Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. В обґрунтування позову зазначив, що 04 березня 2006 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] .. Наразі шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, шлюб існує лише формально. Після фактичного припинення шлюбних стосунків спорів щодо місця проживання малолітньої дитини не виникало, за домовленістю дитина залишилася жити з матір`ю. В 2016 роді у зв`язку з загостренням збройного конфлікту на Донбасі він перемістився на підконтрольну територію України до міста Маріуполь, а відповідач з донькою залишилися проживати у місті Донецьк. Після закінчення 6 класу на літні канікули з метою забезпечити повноцінний відпочинок доньці [PERSON] на Азовському морі за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, він привіз дитину до міста Маріуполь, проте повернути дитину до міста Донецьк не має можливості, адже відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. У зв`язку з тим, що відповідач на непідконтрольній території вдруге вийшла заміж, при зміні прізвища у неї було відібрано паспорт громадянина України та видано паспорт так званої «ДНР», надати нотаріально завірену згоду на тимчасовий в`їзд/виїзд дитини на територію проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, відповідач не має можливості, що підтверджується заявою відповідачки від 19.06.2019р. Наразі донька дуже хоче повернутися до міста Донецьк, вона дуже сумує за матір`ю. Крім того, з першого вересня розпочнеться новий навчальний рік. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що задоволення позову вважає не доцільним, посилаючись на те, що позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини також у зону АТО та ООС на території Луганської та Донецької області, через лінію розмежування, де на даний час проходять бойові дії, тому гарантувати дотримання прав дитини не можливо, остаточне рішення просив ухвалити на розсуд суду. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (видане повторно) Серії [NUMBER] від 11.07.2017 року. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.09.2006 року. Після припинення стосунків між сторонами по справі, дитина залишилась проживати разом з відповідачем [PERSON] . На теперішній час відповідач разом із дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач в 2016 році перемістився на підконтрольну територію України до міста Маріуполь, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000071758 від 20.12.2016 року. Після закінчення навчального року, на літні канікули з метою забезпечити повноцінний відпочинок доньці [PERSON] на Азовському морі за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, позивач привіз дитину до міста Маріуполь, проте повернути дитину до міста Донецьк не має можливості, у зв`язку з тим, що відповідач на непідконтрольній території вдруге вийшла заміж, при зміні прізвища у неї було відібрано паспорт громадянина України. Тому, надати нотаріально завірену згоду на тимчасовий в`їзд/виїзд дитини на територію проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, відповідач не має можливості, що підтверджується заявою відповідача від 19.06.2019р. У зв`язку з цим суд зазначає наступне. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України; 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Крім того, у відповідності до приписів п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р.№ 57. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій належать до тимчасово окупованої території України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду - виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Пунктом 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 передбачається В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Звертаючись з позовною заявою, [PERSON] просить надати дозвіл його неповнолітній дитині - [PERSON] , [INFO] , на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України до Російської Федерації, Автономної Республіки Крим, Грузії, Ізраїлю, Єгипту, Кіпру, Греції та інших країн світу, а також через лінію розмежування (територія проведення Операції Об`єднаних Сил (Антитерористичної операції)) території Луганської та Донецької області разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , який буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї неповнолітньої доньки, без дозволу (згоди) та супроводу матері - [PERSON] , [INFO] , на строк до досягнення дитиною 16-річного віку. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства»). При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачу на в`їзд/виїзд його дитині, суд враховує, що саме позивач, як батько дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, його вимоги зводяться на отримання дозволу на виїзд за межі України для оздоровлення та відпочинку дитини, а також переміщення в межах території України за місцем проживання дитини в м. Донецьк Донецької області, території, яка тимчасово неконтрольована українською владою, діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, знаходиться житло відповідача, матері дитини, її близькі та родичі, вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з ними. За таких обставин, суд не вбачає підстав в ненаданні дозволу дитині [PERSON] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України до Російської Федерації, Автономної Республіки Крим, Грузії, Ізраїлю, Єгипту, Кіпру, Греції та інших країн світу, а також через лінію розмежування (територія проведення Операції Об`єднаних Сил (Антитерористичної операції)) території Луганської та Донецької області разом з батьком, [PERSON] , який буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї неповнолітньої доньки, без дозволу (згоди) та супроводу матері - [PERSON] . При цьому, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, а також з урахуванням обставин справи, віку дітей тимчасовий дозвіл на в`їзд/ виїзд неповнолітній особі - [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) та супроводу матері - [PERSON] , [INFO] , у супроводі батька [PERSON] , [INFO] , строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: partial