Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У червні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі ПАТ«Азовзагальмаш») , третя особа Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначили, що [PERSON], перебував у трудових відносинах з ПАТ "Азовзагальмаш" на посаді нагрівальника (зварника) металу. 15.01.2013 року на території підприємства з ним стався нещасний випадок, він отримав відкриту черепно-мозкову травму, супроводжену переломом кісток склепіння та основи черепа, забиття головного мозку, ускладнене набряком головного мозку та легень, в результат чого [INFO] у лікарні він помер. У зв'язку з втратою рідної людини позивачам заподіяні душевні страждання. Загиблий був для них найріднішою людиною. Відчуття того, що вони ніколи більше не побачать рідну людину, постійно пригнічує позивачів, що негативно позначається на психічному стані кожного з них. Загибель сина призвела до того, що мати загиблого постійно перебуває у нервовому стані, втратила інтерес до життя. У зв'язку з нервовим станом, який триває до теперішнього часу, вона втратила зв'язки з друзями та знайомими. Мати позбавлена турботи своєї дитини, оскільки є інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду. Просили стягнути з відповідача на їх користь по 150000,00грн. кожному на відшкодування моральної шкоди. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, вказав що загиблий доводиться йому рідним братом та він тяжко переживає його смерть. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив, що загиблий доводився йому рідним племінником, жили всі разом, вели сумісне господарство, також вказав, що перебуває у шлюбі з [PERSON], з якою проживають окремою сім'єю від сестри та її синів, ведуть окремий бюджет та їжу готують на двох. Представник позивачів [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш»- Солошенко О.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі мотивуючи тим, що [PERSON] теж винен у нещасному випадку, оскільки допустив особисту необережність, а також позивачами не зазначено в чому саме полягають їх страждання і не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди. [PERSON] підтвердив, що проживав окремою сім'єю, має окремий бюджет, у зв'язку з чим він не має права на відшкодування моральної шкоди. Позивачем [PERSON] не доведено факту проживання з померлим однією сім'єю. В свою чергу відповідач самостійно організував та повністю оплатив поховання постраждалого. На підстав викладеного просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. 26.12.2014 року до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає,що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться матір'ю, [PERSON] рідним братом, а [PERSON] рідним дядьком, [PERSON], який працював нагрівальником (зварником) металу цеху №111 "Азовзагальмаш». Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 указаної статті Цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Нормами ст.ст. 23, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Виходячи з аналізу ст.1167 ЦК України, зобов'язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: 1) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; 3) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; 4) вини заподіювача шкоди. У трудовому праві протиправне діяння розглядається також як порушення власником або уповноваженим ним органом обов'язку щодо забезпечення безпечних умов праці і нездійснення ним усіх залежних від нього заходів щодо охорони праці працівників. Причинний зв'язок як елемент правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки власника або уповноваженого ним органу і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Вина власника або уповноваженого ним органу при заподіянні працівникові моральної шкоди має подвійне значення: при наявності вини настає відповідальність за заподіяну працівникові моральну шкоду, а її форма та ступінь впливають на визначення розміру відшкодування. Вина власника - це його психічне ставлення до здійснюваного порушення трудових прав працівника, яке може діставати свій вияв у формах умислу, необережності (простої та грубої), а також неосвіченості (необізнаності). Форма вини власника або уповноваженого ним органу - це окреслене в законі поєднання певних ознак (елементів) його свідомості та волі, в якому відображається психічне ставлення до свого протиправного діяння та його негативних наслідків. Ступінь вини власника - це оціночна, кількісна категорія, яка багато в чому визначає тяжкість вчиненого ним діяння і впливає на визначення розміру відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди. З акту №4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 16.01.2013 року о 02.50год. на ПАТ «Азовзагальмаш» (форма Н-5), вбачається, що смерть нагрівальника (зварника) металу [PERSON] настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми, супроводженої переломом кісток склепіння та основи черепа, забиття головного мозку, ускладнене набряком головного мозку та легенів. Основною причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що виразилось у знаходженні людей у кузові автомашини при її розвантаженні та підйомі вантажу, а також у виконанні роботи по строповці вантажу, безпечні способи виконання якої були невідомі, чим порушено п.п.3.12.2, 3.12.7 "Інструкції №85 з охорони праці для машиністів кранів мостового типу" та п.1.8.2 "Інструкції №265 з охорони праці для нагрівальників (зварникв) металу", затвердженої наказом генерального директора ПАТ "Азовзагальмаш" від 04.01.2013 року №7. Супутня причина порушення технологічного процесу, що виразилось у використанні для транспортування вантажопідіймального пристрою, який не відповідає вимогам "Технологічних карт підйомно-транспортувальних робіт", чим порушено пп.1.8.14, 3.8.3, 3.10, 3.12.2, 3.12.7 "Інструкції №85 з охорони праці для машиністів кранів мостового типу", пп.1.8.13, 3.1, 3.4, 3.9.4 "Інструкції №202 з охорони праці для стропальників" затверджених наказом генерального директора ПАТ "Азовзагальмаш" від 04.01.2013 року №7. Невиконання посадових обов'язків, що виразилось у відсутності організації безпечного виконання робіт та контролю за ним, що виразилось у небезпечності дільниці необхідним технічним оснащенням, порушені підлеглими робітниками вимог інструкції з охорони праці, чим порушено пп.3.7, 3.8, 3.14 "Посадової інструкції заступника генерального директора з виробництва вагонобудування 2008р., пп.3.2, 3.5 "Посадової інструкції майстра цеху №111", пп.2.1.1, 2.1.4, 2.2.14 "Типової інструкції для осіб, відповідальних за безпечне виконання робіт по переміщенню вантажів кранами". Психофізіологічні причини нещасного випадку особиста необережність потерпілого, що виразилось у виконанні роботи по строповці вантажу, безпечні способи виконання якої йому були невідомі, чим порушено п.1.8.2 "Інструкції №265 з охорони праці для нагрівальників (зварників) металу", затвердженої наказом генерального директора ПАТ "Азовзагальмаш" від 04.01.2013 року, №7. Вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14.05.2014 року засуджено [PERSON] за ст.272 ч.2 КК України, в результаті припущених порушень якої, при підйомі листів металу виник їх зсув, що призвело до смертельного травмування [PERSON] Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До суду з позовом про стягнення моральної шкоди звернулись мати загиблого [PERSON] і його рідний брат [PERSON], які, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наданими суду письмовими доказами, а саме довідкою з місця проживання ЖКП "Азовжилкомплекс" від 23.01.2013 року, проживали однією сім'єю в [ADDRESS]. Загиблий допомагав матері, яка є інвалідом першої групи та як вбачається з довідки МСЕК від 01.09.2014 року потребує сторонньої допомоги. В матеріалах справи мається Протокол №3 зустрічі з членами сім'ї постраждалого від нещасного випадку зі смертельним ісходом від 28.01.2013 року, з якого вбачається, що [PERSON] був запрошений на засідання комісії як член сім'ї, йому було роз'яснено права родичів, згідно порядку розслідування нещасного випадку, повідомлено інформацію про хід розслідування, зауважень і претензія до якого він не мав. Також в даному Протоколі зазначено, що позивачці [PERSON] будуть призначені страхові виплати, в тому числі й щомісячна страхова виплата на час встановлення інвалідності. Отже, оцінюючі в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, сини проживали разом з матір'ю, доглядали за нею, вели сумісне господарство. Ці обставини в своїх поясненнях підтвердив і [PERSON], позовні вимоги якого суд вважає безпідставними. В своїх поясненнях [PERSON] зазначав, що мешкав окремою сім'єю з дружиною, з якою вели бюджет та господарство, сплачував комунальні послуги, про що свідчить також і вищенаведена довідка ЖКП. Таким чином, [PERSON] не є особою, яка проживала з померлим однією сім'єю, в зв'язку з чим в задоволенні його вимог треба відмовити. Суд критично відноситься до наданих [PERSON] довідок ЖКП, оскільки вони не підтверджують факт проживання однією сім'єю з померлим. Відповідно до вимог ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.3 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі - Постанова № 4 від 31.03.1995 р.) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За абзацем 2 пункту 5 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому, п.9 Постанови №4 від 31.03.199 р зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У відповідності до ст.1193 ч.2 ЦПК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд керується критеріями загальнолюдських цінностей. Зрозуміло, що втрата матір'ю дитини, а братом близької людини, який мешкав разом з ними, допомагав, утримував, турбувався про матір-інваліда, яка позбавлена можливості самостійно себе обробляти, був для неї опорою і надією на майбутнє, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Суд, виходячи з конкретних обставин нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, внаслідок якого настала смерть [PERSON], ступеню вини відповідача, який не забезпечив належних безпечних умов праці та контролю за їх дотриманням,а також вини постраждалого, який допустив особисту необережність, враховуючи характер, глибину та тривалість моральних страждань позивачів [PERSON], [PERSON] молодий вік загиблого, якому на момент смерті було лише 24 роки, приходить до переконання, що з відповідача підлягає стягненню компенсація відшкодування моральної шкоди у грошовому вираженні на користь [PERSON] у розмірі 60000,00грн. та на користь [PERSON] в розмірі 10000,00грн. Що стосується посилань відповідача про те, що померлий [PERSON] мав дисциплінарні стягнення у вигляді звільнення з підприємства за прогули без поважних причин, то суд вважає що дані обставини не підлягають врахуванню при визначені розміру грошового відшкодування заподіяної позивачем моральної шкоди. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], відповідач, звільнивши його 07.05.2012 року за прогули, в жовтні того ж року знову працевлаштовує на посаду нагрівальника (зварника) металу, яка потребує дисциплінованості та відповідальності. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487,20грн.від сплати якого, відповідно до закону, звільнені позивачі, з урахуванням того, що в одному позові частково задоволені вимоги двох позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial