Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК\~"ПРИВАТБАНК" про захист прав споживачів в якому з урахуванням зменшення позовних вимог (а.с.) просить: визнати припиненим правовідношення за кредитним договором б/н від 17.08.2012 року, укладеним між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570) з 01 лютого 2018 року. відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення нульового балансу карткового рахунку № [NUMBER] за кредитним договором б/н від 17.08.2012\~року списавши суми протиправно нарахованої заборгованості на дату закриття рахунку. зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк" ( код ЄДРПОУ 14360570) зарахувати в рахунок погашення заборгованості за рішенням Щорського районного суду від\~ 22.12.2018\~року (єдиний унікальний номер справи\~749/981/18) частину зі сплачених позивачем коштів 01.10.2018\~року в сумі \~4352,62 грн. зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк" ( код ЄДРПОУ 14360570) видати довідку про закриття карткового рахунку № [NUMBER] , який відкритий за кредитним договором б/н від 17.08.2012\~року. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 17.08.2012 року між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого Позивач отримав кредит у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підставі вказаного кредитного договору Позивачем отримано кредитну картку № [NUMBER] . В подальшому Позивачем було допущено порушення виконання Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість по на званому договору. Зазначає, що Банком було реалізовано своє право, у відповідності до умов договору та ЦК України, про повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, що виразилось у зверненні 30.08.2018 року до Щорського районного суду Чернігівської області з позовом. Однак, за час розгляду справи Банк надалі нараховував позивачу проценти, пеню (штрафні санкції), у зв`язку з чим Позивач звернувся до відділення Приватбанку у м. Сновськ, щоб ті надали йому методичні роз`яснення. Працівник банку Тарас повідомив позивачу, про те, що щоб Банк не нараховував штрафні санкції позивачу, необхідно сплатити 8035 грн., що Позивач і зробив та 01.10.2018 року сплатив названу суму через касу банку, так як строк кредитної картки позивача закінчився в лютому 2018 року. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 22.12.2018 року позов банку задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором б/н від 17.08.2012 року в розмірі 4352\~ грн.\~62 коп.(Єдиний унікальний номер справи 749/981/18). Названим рішення визнано неправомірність нарахування Банком штрафних санкцій після січня 2018 року, оскільки між позивачем та Банком погоджено строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Проте, Банк отримавши виконавчий лист по названому виконавчому листу звернувся до Сновського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області з заявою про примусове стягнення з Позивача суми боргу за рішенням суду в розмірі 4352\~грн.\~62 коп. Позивач вважає, що борг за рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 22.12.2018 року сплачено в повному обсязі та навіть у більшому, а тому і просить зарахувати в рахунок погашення заборгованості за рішенням Щорського районного суду від\~ 22.12.2018\~року (єдиний унікальний номер справи\~749/981/18) частину зі сплачених позивачем коштів 01.10.2018\~року в сумі \~4352,62 грн. Оскільки строк дії картки позивача за кредитним договором б/н\~від 17.08.2012\~року закінчився\~в останній\~день січня\~місяця 2018\~року Позивач вважає, що з 01 лютого 2018 року правовідношення між сторонами є припиненими, а відповідно і подальше нарахування заборгованості є протиправним, що на його думку цілком узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 . Позивач вважає, що банк не мав права пред`являти виконавчий лист № 749/981/18 до виконання, а повинен був зарахувати в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 22.12.2018 року (єдиний унікальний номер справи 749/981/18) сплачені позивачем кошти 01.10.2018 року в сумі 4352,62 грн. Ухвалою судді від\~23.07.2019 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.08.2019 витребувано докази та оголошено перерву в підготовчому засіданні. Протокольною ухвалою суду 11.12.2019 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 21.01.2020 року прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог у даній цивільній справі та закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні Позивач відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві. Визнав факт сплати позивачем коштів в сумі 8035 грн, які були зараховані за договором б/н від 17.08.2012 року, укладеним між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк", заперечував проти задоволення позову в частині зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" зарахувати в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду частину зі сплачених позивачем коштів 01.10.2018\~року в сумі \~4352,62 грн, оскільки вказані кошти і так зараховані. Звертав увагу суду на ту обставину, що Позивач жодних доказів звернення до відповідача із заявою про розірвання спірного договору та карткового рахунку не надав. Згідно відзиву представника відповідача останній заперечує проти позову, оскільки на його думку строк дії картки позивача пролонгувався (продовжився) до 17.08.2020 року, в силу тієї обставини, що Позивач не звернувся до банку із пропозиціями про внесення змін до кредитного договору та з заявою про розірвання такого договору. Крім того, вказує що відповідно до змісту п. 1.1.7.