Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що 20.05.1998 року [PERSON] на підставі ордеру, виданого ЖЕД об"єднання "Житомирсільбуд", надано право на проживання та користування кімнатою [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. Між [PERSON] та [PERSON] 01.03.2002 року укладено шлюб. З вказаної дати подружжя спільно проживало у вказаній кімнаті. У зв"язку з народженням дитини сім"ї позивача також надано у користування кімнату [NUMBER]. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 837 від 10.11.2006 року гуртожитку по [ADDRESS] надано статус житлового будинку, нумерацію кімнати змінено на [NUMBER]-[NUMBER]. Позивач посилається на положення ст. 344 ЦК України та вказує на те, що добросовісно користувався даними кімнатами протягом усього часу з моменту поселення. З урахуванням викладеного, просить визнати право власності за набувальною давністю на кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник відповідача заперечувала щодо заявлених вимог. Вказала на те, що позивач оселився в спірне помешкання як член сім"ї наймача, користувався кімнатами на законних підставах. Умови для застосування положень ст. 544 ЦК України, на думку представника, відсутні. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. На підставі ордеру [NUMBER] від 20.05.1998 року [PERSON] надано право на проживання та користування кімнатою [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. 01.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Позивач [PERSON] з 2002 року та на протязі усього часу проживав за однією адресою з дружиною - [PERSON] Вказане не заперечується сторонами. На час розгляду справи нумерація спірних кімнат визначена як [NUMBER]-[NUMBER], що підтверджуються змістом рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2013 року. Судом встановлено, що Рішенням Житомирського міськвиконкому від 10.11.2006 року № 837 гуртожитку по [ADDRESS] надано статус житлового будинку. З досліджених в судовому засіданні змісту рішення двадцять третьої сесії VI скликання Житомирської обласної ради від 10.04.2014 року № 1159, додатку № 3 до рішення обласної ради № 1159, вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно встановлених в судовому засіданні обставин [PERSON] проживала протягом більше десяти років в кімнатах [NUMBER]-[NUMBER] по [ADDRESS]. Будь-які рішення про втрату право на проживання, виселення, не приймались, відтак правовий стан особи наділений ознаками наймача з відповідними передбаченими чинним законодавством правами та обов"язками. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.2 ст. 8 закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлено спеціальний порядок набуття у власність громадянами квартир або житлових приміщень у гуртожитках. Як роз"яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В даному випадку особа усвідомлювала або повинна була усвідомлювати можливість набуття у власність спірних помешкань шляхом реалізації прав в порядку приватизації житлового фонду. За таких умов позивач не може визнаватись добросовісним володільцем в розумінні положень ч. 1 ст. 344 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed