Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві власності. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу АВЕ839565 від 21.01.2000 року належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (копія додається). В 2011 році вона зареєструвала шлюб з громадянином Молдови - [PERSON] , який отримав посвідку на постійне проживання в Україні та з її згоди був зареєстрований у даному будинку. З огляду на наведене, будинок було придбано до реєстрації шлюбу і він не являється майном спільної сумісної власності подружжя. У квітні 2018 року відповідач виїхав до Республіки Молдова і до цих пір не повернувся. Його місце перебування позивачу невідоме. 07 квітня 2020 року Піщанським районним судом Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано, однак на даний час рішення не набуло чинності до завершення карантину. Відповідач не проживає у будинку понад два роки без поважних причин, що підтверджується довідкою Рудницької селищної ради (додається). Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться та ні на що не претендує. Позивач зазначає, що у даний час в неї виникла потреба продати житловий будинок, але через реєстрацію відповідача у будинку потенційні покупці відмовляються від оформлення договору купівлі-продажу. Позивач бажає зняти відповідача з реєстраційного обліку, щоб повноцінно розпоряджатися власним будинком. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Саме тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права розпоряджання житлом. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року в даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року в даній цивільній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідача [PERSON] в судові засідання викликано шляхом розміщення оголошення про виклику до суду на офіційній сторінці Піщанського районного суду на веб-порталі судової влади в мережі Інтернет. В судове засідання 23 вересня 2020 року позивач [PERSON] не з`явилася, проте на адресу суду від неї надійшла заява в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно із ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленою про дату,час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання 04 вересня 2020 року та 23 вересня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки викликався до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційній сторінці Піщанського районного суду Вінницької області на веб-порталі "Судова влада України" в мережі "Інтернет". Відзиву на позовну заяву та будь- яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204922769 від 20 березня 2020 року (а.с.8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Рудницької селищної ради Піщанського району Вінницької області № 101 від 27 січня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично за цією адресою не проживає з квітня 2018 року (а.с.9). Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 379 Цивільного кодексу України вказано, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України від 28 червня 1996 року, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 ЖК України зазначає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03 квітня 1987 року № 2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. В ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку, що належить на праві особистої власності позивачу, понад один рік, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК Укпаїни та враховуючи, що позивач як інвалід 2 групи звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а позовні вимоги судом задоволені повністю, суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійк стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved