня 2015 року, закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення;землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідно до статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться:щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони». Зміна цільового призначення особливо цінних земель допускається лише для розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, а також у разі відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, зазначених у пунктах "а"і "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, земель історико-культурного призначення. Віднесення особливо цінних земель державної чи комунальної власності, визначених у пунктах "а" і "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель інших категорій здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Погодження матеріалів місця розташування об`єкта, що передбачається розмістити на земельній ділянці особливо цінних земель державної чи комунальної власності із зміною її цільового призначення, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України в порядку, визначеному статтею 151 цього Кодексу. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення. Статтею 50 ЗК України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. Відповідно до статті 51 ЗК України, до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. Статтею 52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління кооперативу до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До земель загального користування дачного кооперативу належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом. Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню. Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений. Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі. ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів для ведення фермерського господарства. Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників. Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі. Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України). Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов`язкового дотримання механізму такої зміни. ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів для ведення фермерського господарства. Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників. Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі. З огляду на викладене, встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку. Порушення порядку зміни цільового призначення земельної ділянки (не дотримання процедури) має наслідком скасування розпоряджень, ухвалених без його дотримання (стаття 21 ЗК України). Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та від 30 травня 2018 року у справі N 308/7923/16-ц, постановах Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 362/3134/14-ц. Отже, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення (Розділ секція Е07 відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), проте передана [PERSON] у власність для ведення індивідуального дачного будівництва (Розділ секція Е07 підрозділ 07.03), тобто мала місце зміна цільового виду використання землі з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення, а отже фактично рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2719 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0300 га (кадастровий номер 5110300000:02:005:0027) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , допущено незаконну зміну цільового виду використання спірної земельної ділянки. При цьому, жодного рішення уповноваженим органом, щодо зміни виду використання спірної земельної ділянки, не ухвалювалось та відповідна землевпорядна документація не розроблялась. Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України), а тому звернення прокурора в інтересах держави із цим позовом відповідає критерію законності, з урахуванням також того, що відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства і міг передбачити негативні для нього наслідки у зв`язку із його порушенням. До такого правового висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі № 495/6080/17-ц. Враховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, враховуючи їх належність, достатність, об`єктивність та логічний взаємозв`язок, виходячи з норм чинного законодавства, позиції Верховного Суду України, та їх правозастосуванні до фактичних обставин справи, з огляду на те, що при передачі земельної ділянки [PERSON] у власність для ведення індивідуального дачного будівництва фактично мала місце зміна цільового виду використання землі з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення, суд вважає, що звернення прокурора в інтересах держави із цим позовом відповідає критерію законності, а отже позовні вимоги керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в частині визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради, яким\~ допущено незаконну зміну цільового виду використання спірної земельної ділянки є обґрунтованими доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Оскільки свідоцтва на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-33цс13, від 01 липня 2015 року № 6-319цс15. За таких обставин доцільно та правомірно визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32523879 від 22.01.2015 року щодо земельної ділянки площею 0,0300 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог з відповідачів, слід стягнути\~ судовий збір пропорційно заявлених позовних вимог відповідного кола відповідачів у розмірі 3524 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved