Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 8229,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 11.11.2012 року о 16-30 год. біля будинку № 34 по пр. 50 років ВЛКСМ в м. Харкові відповідач, керуючи належним йому автомобілем Деу Ланос, реєстраційний номер [NUMBER], не обрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Додж, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив вимоги п.п. 1.5, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2012 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП позивач, яка була пасажиром автомобіля Деу Ланос, отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. Мєщанінова. З 16.11.2012 року у зв'язку з погіршенням самопочуття позивач знову була доставлена до лікарні, де знаходилася по 30.11.2013 року. Внаслідок ДТП позивачу було спричинено легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров'я. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ СК «ВЕЛТА», яка частково компенсувала позивачу матеріальні збитки в розмірі 1416,06 грн. Проте діями відповідача позивачу було спричинено матеріальну шкоду в більшому розмірі. Так, на придбання ліків позивачем було витрачено 2117,00 грн. Таким чином, страховою компанією позивачу було не було виплачено 717,00 грн. Крім того, позивачем на аналізи та обстеження витрачено 5000,00 грн. Також позивач є приватним підприємцем, сплачує податки та місцевий збір, проте була позбавлена можливості працювати у зв'язку з лікуванням. Внаслідок цього позивачу спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1592,00 грн. сплаченого податку, виходячи із восьми платежів по 199,00 грн. кожний, а також в розмірі 920,00 грн. сплаченого місцевого збору, виходячи із чотирьох платежів по 230,00 грн. кожний. Таким чином, позивачу не відшкодовано матеріальну шкоду в загальному розмірі 8229,00 грн. Крім того, внаслідок дій відповідача було порушено звичайний уклад життя позивача, підірвано її здоров'я, вона була вимушена вишукувати кошти на лікування. Завдану їй моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн. Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдану позивачу шкоду, остання вимушена звернутися до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість. Не заперечував, що є винним у ДТП, яке сталось 11.11.2012 року, а також що позивач була пасажиром в автомобілі, яким він керував. Зазначив, що оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована третьою особою, яка здійснила страхове відшкодування позивачу, питання додаткового відшкодування витрат на лікування, а також моральної шкоди, має бути предметом спору між позивачем та третьою особою. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велта», в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2012 року, 11.11.2012 року близько 16-50 год. біля будинку № 34 по пр. 50 років ВЛКСМ в м. Харкові [PERSON], керуючи належним йому автомобілем Деу Ланос, реєстраційний номер [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Додж, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого транспорті засоби отримали механічні ушкодження. В зв'язку з наведеним [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою начальника ООМ ДТП, дізнання та розшуку ТС, затвердженою заступником начальника ВДАІ ГУМВС України в Харківській області 19.11.2012 року, в порушенні кримінальної справи за ознаками ст. 286 КК України відносно [PERSON] відмовлено. Як вбачається з полісу № АА/584773, оформленого 27.11.2011 року, ПРАТ СК «Велта» було застраховано цивільно- правову відповідальність відповідача [PERSON], ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоров'ю (на одного потерпілого) - 100 тис. грн., за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50 тис. грн., франшиза - 1 тис. грн. Позивач 10.12.2012 року звернувся до ПАТ СК «Велта» з заявою про настання страхового випадку. Листом від 04.06.2013 року № 361 ПАТ СК «Велта» повідомило позивачу, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком складає 1416,06 грн. Крім того, у вказаному листі зазначено, що у відповідності до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовуються благодійні внески, витрати на сплату єдиного податку та місце приватного підприємця, а також витрати на придбання лікарських засобів, не прописаних медичною установою. Згідно висновку експерта № 874-ал/13 від 04.02.2013 року, у [PERSON] мала місце закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ссадини на голові, які виникли внаслідок дії тупих твердих предметі та могли бути нанесені в строк та можливо за обставин, зазначених в постанові про призначення судової медичної експертизи, тобто в умовах дорожньо-транспортної події 11.11.2012 року. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. В судовому засіданні позивачем було уточнено, що третьою особою їй не було відшкодовано наступні витрати на лікування: згідно чеку № 13392 від 12.11.2012 року на суму 200,36 грн., виданого аптекою № 1 "Верона"; чеку № 38141 від 07.02.2013 року на суму 36,60 грн., виданого ПФ "Гамма-55" Аптека № 1 "Верона"; квитанції № 660 від 15.11.2012 року за надання медичних послуг на суму 400,00 грн., виданої ТОВ "Соло Мон"; квитанції серії Д № 508166 на суму благодійного внеску в розмірі 60,00 грн.. виданої благодійним фондом "Меценат"; квитанції серії Д № 523532 на суму благодійного внеску в розмірі 80,00 грн.. виданої благодійним фондом "Меценат"; товарного чеку № 11 на суму 6,50 грн.; товарного чеку № 39 на суму 64,25 грн. В ході дослідження судом виписки з амбулаторної карти позивача, на дані якої позивач посилалась як на підставу придбання нею лікарських засобів, не знайшов свого підтвердження факт призначення позивачу лікарських засобів та досліджень, що зазначені у вказаних вище чеках, саме у зв'язку з тілесними ушкодженнями, отриманими нею внаслідок ДТП. Щодо відшкодування витрат позивача на благодійні внески, то посилання позивача на те, що сплата зазначених внесків була обов'язковою умовою отримання нею медичної допомоги, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та суперечать правовій природі зазначених внесків, які, як вбачається з наданих нею квитанцій, є добровільною благодійною пожертвою. Таким чином, всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що решта витрат на лікування, які нею були понесені згідно доводів позовної заяви та не відшкодовані третьою особою, були нею понесені у зв'язку з тілесними ушкодженнями, що були спричинені внаслідок ДТП. Крім того, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Статтею 24 зазначеного Закону передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Таким чином, відшкодування витрат на лікування позивача відповідно до чинного законодавства України покладено на третю особу, в зв'язку з чим в разі неправомірної відмови страховика у відшкодуванні вказаних витрат позивач не позбавлений можливості звернутись з відповідних позовом саме до страхової компанії, а не до відповідача. Як вбачається з умов полісу № АА/584773, на суму франшизи зменшується тільки страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих. Оскільки страхове відшкодування було сплачено позивачу за шкоду, заподіяну здоров'ю, суд приходить до висновку, що вказане страхове відшкодування було сплачено третьою без врахування франшизи, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення франшизи з відповідача на користь позивача. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на лікування останнього. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сплачених нею за 4 місяці єдиного податку та платежу за місце, згідно наданих суду квитанцій, також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт нездійснення нею підприємницької діяльності протягом вказаного періоду часу та спричинення у зв'язку з цим матеріальної шкоди в розмірі сплачених нею єдиного податку та платежу за місце. Щодо вимог позивача відносно відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пунктом п. 9.3. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на момент оформлення полісу № АА/584773, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, визначено в розмірі 51000,00 гривень на одного потерпілого. Згідно п. 22.3. вказаного Закону в редакції, яка діяла на момент оформлення вказаного полісу, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин ліміт відповідальності страховика за моральну шкоду, завдану позивачу, дорівнює 2550,00 грн. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком. При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, викладені вище, глибину, характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат та визначає розмір спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 2450,00 грн. (5000,00 грн. мінус 2550,00 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі в розмірі 229,40 грн., виходячи із розміру такого збору станом на день пред'явлення позову 05.11.2013 року.

Outcome: partial