Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що рішенням виконкому Харківської обласної ради народних депутатів №761 від 24.12.79 року за ним на праві безстрокового безоплатного користування було закріплено земельні ділянки площею 2,3 га та 3,2 га у с.Нова Березівка Харківського району для організації колективних садів. Рішенням вокнкому Височанської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області №290 від 10.06.1999 року за ним додатково було закріплено у постійне користування земельну ділянку площею 0,79 га для розміщення садових ділянок у с.Нова березівка. На виконання цього рішення виконкому ним була розподілена виділена земельна ділянка: [PERSON] - ділянка №76, [PERSON] - ділянка №77, ділянка №78 (не розподілена), [PERSON] - ділянка №79, [PERSON] - ділянка №80, [PERSON] - ділянка №81, [PERSON] - ділянка №82, Литвинову А,А. - ділянку №84, [PERSON] - ділянка №84, [PERSON] - ділянка №85, ділянка №86 (не розподілена). Рішенням XXVII сесії V скликання Височанської селищної ради від 25.02.2010 року присвоєно назву вулиці в СТ "Комунальник-Плаников" - в"їзд Нагірний та надані адреси земельним ділянкам, які розташовані на цій вулиці. Рішенням ХХ сесії V скликання Височанської селищної ради від 23.06.2009 року було затверджено документацію із землеустрою та передані земельні ділянки на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23.05.2011 року, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.04.2013 року, зазначені рішення Височанської селищної ради були визнані незаконними та скасовані. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26.06.2013 року були визнані недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки, які були видані на підставі рішення XX сесії Vскликання Височанської селищної ради від 23.06.2009 року на ім"я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також зазначеним рішенням суду була скасована державна реєстрація права власності на зазначені земельні ділянки і вказані особи були зобов"язані повернути СТ "Комунальник-Плановик" земельні ділянки. 22.06.2015 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області із заявою про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, яка була отримана відповідачем на підставі рішення Височанської селищної ради, яке було скасоване в судовому порядку. Рішенням державного реєстратора №22289805 від 23.06.2015 року позивачеві було відмовлено у державній реєстрації припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, оскільки згідно з даними Державного реєстру речових прав було встановлено, що спірну земельну ділянку зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору дарування №642 від 14.08.2012 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №594971 від 16.11.2010 року. Вважає, що даний договір був укладений неправомірно, тому просив визнати його недійсним та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на його користь земельну ділянку, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Високий, в"їзд Нагірний, 3, кадастровий номер 6315156701:00:001:0252. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з"явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.116 Земельного кодексу України набуття права власності на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з вимогами ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає на підставі одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, яким є державний акт. Державний акт видається на підставі рішення відповідного органу влади або місцевого самоврядування про що зазначається в самому Державному акті на право власності на земельну ділянку, який підлягає реєстрації у відповідному органі держкомзему. Відповідно до вимог ст.319 Цивільного кодексу України право розпорядження майном належить його власнику. Як встановлено у судовому засіданні рішенням виконкому Височанської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області №290 від 10 червня 1997 року позивачу у постійне користування земельну ділянку площею 0,79 га для розміщення садових ділянок (а.с.8-9). Рішенням загальних сборів членів садового товариства зазначена земельна ділянка була розподілена між членами товариства: [PERSON] - ділянка №76, [PERSON] - ділянка №77, ділянка №78 (не розподілена), [PERSON] - ділянка №79, [PERSON] - ділянка №80, [PERSON] - ділянка №81, [PERSON] - ділянка №82, Литвинову А,А. - ділянку №84, [PERSON] - ділянка №84, [PERSON] - ділянка №85, ділянка №86 (не розподілена) (а.с.10-11). Рішенням ХХ сесії V скликання Височанської селищної ради від 23.06.2009 року було затверджено документацію із землеустрою та передані земельні ділянки на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2011 року, яка була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2013 року зазначене рішення Височанської селищної ради було визнано незаконним та скасоване (а.с.12-23). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2013 року були визнані недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на підставі рішення Височанської селищної ради ХХ сесії V скликання від 23.06.2009 року на ім"я: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також зазначеним рішенням суду була скасована державна реєстрація прав на земельні ділянки на ім"я зазначених осіб, а також записи в Поземельних книгах, відомості Державного земельного кадастру та державну реєстрацію земельних ділянок на ім"я зазначених вище осіб. Вказані особи були зобов"язані повернути земельні ділянки СТ "Комунальник-Плановик" (а.с.24-36). Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, враховуючи порушення діючого законодавства при передачі спірної земельної ділянки [PERSON], які були встановленні рішеннями суду, які набрали законної сили, остання не набула права власності на земельну ділянку площею 0,1150 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Високий, в"їзд Нагірний, 3 (садівниче товариство "Комунальник-Плановик"). 22 червня 2015 року позивач звернувся до Державної реєстраційної служби із заявою про проведдення державної реєстрації прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1150 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Високий, в"їзд Нагірний, 3 (садівниче товариство "Комунальник-Плановик"), кадастровий номер 6325156701:00:001:0252. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №22289805 від 23 червня 2015 року позивачеві було відмовлено у державній реєстрацій прав на зазначену вище земельну ділянку, оскільки відповідно до пошуків у Державному реєстрі речових прав було встановлено, що на дану земельну ділянку зареєстроване право власності за новим правонабувачем - [PERSON] на підставі договору дарування №642 від 14.08.2012 року та державного акту серії ЯК №594971 від 16.11.2010 року (а.с.37). Відповідно до вимог ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст.205 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недісність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочи). Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридиччних наслідків крім тих, що пов"язані з його недійсністю. Як встановлено у судовому засіданні 14 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування №642, якою [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1150 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Високий, в"їзд Нагірний, 3 (садівниче товариство "Комунальник-Плановик"), кадастровий номер 6325156701:00:001:0252. Враховуючи те, що [PERSON] не набула права власності на зазначену земельну ділянку, а тому не має права розпорядження нею, укладений між нею та [PERSON] договір дарування є недійсним. Відповідно до вимог ст.212 ч.1 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Згідно зі ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яке не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребувано у нього. Згідно з вимогами ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно набуте безвідплатне в особи, яке не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Оскільки власником земельної ділянки площею 0,1150 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Високий, в"їзд Нагірний, 3, залишається позивач, відповідач [PERSON] набула цю земельну ділянку у власність без достатніх на то правових підстав, а тому не мала права відчужувати цю земельну ділянку, суд приходить до висновку про можливість витребування спірної земельної ділянки у відповідача [PERSON], яка хоча і є добросовісним набувачем, але набула право на спірну земельну ділянку за безвідплатним договором дарування, який є недійсним. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн.60 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст.116, 125, 126, 152, 212 ЗК України, ст.ст.203, 215, 319, 330, 387, 388 ЦК України,

Outcome: approved