Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

05.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» ( далі - Завод) про стягнення середнього заробітку. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що наказом № 165 від 25.08.1993 р. її було прийнято на роботу на ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара", наказом № 168-к від 14.09.2016р. її було звільнено з 11.07.2016 р. у відповідності до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.07.2017 року, стягнуто на її користь з відповідача компенсацію за невикористанні відпустки 29491,83 грн., вихідну допомогу 20589,27 грн., за період з 14.09.2016 р. по 20.07.2016 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 1500 грн., компенсацію моральної шкоди 3000 грн. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2017 р. стягнуто на її користь з відповідача за період з 21.07.2017 р. по 30.09.2017 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 18549,00 грн. На теперішній час заборгованість за заробітною платою остаточно погашена з 01.10.2017 р. по 28.02.2018 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у звязку з чим позивачка на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середньомісячну заробітну плату у сумі 38 581,92 грн. У судове засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважає не обгрунтовані з підстав викладених у відзиві. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно наказу №165 від 25.08.1993 року, [PERSON] було прийнято на роботу на ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара". Наказом № 168-к від 14.09.2016 року звільнено з роботи 11.07.2016 року за власним бажанням у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.07.2017 року, стягнуто на користь [PERSON] з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" компенсацію за невикористані відпустки 29491,83 грн., вихідну допомогу 20589,27 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 15000 грн., компенсацію моральної шкоди 3000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" 1280 грн. судового збору. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2017 року стягнуто з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18549 грн. 00 коп. Стягнуто з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. В той же час, на теперішній час вказана заборгованість перед позивачкою не погашена, у звязку з чим позивачка просить стягнути середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку з жовтня 2017 року по лютий 2018 року у розмірі 38581,92 грн. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При цьому, згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція висловлена за результатами розгляду цивільної справи № 6-144ц13 у постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року, і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах. В роз'ясненнях, що містяться в п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13, а також відповідно до правової позиції, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 6-60цс13 від 03 липня 2013 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, за загальним правилом вина роботодавця презюмується, якщо він не доведе протилежного. Враховуючи той факт, що жодних доказів того, що непроведення розрахунку сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу Заводу, зважаючи на доведеність факту непроведення з позивачем розрахунку у день звільнення, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивачка має право на отримання компенсації за затримку розрахунку за заробітною платою. Згідно з п. 21 зазначеної вище Постанови Пленуму при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обовязковою для судів України. Відповідно до Довідки №253від 21.11.2016 року ДП «СЗ ім. 61 Комунара», середньоденний заробіток [PERSON] складає 370 грн. 98 коп. Враховуючи усе вищевикладене,

Outcome: approved