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору,\~\~він автоматично\~\~лонгується на той самий строк. Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 вказує, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст, а тому строк дії картки позивача жодним чином не впливає на визначення строку дії договору. Також звертає увагу суду на ту обставину, що вірним способом захисту є звернення до суду з заявою про визнати виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до ст.. 432 ЦПК України, а не зобов`язання зарахувати в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду частину зі сплачених позивачем коштів. Згідно відповіді на відзив Позивач вказує, що помилковим є твердження відповідача про те, що банк має право нараховувати проценти після закінчення строку дії картки посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Посилання відповідача на пункт 1.1.7.12 Умов на думку позивача не заслуговує на увагу враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та ту обставину, що якщо строк дії картки продовжується не на 24 місяці. Позивач вказує, що фактично представник відповідача у своєму відзиві підтверджує, той факт, що позивачем було сплачено 4981,16 грн та вказана сума була зарахована банком на погашення заборгованості за спірним договором. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом, є належним виконавчим документом і обов`язок боржника не припинився. Статусу боржника відповідач набуває після винесення рішення у справі, а позивачем сплачено суму заборгованості перед винесення рішення у справі, тобто сплачений борг в статусі відповідача, а тому вірним способом захисту на думку позивача є саме звернення з позовом до банку, а не із заявою відповідно до ст.. 432 ЦПК України. Суд вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. 17.08.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. 04.09.2018\~року (згідно поштового конверту 30.08.2018 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилався на те, що відповідач 17.08.2012 року отримав кредит у розмірі 4500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 01.07.2018 року у відповідача перед банком існувала заборгованість в сумі 15028,68 грн. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 22.12.2018\~року позов банку задоволено частково та стягнуто з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ЄДРПОУ\~-\~14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 17.08.2012 року в розмірі 4352\~(чотири\~тисячі триста\~п`ятдесят\~дві)\~грн.\~62 коп., яка складається з 1584,59 грн - заборгованість за кредитом, 2085,03 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 183,48 грн. - штраф у розмірі 5% від суми заборгованості. В задоволенні\~решти вимог\~-\~ відмовлено.Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ЄДРПОУ\~-\~14360570) судові витрати понесені при зверненні до суду, судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 510,31 грн. З названого рішення суду встановлено, що [PERSON] була видана кредитна картка зі строком дії до січня 2018 року включно, що не заперечується представником відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. До винесення названого рішення, а саме 01.10.2018 року, [PERSON] сплачено 4\~981 грн. 16 коп. (а.с.89), які були зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.08.2012\~року,\~картковий рахунок\~№ [NUMBER] , що не заперечується представником відповідача. Проте, Банк отримавши виконавчий лист по названому рішенню звернувся до Сновського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області з заявою про примусове стягнення з позивача суми боргу за рішенням суду в розмірі 4352\~грн.\~62 коп. На підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження №59037814 (а.с.8). Таким чином АТ КБ "ПриватБанк" дійсно було реалізовано своє право, у відповідності до умов Договору та ЦК України, про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями. Судом установлено, та підтверджується дослідженою у судовому засіданні випискою по картковому рахунку позивача, відповідач після винесення рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 22.12.2018 року та після січня місяця 2018 року - закінчення строку дії картки позивача, відповідач продовжує нараховувати пеню та відсотки за прострочення кредиту, згідно якою, загальна сума заборгованості станом на 12.09.2019 року складає 27471,17 грн. (а.с.89-111). Даючи правову оцінку викладеному, суд зазначає наступне. Згідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~ст. 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення\~ст. 638 ЦК України\~визначають, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статей\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом частини другої\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Враховуючи викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Відповідач звернувся до суду з позовом до Позивача про дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому 04.09.2018 року. Відповідно саме з цієї дати правовідношення між Позивачем та Відповідачем є припиненими. Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 р. у справі № 444/9519/12 (номер в реєстрі 74838904) та постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (номер в реєстрі 75287282), згідно з якими зазначено наступне: 54. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. (статті\~11,\~15 ЦК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно\~статті 16 ЦК України\~захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частини першої та другої\~статті 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини другої\~статті 14 ЦК України\~свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що «критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей\~14,\~16 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги». Суд вважає, що позовна вимога про списання сум протиправно нарахованої заборгованості на дату закриття рахунку по спірному кредитному договору є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення прав позивача. Згідно з частиною першою та другою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У частині першій\~статті 599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2\~статті 16 ЦК України. З огляду на викладене, враховуючи те, що представник банку заперечує, щодо визнання права боржника на припинення зобов`язання повністю та враховуючи вимоги висновку висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 р. у справі № 444/9519/12 (номер в реєстрі 74838904) та постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (номер в реєстрі 75287282), суд зазначає, що з моменту пред`явлення Банком позову 04.09.2018 року правовідношення між сторонами припинилось, а як наслідок і відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій, а тому слід визнати припиненим правовідношення за кредитним договором б/н від 17.08.2012 року, укладеним між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк" з 04 вересня 2018 року. Щодо видачі довідки про закриття карткового рахунку суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 1075 ЦК України, відповідно до якої, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до пунктів 7.1., 7.1.2.\~ст. 7 Закону України від 05.04.2001 № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року поточні рахунки клієнтів банків закриваються, в тому числі, на підставі заяви клієнта, а пунктом 20.6 Інструкції визначено, що якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. 31.05.2019 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву про розірвання кредитного договору б/н від 17.08.2012\~ року та закриття карткового рахунку №5168 7423 [NUMBER] \~від 17.08.2012 року, що підтверджується описом вкладення з відміткою «Укрпошта» та фіскальним чеком від 31.05.2019 року (а.с.10,13). Щодо посилання представника відповідача на ту обставину, що трек-номер, що складається з 13 символів, який знаходиться на фіскальному чеку від 31.05.2019 року не знаходиться в пошуковій системі «Укрпошта» слід зазначити, що опис вкладення має відмітку «Укрпошта», а фіскальним чек від 31.05.2019 року не піддається сумніву, крім того представник відповідача не позбавлений був заявляти клопотання, щодо витребування певних доказів від «Укрпошта» на підтвердження своїх доводів та заперечень. Таким чином, позивачем доведено факт звернення до Банку з заявою про розірвання кредитного договору б/н від 17.08.2012\~ року та закриття карткового рахунку №5168 7423 [NUMBER] \~від 17.08.2012 року. З урахуванням викладеного, враховуючи, що правовідношення між Позивачем та Відповідачем є припиненими з 04.09.2018\~року,\~ а заборгованість Позивачу протиправно нарахована то Банк у відповідності до заяви Позивача мав закрити картковий рахунок № [NUMBER] \~від 17.08.2012 року з видачею відповідних Довідок. Щодо позовної вимоги про зобов`язати відповідача зарахувати в рахунок погашення заборгованості за рішенням Щорського районного суду від\~ 22.12.2018\~року (єдиний унікальний номер справи\~749/981/18) частину зі сплачених позивачем коштів 01.10.2018\~року в сумі \~4352,62 грн. слід зазначити, що вказані кошти, як пояснив представник відповідача, і так зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.08.2012 року, укладеним між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк", що повіністю підтверджується випискою по\~картковому рахунку\~позивача,\~згідно з\~якою Позивач\~дійсно сплатив\~АТ КБ\~"ПриватБанк"\~01.10.2018\~року 4\~981\~грн.\~16\~коп.\~(а.с.89). У відповідності до ч. 1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Підстави для цього загалом містить ч.2 ст.432 ЦПК, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. З наведених обставин позов у вказаній частині не підлягає задоволенню, оскільки вірним способом захисту є саме звернення до суду з за заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки при зверненні до суду Позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial