Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, який мотивує тим, що з січня 2008 року проживав у цивільному шлюбі разом з відповідачем [PERSON]. [INFO] року у них народився син [PERSON]. На підставі спільної заяви батьків він зазначений у свідоцтві про народження сина як батько. Після народження сина їхня сім'я фактично проживала за адресою [ADDRESS]. В 2013 році вони з відповідачкою посварилися і припинили спільне проживання. Відповідач виїхала закордон, син залишився проживати разом із ним. З того часу відповідач не виявляла бажання доглядати за дитиною і по сьогоднішній час проживає закордоном, він, в свою чергу, жодних перешкод у спілкуванні дитини з матір'ю не створював. Зазначає, що син має особливі потреби, оскільки має вроджене захворювання «хвороба Дауна». Відповідно до особливостей його психічного та емоційного стану йому дуже складно адаптовуватися у незнайомих місцях та при сторонніх людях. Тому, створив для сина умови проживання в яких йому найбільш комфортно, за ним доглядає няня, в той час коли він працює. Хоча фактично син проживає з ним, проте зареєстрований по місцю реєстрації відповідача в с. Олієво-Королівка Горорденківського району. Зареєструвати його місце проживання він не має можливості без відповідної згоди на те матері. Дана реєстрація місця проживання сина необхідна перш за все для можливості реалізації всіх прав дитини, оскільки мами біля нього не має та жодної участі в житті дитини вона не приймає. Син є інвалідом дитинства та отримує відповідну соціальну допомогу, але оскільки він зареєстрований разом з матір'ю, то отримувачем даних коштів є вона, а гроші в свою чергу використовуються не за їх цільовим призначенням. Вважає, що в інтересах дитини проживати там де він звик, та де для нього створені всі необхідні умови проживання. Позивач має стабільний дохід, працює сам на себе, має вільний графік роботи, що в свою чергу дозволяє в будь який час бути поруч з сином та приділяти йому необхідну увагу. Спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до сина. Має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити невзмозі. Разом з тим, зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. Відповідач не має достатнього та стабільного доходу, вільного часу для можливості приділяти його для виховання сина, в будинку де вони зареєстровані не створено жодних умов необхідних для цього, до того ж вона і сама там не проживає. Тому, вважає, що проживання сина в сім'ї відповідача може негативно вплинути на його стан здоров'я, як фізичного так і психологічного. Відповідач не може забезпечити дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення. 13 червня 2017 року комісією в складі секретаря сільської ради та спеціалістів служби у справах дітей Коломийської РДА, було обстежено побутові умови проживання дитини, та встановлено, що для виховання, розвитку, проживання та утримання сина [PERSON] створено всі необхідні умови проживання. Факт постійного проживання сина разом з ним також підтверджується актами від 14.07.2017 року, які складені у присутності сусідів та голови Коршівської сільської ради. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням дати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини біля нього та переоформити рахунок на який приходить соціальна пенсія для дитини на її ім'я, з метою щоб дані кошти використовувались за їх цільовим призначенням. Проте, весь час отримує відмови. Попри те, що мати жодним чином не бере участі у вихованні дитини, вона ще і використовує кошти які належать сину на власні потреби, тому просить стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі по 900 грн. щомісячно та визначити місце проживання малолітнього сина з ним як батьком дитини. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, який мотивує тим, що у 2007 році вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. [INFO] року у них народився син [PERSON], відповідач у актовому записі записаний батьком дитини. У 2011 році вона з сином перейшла проживати до Олієво-Королівка, Городенківського району, Івано-Франківської області де вони проживали до липня 2013 року. Однак, у зв'язку із скрутним фінансовим становищем у липні 2013 року вона змушена була виїхати на роботу закордон, догляд за сином доручила своїм старшим дітям від іншого шлюбу: [PERSON] 1988 року народження та [PERSON] 1985 року народження. Однак, відповідач у листопаді 2013 року приїхав і забрав сина до себе в с. Казанів, де дитина проживає і до цього часу. Отримавши офіційний дозвіл на проживання в Італії, вона приїжджала в Україну, а саме у квітні 2016 року та липні 2016 року, в цей час спілкувалася з сином, їздила з ним на відпочинок, хоча відповідач перешкоджав їхнім зустрічам. Однак, у травні 2017 року, коли вона приїхала у чергову відпустку відповідач не дозволив їй бачитися з сином. У зв'язку із такою поведінкою відповідача вона звернулася в Коломийську райдержадміністрацію із заявою про надання їй можливості бачитися із сином орган опіки та піклування прийняв рішення надати їй дозвіл забрати дитину від батька до 31 серпня 2017 року для спілкування та проходження медичного огляду сина. Однак відповідач не виконав рішення органу опіки та піклування і не надав їй можливості побачитися та спілкуватися сином та провести йому належне медичне обстеження. Їхній син хворіє синдромом Дауна, у зв'язку із чим потребує спеціального догляду та постійного контролю лікарів. Вважає, що позивач не турбується про здоров'я та розвиток дитини відмовлявся їздити на консультації до спеціалістів, навіть за умови коли вона надсилала грошові кошти на ці обстеження. Позивач з сином проживають у пристосованому під житло нежитловому приміщенні, дитина не ходить до школи. В Італії вона працює вже четвертий рік, має постійну роботу, стабільний високий дохід, квартиру, а отже може утримувати сина та надати йому належний догляд та кваліфіковану медичну допомогу, спеціальну реабілітацію для нормальної адаптації в суспільстві. Крім того, хворим із таким діагнозом як у сина в Італії надають спеціальне професійне навчання в залежності від нахилів та по квоті влаштовують на роботу. З урахуванням уточнення позовних вимог, просить: визначити місце проживання сина з нею за місцем її постійного проживання в [ADDRESS] та за місцем її тимчасового проживання в [ADDRESS]. надати дозвіл сину на постійний виїзд за межі України до країн ближнього і дальнього зарубіжжя до досягнення ним 16 років, тобто до [INFO] року; зобов'язати [PERSON] не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином; визначити способи її участі у вихованні сина, а саме шляхом: побачень з сином три рази на тиждень кожен понеділок та середу тижня з 14до 20 год. за місцем проживання, навчання або перебування дитини, кожну п'ятницю з 14 год. до 18 год. наступного дня суботи з ночівлею дитини по місцю перебування матері на території України; спільного з дитиною виїзду за межі України на оздоровлення, реабілітацію, лікування, відпочинок з безперервним строком до 6 місяців раз на рік; необмеженого спілкування з сином особисто засобами телефонного,поштового, електронного та іншого зв'язку. Також, просить зобов'язати [PERSON] за два дні до дня її зустрічі з сином, надати їй точну інформацію щодо фактичного місця навчання, лікування, перебування сина; надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в період з 1 по 10 число місяця за вибором [PERSON] раз на рік на 6 місяців з дати виїзду з обов'язковим поверненням в Україну. [PERSON] та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Позивач подав відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначив, що вважає, вимоги зустрічної позовної заяви не підлягають до задоволення, оскільки комісією служби у справах дітей Коломийської РДА прийнято рішення про доцільність проживання дитини разом із батьком, через те, що мати за місцем реєстрації не проживає, що [PERSON] також підтвердила. Чинним законодавством не передбачено можливості ухвалення судом рішення про виїзд дитини без згоди одного з батьків на майбутнє, такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретного періоду часу на який надається такий дозвіл та місця перебування. Пояснили, що вимоги зустрічного позову носять суперечливий характер. Відповідач тривалий час з 2013р. не проявляла інтересу до дитини , а потім з'явилась в серпні 2017р., оскільки довідалась про пільги та соціальні виплати, які існують в Італії, у зв'язку з доглядом за дитиною-інвалідом. Позивач не чинив їй перешкод у спілкуванні з дитиною. Поява відповідача супроводжувалась працівниками поліції, служби в справах дітей. Дитина не має бажання спілкуватись з матір'ю. Загалом відповідач приїжджала 3-4 рази до дитини, спілкується з дитиною по декілька хвилин, скандалить і їде. Позивач займається необхідним лікуванням та оздоровленням дитини, їздив з дитиною в м. Дніпро, Львів, Івано-Франківськ до відповідних спеціалістів. Заперечує проти вивезення дитини закордон, оскільки таким чином відповідач може вивезти дитину назавжди, дієвого механізму її повернення в Україну не має, а він любить сина і не уявляє свого життя без нього. Син також любить батька і бажає проживати з ним. Тому, не дозволяв відповідачу забирати дитину з місця проживання. До того ж, відповідач неврівноважена, імпульсивна, у неї бувають напади крику, чого дитина не переносить. Дитині протипоказане перебування на сонці через алергію, через таке перебування з'являється висипання на тілі. По місцю проживання дитини в с. Казанів створені всі належні умови: є санвузол (душ, ванна), тепла підлога, загалом 5 кімнат і кухня, дитина має окрему ізольовану кімнату з вікном. Проживають вдвох з сином. Займається підприємницькою діяльністю, розмір його прибутку за 9 місяців 2018р. становить 360 тисяч грн. Дитина відвідує школу в с. Коршеві, яка знаходиться на відстані 1,5 км від місця їх проживання. Привозить дитину до школи і відвозить власним автомобілем. У школі з дитиною працює психолог. Дитина має багато друзів. Разом з дитиною відвідують аквапарк, їздять на відпочинок. Відповідач матеріально не допомагає, хоча отримує допомогу на дитину, більше того не дає йому оригінал свідоцтва про народження дитини, відмовляється зареєструвати дитину по місцю його проживання. Згідний, щоб відповідач бачилась і спілкувалась з дитиною необмежений час в його присутності. Представник [PERSON] подала до суду відзив на позов [PERSON] та зазначила, що окрім наявності у приміщенні де проживає дитина води, інших належних умов, необхідних для проживання дитини з особливими потребами там немає, технічне приміщення відгороджене від так званої житлової зони сіткою, немає умов для відпочинку, тіні щоб сховатися від сонця, кімнати низькі і не можуть бути визнані житловими, поряд технічна зона, коли там працює технічне обладнання то високий рівень шуму, тому вона не розуміє, чому комісією такі умови визнані як задовільні для проживання дитини. Батько дитини не займається її оздоровленням, вихованням, розвитком. Дитина у віці дев'яти років не навчалася і не проходила жодних медичних оглядів, не стояла на обліку у лікарні, як дитина з особливими потребами і лише після висновку комісії син пройшов огляд у лікарів. Батько перешкоджає матері бачитися з сином, робить все, щоб дитина забула її, не виконує зобов'язань комісії з питань захисту прав дитини на дозвіл матері спілкуватися з сином. Тому, вважає, що не дивлячись на висновок комісії в справах дітей суд не може визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки вони проживають у нежитловому приміщенні, не здійснюється належного виховання, оздоровлення та соціальної адаптації дитини, перешкоджає спілкуванню з матір'ю. Дійсно, після виїзду в 2013р. закордон тривалий час - приблизно 2,5 роки не приїжджала в Україну, так як виробляла дозвільні на проживання в Італії, працювала, заробляла кошти. В Італії дитині буде надано кваліфіковані оздоровчі та освітні послуги. Там є спеціальні школи для дітей із синдромом Дауна. Може бути надане безоплатне соціальне житло. Працює в Італії доглядальницею за контрактом, її заробітна плата становить 800 - 1600 Євро на місяць, проживає в орендованій двокімнатній квартирі. Має дозвіл на тимчасове проживання в Італії. Має намір дати дитину у звичайну школу в Італії з навчанням італійською мовою. Коли привезе дитину в Італію, то тоді прийме рішення чи залишати її на постійно чи повернути в Україну. Позивач не дозволяє їй забрати дитину, поводить себе грубо, вживає непристойні слова в її адресу. Було, що перешкоджає у спілкуванні з дитиною за допомогою інтернету, пояснюючи, що інтернет не працював. З часу приїзду в Україну спілкувалась з дитиною декілька разів в присутності позивача. Просить у позові [PERSON] відмовити. Оптимальним часом виїзду дитини в Італію вважає кінець зими - початок весни. Представник служби у справах дітей Коломийської райдержадміністрації в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки. Пояснив, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини від 15.11.2017р. у задоволенні заяви відповідача про визначення місця проживання дитини з нею було відмовлено, оскільки за задоволення заяви не проголосувало більшість членів комісії ( 2 членів з 7 присутніх). Вважає, що позивач не повинен перешкоджати у виїзді дитини закордон з метою лікування та оздоровлення. Підтвердила, що допомогу по інвалідності на дитину отримує мати дитини. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та зібрані докази, вважає, що позовні вимоги підставні , а зустрічні позовні вимоги частково підставні, з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували між собою у фактичних шлюбних відносинах до 2013р., мають дитину [PERSON], [INFO], який з часу припинення фактичних шлюбних відносин сторін проживає з батьком. Відповідач з 2013 р. постійно проживає закордоном в Італійській Республіці. Останні декілька років час-від-часу навідується в Україну. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначено [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки Коршівської сільської ради від 20.06.2017 року № 1445 [PERSON] фактично проживає з сином в [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 22.06.2017 року № 210 [PERSON] проживає в с. Казанів з восьмимісячного віку, перебуває на утриманні бютька, який забезпечує дитині постійний догляд, який необхідний дитині зважаючи на його стан здоров'я. Відповідно до акту комісії в складі секретаря сільської ради та представників служби в справах дітей від 13 червня 2017 року про обстеження матеріально-побутових умов стану сім'ї, матеріально-побутові умови проживання дитини задовільні, у приміщенні чисто, прибрано, наявні продукти харчування, дитина має свою кімнату. Актом комісії Коршівської сільської ради від 14.07.2017р. підтверджено, що протягом останніх чотирьох років [PERSON] проживає тільки з батьком [PERSON], мати дитини [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2013 року. Згідно відповіді сільського голови Коршівської сільської ради на запит адвоката від 16.06.2017 року № 85/2-24/04 [PERSON] та його син [PERSON] проживають в [ADDRESS] без реєстрації. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.06.2017 року, Коршівської сільської ради зазначено, що позивач з сином проживає у виробничому приміщенні переобладнаному під житловий будинок, є кухня, санвузол, 3 кімнати, житловопобутові умови задовільні, у дитини окрема кімната в якій чисто та прибрано. Згідно довідки Коршівської загальноосвітньої школи від 16.06.2017 року №22 [PERSON] у даній школі не навчався. Згідно довідки Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району від 14.06.2017 року №638 [PERSON] відвідував Олієво-Королівський ДНЗ «Сопілочка» із червня по листопад 2013 року. Відповідно до цитогенетичного заключення культури лімфоцитів в периферійної крові від 22.06.2009 року зазначено у [PERSON] діагноз - синдром Дауна. Згідно консультативного висновку № 85 від 08.08.2017 року Івано-Франківської обласної дитячої консультативної поліклініки [PERSON], [INFO] був на огляді у медико-генетичному центрі 12.10.2012 року, діагноз: синдром Дауна, регулярна трисомія 21-ої хромосоми затримка фізичного та психомовного розвитку. Відповідно до довідки Коломийської дитячої лікарні від 14.08.2017 року № 181/01-19 [PERSON] [INFO] за медичною допомогою в поліклініку не звертався, на обліку в генетичному кабінеті поліклініки не перебував. Відповідно до посвідки на проживання [PERSON] в Італійській республіці, в перекладі українською мовою , дана посвідка дійсна до 28.01.2018р. Згідно листа про прийом на роботу відповідача, в перекладі українською мовою, остання найнята 06.10.2016р. доморобітницею без проживання на тринадцять місяців із платою за роботу в розмірі 800 Євро. Відповідно до копії договору оренди нерухомого майна від 23.06.2015 року, в перекладі українською мовою, відповідач наймає в [ADDRESS] квартиру строком до 30.06.2019р. , орендна плата становить 499,67 Євро. Згідно витягу з протоколу № 10 засідання комісії з питань захисту прав дитини Коломийської РДА від 15.08.2017 року вирішено визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO] за її місцем проживання з 16.08. по 31.08.2017 року, з подальшим поверненням дитини за місцем проживання батька [PERSON], батькам дитини вжити заходів щодо проходження [PERSON] медико-педагогічної комісії для вирішення питання щодо визначення форми навчання дитини. Згідно відповіді на адвокатський запит Городенківського районного центру первинної медико-санітарної допомоги, [PERSON] підлягає оформленню соціальної допомоги, як інвалід дитинства, 31.10.2012 року дитині оформлена така соціальна допомога, останній запис в історії розвитку дитини у вересні 2013 року, дитина рахується на обліку, але батьки жодного разу не проходили обстеження та не зверталися на консультацію в медичні установи Городенківського району. Діагноз дитини: хвороба Дауна, регулярна трисомія 21-ої хромосоми, вроджена вада серця - дефект міжшлуночкової перегородки в мембранній частині, субнанізм, затримка психомовленого розвитку, аденоїди, гіпертрофія піднебінних мигдаликів, дисфункція біліарного тракту, панкреатопатія. Оіформлена індивідуальна програма реабілітації , яку потрібно контролювати кожні 2 роки. Відповідно до витягу з протоколу ЛКК № 77 від 08.09.2017 року [PERSON] рекомендовано інклюзивну форму освіти. Згідно медичної карти амбулаторного хворого, інших наявних у справі медичних документів, історії розвитку дитини, місцем проживання дитини зазначено с. Казанів, дитина неодноразово оглядалась різними спеціалістами -медиками, проводились профілактичні щеплення. Згідно заключення лікаря-алерголога від 07.08.2014р. дитині встановлено діагноз: сонячна алергія, протипоказано перебування на сонці. Відповідно до характеристики виданої по місцю проживання [PERSON], останній зарекомендував себе з позитивної сторони, користується авторитетом серед громадян села, бере активну участь у громадському житті села, порядний, справедливий, трудолюбивий, має високе почуття відповідальності, володіє високими організаторськими здібностями, неодноразово обирався депутатом сільської ради, приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина, якого виховує один. Скарг на нього не надходило. В довідці Коршівської загальноосвітньої школи від 14.11.2017 року, зазначено, що [PERSON] навчається в 1-Б класі даної школи. Згідно витягу з протоколу № 14 засідання Комісії з питань захисту прав дитини від 15.11.2017р. вирішено відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про визначення місця проживання дитини з нею. Висновком Коломийської районної державної адміністрації від 27.11.2017 року № 526/01-047/151 визначено за доцільне залишити проживати малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON]. Даний висновок зроблено з мотивів того, що дитина фактично проживає з батьком з 2013р., який здійснює догляд за сином, дитина навчається на індивідуальному навчанні в Коршівській ЗОШ , умови проживання задовільні. Батько позитивно характеризується, приділяє належну увагу вихованню сина. Мати перебуває закордоном, а тому стверджувати про її постійне місце проживання спірно. Згідно наданих відповідачем документів, у перекладі українською мовою, в Італії діє асоціація батьків та осіб з синдромом Дауна "Онлус", в Італії передбачено відшкодування витрат на супровід за особами з синдромом Дауна, право на отримання соціальної допомоги в розмірі 516 Євро на місяць, сприяння та пільги на робочому місці, надання оплачуваних вихідних днів, звільнення від оплати за ліки приписані сімейним лікарем, проїзний квиток для безоплатного користування громадським транспортом в області Ломбардія. Згідно протоколу відділення територіальної комісії про признання міжнародного захисту при префектурі - територіальному офісі у [PERSON], у перекладі українською мовою, 01.12.2015р. розглядалась документація за заявою відповідача про надання їй статусу міжнародного захисту, з посиланням на хворобу дитини, яка страждає синдромом Дауна. При цьому, суд зазначає, що інформація про результати цього розгляду і надання такого статусу відповідачу відсутня. Розпорядженням Коломийсько РДА від 16.02.2018 року № 80 [PERSON] визначено час зустрічі з сином 5 разів на тиждень з середи по неділю з 15 до 19 год. за фактичним місцем перебування в Україні, батьків зобов'язано: спільно вирішувати питання щодо реабілітації, лікування, оздоровлення дитини, не чинити перешкод у забезпеченні дитини права на оздоровлення, відпочинок та лікування; рекомендовано позивачу забезпечити спілкування дитини з матір'ю засобами телефонного та електронного зв'язку; рекомендовано батькам спільно з Інклюзивно- ресурсним центром Коломийської районної ради та Отинійським реабілітаційним центром визначити програму, форму навчання дитини та її реабілітацію; зобов'язано батька не перешкоджати відповідачу спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні. Згідно відповіді Коломийського районного центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів Коломийської районної ради» від 26.02.2018 року № 22 на запит адвоката, [PERSON] до даного центру з приводу проходження дитиною реабілітації не звертався. Згідно довідки про місце проживання відповідача від 19.02.2018р., у перекладі українською мовою, остання проживає в [ADDRESS], з 03.03.2015р. Відповідно до копії виписки з банківського рахунку [PERSON] від 31.12.2017р., у перекладі українською мовою, залишок коштів на рахунку становить 50 грн. Згідно висновку по заяві [PERSON] від 28.02.2018 року Коломийського ВП ГУНП з приводу створення позивачем перешкод у спілкуванні з сином, роз'яснено, що спір між батьками щодо участі у вихованні дитини вирішується виключно органом опіки та піклування або судом. В ході опитування [PERSON] пояснив, що дійсно не дозволяє відповідачу зустрічатись з сином без його участі, оскільки хвилюється за те, щоб відповідач не вивезла сина закордон без його згоди. Наказом директора Коршівської ЗОШ 1-3 № м194 від 08.09.2017р. "Про організацію навчання учнів за індивідуальною програмою" та журналу індивідуального навчання учня Коршівської ЗОШ 1-3 ст. [PERSON]. навчається за індивідальною програмою. Згідно листа відповідача від 27.02.2018р. остання зверталась до НДЦ когнітивної психології та психотерапії наукового парку "Прикарпатський універститет" з приводу проведення психолого-педагогічної діагностики дитини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов стану сім'ї від 01.03.2018 року, комісії Коршівської сільської ради, служби в справах дітей та спеціаліста - психолога позивач відмовив у зустрічі та спілкуванні дитини з психологом, мати не мала можливості повезти дитину на обстеження до психолога. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Протягом тривалого часу батько самостійно займався вихованням сина, забезпечує йому належні умови проживання та виховання, що підтверджується висновком комісії у справах дітей, яка рекомендувала при визначенні місця проживання дитини залишити малолітнього [PERSON] проживати з батьком. На даний час між батьками виник спір щодо визначення місця проживання дитини та участі відповідача у вихованні сина , дозволу виїзду дитини закордон без згоди батька . Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між сторонами стійкого особистого конфлікту, а також конфлікту щодо існуючих прав та обов'язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України виходить, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання сина разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, оскільки останній створив належні умови проживання дитини, виключно позитивно характеризується, є достатньо забезпечений, має фінансову можливість утримувати дитину, забезпечує відвідування дитиною школи, лікарів, що підтверджується чисельними медичними довідками, інших осіб на утриманні не має. Дитина по місцю проживання в с. Казанів має коло друзів. При цьому, суд враховує також медичні протипоказання дитині щодо перебування на сонці. Дитина не володіє італійською мовою. Натомість мати дитини перебуває більшу частину часу закордоном, працює доморобітницею. Згідно представленої відповідачем посвідки на проживання в Італійській Республіці дана посвідка дійсна 28.01.2018р. Тобто, відповідач не надала суду документів, які б посвідчували легітимність її постійного перебування в Італійській Республіці на час вирішення спору. Суд, вважає, що відповідач поданими доказами, не довела переваг надання медичних послуг в Італійській Республіці, які б змусили суд прийняти рішення про зміну країни проживання дитини, що крім того пов'язане із додатковими психоемоційними навантаженнями для дитини. Посилання відповідача на наявність певних соціальних пільг в Італії особам, які здійснюють догляд за дитиною - інвалідом не спростовують висновків суду. Також, суд враховує, що відповідач на протязі декількоїх років після виїзду в Італію взагалі не навідувалась до дитини. Тому, суд проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності погоджується з висновком органу опіки щодо доцільності залишення проживання дитини з батьком. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 2 статті 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утримані у грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати, стан здоров'я та матеріальне становище одержувача аліментів і платника аліментів,наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина також пілягають до задоволення у вищевказаному розмірі. При цьому, суд враховує, що відповідач тривалий час отримує соціальну допомогу на дитину по інвалідності. Доказів про те, що така допомога використовуються за призначенням суду не подано. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до абз.3,4 ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Оскільки у [PERSON] є складнощі в отриманні згоди батька дитини на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення зустрічних позовних вимог в частині дозволу на виїзд [PERSON] в Італійську Республіку,

Outcome: approved