Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

у серпні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися у суд з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності. В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що у 2016 році з метою покращення житлових умов позивачка вирішила продати належну їй на праві власності квартиру № 20 у будинку [ADDRESS], однак їй стало відомо, що вказана квартира є частиною комунальної квартири № 20-21 за вказаною адресою, а квартира № 21 - є самостійно відокремленою одиницею. З метою врегулювання ситуації позивачка звернулася до Голосіївської районної в м. Києві державної адмінстрації з проханням внести зміни в свідоцтво про право власності на квартиру № 20 у будинку [ADDRESS], на що отрмала відповідь № 100-100/ОП/К-146/1-972 від 11.03.2016 р., в якому їй запропоновано вирішити вказане питання в судовому порядку. За таких підстав, позивачі просять визнати за [PERSON] право власності на частку в квартирі № 20 у будинку [ADDRESS] у розмірі 2/3 часток, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаної квартири, припинити право спільної часткової власності на комунальну квартиру № 20-21 у будину [ADDRESS], а також зобов"язати Другу київську державну нотаріальну контору закрити відповідний розділ у державному реєстрі прав щодо спадкування [PERSON] спадщини, що вкладається з 56/300 частин квартири за № 20 у будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала клопотання про сухання справи без її участі. Відповідач Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання не забезпечила явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа - Друга київська державна нотаріальна контора в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіслала клопотання про судовий розгляд без участі їх представника. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 грудня 2000 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва, 56/100 часток квартири № 20 у будинку [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с. 7) Судом встановлено, що вищевказана квартира передана в приватну власність розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва від 26.12.2000 року № 12873. Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 19 жовтня 2015 року, квартира № 20 у будинку [ADDRESS] розташована на 4-му поверсі 4-поверхового будинку та складається з 2-х кімнат, житловою площею 34,2 кв.метри, у тому числі 1-а кімната - 12,4 кв.метрів, 2-а кімната 21,8 кв.метрів, кухні, площею 9,5 кв.метрів, та коридору, площею 6,7 кв.метрів. (а.с. 16-17) [INFO] [PERSON] помер. 08 грудня 2015 року Друга київська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємицею [PERSON], померлого [INFO], є його мати [PERSON] (а.с. 18) Зі свідоцтва вбачається, що спадщина, на яку в указаній частці воно видано, складається з 56/300 частин квартири № 20, яка знаходиться в [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житловогоф онду Старокиївського раону м. Києва 26 грудня 2000 року, згідно з розпорядженням (наказом ) від 26 грудня 2000 року № 12873, зареєстрованого КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна" 28 грудня 2000 року, і записаного у реєстрову книгу за № 2774/8212. Також зазначено, що вказана квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 51,7 кв.метрів, житловою площею 34,2 кв.метрів. 08 грудня 2015 року державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесла відповідний запис щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26844165 від 08.12.2015 р., що підтверджується відповідним витягом. (а.с. 19) Згідно листа № 100-100/ОП/К-146/1-972 від 11.03.2016 р. Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації при перевірці матеріалів архівної справи встановлено, що згідно довідки про склад сім"ї наймача квартири, в якій мешкають два наймача та займані ними приміщення (Ф-5), виданої житлово-комунальним відділом "Південтеплоенергомонтаж", квартира № 20 на [ADDRESS] є частиною 56/100 комунальної квартири № 20-21. При передачі вищевказаного житла в приватну власність органом приватизації Старокиївської районної у м. Києві державної адміністрації була допущена помилка в свідоцтві про право власності, а саме замість "квартира № 20-2" було написано "квартира № 20". (а.с. 6) Також судом встановлено, що квартира № 21 у будинку [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва від 26.12.2000 року № 12874. (а.с. 14) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що у 2016 році з метою покращення житлових умов вони вирішила продати належну їм на праві власності квартиру № 20 у будинку [ADDRESS], однак дізналися, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2000 року спірна квартира № 20 є частиною комунальної квартири № 20-21 за вказаною адресою. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивачка набула права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України у справах 6-131цс13, 6-244цс14, 6-318цс15. Зважаючи на викладене, оскільки позивачі є власниками всієї квартири № 20 у будинку [ADDRESS], загальною площею 51,7 кв.метрів, житловою площею 34,2 кв.метрів, проте у свідоцтві про право власності на житло, виданого 26 грудня 2000 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва, помилково зазначено про частку у розмірі 56/100, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності підлягають задоволенню як обгрунтовані. В іншій частині позивачі не надали суду доказів про наявність спору.

Outcome: partial