Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

18 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство "Миколаївобленерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяної підприємству матеріальної шкоди у розмірі 8651грн.88коп. Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачу за час роботи на підприємстві видавалися у користування інструменти та вимірювальні прилади, спеціальний одяг. При звільненні встановлено їх нестачу. Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду [PERSON] відмовився. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що відповідач працював у філії Снігурівського району з 13 травня 2005 року на посадах контролера, електромонтера та інспектора інспекції енергонагляду. У зв'язку з виконанням посадових обов'язків йому видавалися у користування інструменти та вимірювальні прилади, спеціальний одяг. За звільнення 26 лютого 2014 року встановлено нестачу п'ятнадцяти найменувань загальною вартістю згідно облікових даних на 8651грн.88коп. У ході судового розгляду позовних вимог відповідачем повернуто частину товарно-матеріальних цінностей і розмір заподіяної шкоди рівний 4989грн.85коп. Відповідач позовні вимоги не визнав. Суду зазначив, що частину матеріальних цінностей з наведеного переліку не отримував, інші передані йому інструменти та вимірювальні прилади залишив у службовому кабінеті за виїзду на навчання, відпустка надавалася з 03 лютого 2014 року. У наступному до роботи не приступав, а з 26 лютого 2014 року його звільнено за власним бажанням. Заслухавши сторони та дослідивши докази в матеріалах справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За наказом №189, датою складання 13 січня 2005 року, відповідача було прийнято на роботу до філії Снігурівського району ПАТ "Миколаївобленерго" на посаду контролера. З травня 2011 року він обіймав посаду електромонтера, а з 21 червня 2012 року переведений інспектором інспекції енергонагляду групи енергоінспекції дільниці енергоінспекції №1, підставою слугували накази від 24 травня 2011 року за №1077-к, 26 серпня 2011 року за №1945-к та №1092-к, датований 21 червня 2012 року (а.с.7-10). Трудовий договір з [PERSON] припинено 26 лютого 2014 року з ініціативи працівника на підставі ст.38 КЗпП України, про видано наказ №237-к (а.с.11). Як вбачається з наданих суду накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (а.с.13-25) відповідач 01 грудня 2011 року, 27 січня, 26 квітня 2012 року, 07, 09, 28 та 29 грудня 2011 року, 16 квітня, 12 липня, 01 та 22 жовтня 2013 року, 17 січня 2014 року, отримав у користування заявлені до нестачі: одяг (штани та куртку утеплені), заземлення ЗПЛ, індикатор фази універсальний ИФ-ЗУ, кліщі струмовимірювальні ВМ-155 та ВМ-151 (2шт.), лази монтерські, набори електромонтерськго інструменту у комплекті на 10, 11 та 15 одиниць, секундомір, покажчик магнітного поля, покажчик напруги, ліхтар, штангу для визначення напруги на повітряних лініях. Облікові документи містять підписи працівника, належність яких [PERSON] не оспорював. Крім того, за інвентаризаційними описами малоцінних необоротних матеріальних активів, при проведенні інвентаризації 14 листопада 2013 року, відповідач особистим підписом ствердив, що до початку проведення перевірки всі видаткові та прибуткові документи на малоцінні необоротні матеріальні активи здано до бухгалтерії і всі малоцінні необоротні матеріальні активи, що надійшли на його відповідальність, оприбутковано, а ті, що вибули, списані на витрати. Усі цінності, зазначені у двох списках комісією перевірено у його присутності та внесено до опису, у зв'язку з чим претензій до інвентаризаційної комісії не має. Цінності, перелічені у описі, перебувають на його відповідальному зберіганні. У двох інвентаризаційних описах зазначені інструменти та вимірювальні прилади, спеціальний одяг, про нестачу яких заявлено. Щодо ліхтаря акумуляторного, то відповідач отримав його 17 січня 2014 року. Після заявлення позову відповідач повернув частину товарно-матеріальних цінностей і станом на 13 серпня 2014 року у нестачі рахуються заземлення ЗПЛ по ціні 750грн., індикатор фази універсальний ИФ-ЗУ вартістю 151грн., кліщі струмовимірювальні марки ВМ-155 коштом 1022грн.50коп. та марки ВМ-151 за 825грн., лази монтерські, набори електромонтерського інструменту у комплекті на 10 та 15 одиниць відповідно по ціні 302грн.50коп. і 829грн.50коп., секундомір вартістю 371грн.25коп., покажчик магнітного поля - 416грн.50коп., покажчик напруги за 164грн., ліхтар акумуляторний по ціні 157грн.60коп., усього на суму вартості 4989грн.85коп. Між сторонами мають місце трудові правовідносини щодо гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, які регламентуються главою ІХ КЗпП України. За положеннями ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Судом встановлено, що відповідачем завдано шкоду підприємству позивача внаслідок бездіяльності по забезпеченню схоронності переданих матеріальних цінностей. Згідно чинної постанови Державного комітету РМ СРСР з праці та соціальних питань СВЦСПС №447/24 від 28.12.1977 року "Про затвердження переліку посад і робіт, що займаються чи виконуються робітниками, з якими підприємства, установи, організації можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм на зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи застосування у процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність" з наступними змінами, на яку послався відповідач, його посада не входить до вказаного переліку та укладання договору про повну матеріальну відповідальність було безпідставним. Однак, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, і у випадках, коли шкоди завдано недостачею інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу, виданих підприємством працівникові в користування - п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України. Така підстава заявлена стороною позивача та на забезпечення вимоги ст.135-3 КЗпП України суду представлено підтвердження розміру заподіяної шкоди за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей. Вирахування зносу по малоцінним необоротним матеріальним активам, до яких відносяться інструменти та вимірювальні прилади не провадиться. Про таке суду пояснила бухгалтер [PERSON] При визначенні розміру відшкодування, суд з урахуванням положень ст.137 КЗпП України, враховує ступінь вини працівника і конкретну обстановку, за якої шкоди було заподіяно. Так відповідач, маючи на відповідальному зберіганні інструменти та приладдя, за виїзду на навчання заочної форми, а надалі і на лікування ніяких мір до збереження майна не приймав, про його місце знаходження керівництву не доповів і на зберігання іншій особі не передав. Встановлену обставину суду підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом не встановлено відсутності на підприємстві умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, тому підстав до відповідного зменшення розміру покриття шкоди не вбачається. Суд не приймає доводи відповідача про те, що він підписував вимоги на отримання інструментів та спеціального приладдя, інвентаризаційні відомості без попереднього ознайомлення зі змістом, визнаючи їх безпредметними. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спростовано також твердження [PERSON] щодо передачі отриманих цінностей підлеглим працівникам. Таке переміщення переобліковано і передані інструменти та спеціальне приладдя до відшкодування не заявлені. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що знайшли своє підтвердження за фактичними втратами і ухвалює про їх задоволення частково від розміру заявленої шкоди. В порядку ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодування позивачу судових витрат по сплаті судового збору при подачі заяви, розмір яких підтверджено документально (а.с.1).

Outcome: partial