Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він тривалий час працював на шахті «Алмазна». Внаслідок впливу шкідливих факторів він отримав професійне захворювання «хронічний бронхіт 2 ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, легенева недостатність 1-3 ступеня. Захворювання професійне». Відповідно до довідки МСЕК у нього було встановлено втрата професійної працездатності 25% безстроково. Вказаним захворюванням, викликаним порушенням вимог законодавства підприємством, йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в наступному. Моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він переносить у зв'язку з професійним захворюванням. Його життя, після встановлення йому професійного захворювання, зазнало суттєвих змін. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У зв'язку з професійним захворюванням, цілком порушена його нормальна життєдіяльність, він періодично звертається за допомогою до лікарів і проходе лікування. Стан його здоров'я ніколи не відновиться до стану, який він мав до захворювання. Йому необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. В даний час, він вже не може, як раніше, в повному об'ємі виконувати роботи в побуті, по господарству. Таким чином, професійне захворювання спричинило тривалі зміни та вимушені порушення його звичайних життєвих зв'язків, фактичну біль та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Таким чином, професійним захворюванням йому заподіяна істотна для нього моральна шкода, яку він оцінюю в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, виходячи з перерахованого вище і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити Представник відповідача - Береговий А.В., діючий на підставі довіреності, позов не визнав. Пояснив, що згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 у позовній заяві про відшкодовування моральної шкоди має бути зазначено якими доказами підтверджується встановлення моральної шкоди. Згідно п. 2 ст. 59 ЦПК України "Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування", а тому висновок МСЕК про встановлення позивачеві стійкої втрати працездатності не може замінити висновок того ж МСЕК про наявність чи відсутність моральної шкоди. Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст..29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров'я та пов'язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Таким чином сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача - не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров'я працівника при виконанні ним трудових обов'язків. Іншої технології видобутку вугілля на території України ще не запроваджено. 25 квітня 2014 року [PERSON] була подана заява про те, що він не має ніяких претензій до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» щодо спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з встановленням професійного захворювання та з приводу цього заключна відповідна угода від 25.04.2014 року №24. На підставі викладеного просив відмовити позивачу в задоволені позову про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000грн. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». Копією трудової книжки [PERSON] підтверджується, що 23.10.2013 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.6-8). Даний факт відповідач в судовому засіданні не оспорював. За час роботи в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач захворів на професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №2 від 25.04.2014 р. (а.с.4-5), медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії ДП «Інститут медичної праці Національної академії медичних наук України» про наявність професійного характеру захворювання №14/537 від 08.04.2014 р. (а.с.10), випискою з історії хвороби №5382 від 11.09.2013 року [PERSON] (а.с.12), довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №240553 від 13.05.2014 року (а.с.9). Висновком МСЕК №240553 від 13.05.2014 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності за хронічним захворюванням з 12.05.2014 року безстроково (а.с.9). Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок професійного захворювання [PERSON] заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с.4-5) та висновком МСЕК №240553 від 13.05.2014 року (а.с.9). Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №2 від 25.04.2014 р. (а.с.4-5) підтверджується, що [PERSON] за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт 2 ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, легенева недостатність 1-3 ступеня. Захворювання професійне, встановлено вперше. Причиною професійного захворювання є: працюючи на шахті Алмазна ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в якості начальника дільниці підготовчих робіт №6, [PERSON] піддавався впливу підвищених концентрацій пилу вуглепородного, кремнійвмісного, фіброгенної дії, яка складає від 20,41 до 25,08 мг/м3, при ПДК пилу - 2-4 мг/м3. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, що підтверджується актом розслідування причин виникнення професійного захворювання. Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 13.05.2014 р. (а.с.9) Пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди"(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 9 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Що стосується наданих суду представником відповідача документів, а саме заяви [PERSON] від 25.04.2014 року (а.с.17) та угоди № 24 про відсутність факту моральної шкоди (а.с.18), то суд до цих документів відноситься критично та не приймає їх до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст..15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст..16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 3 ЦПК України, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Так, з вказаних документів фактично вбачається, що позивач фактично відмовляється від права на звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок отриманого ним професійного захворювання. Угода № 24 про відсутність факту моральної шкоди (а.с.18), яка укладена між [PERSON] та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», по суті означає позбавлення [PERSON] на право на звернення до суду, а тому, суд, враховуючи вищевикладене, не приймає її до уваги, так як це позбавляє особу конституційного права на судовий захист (ст.46 Конституції України). У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial