Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 14.02.2014 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] зареєстровано шлюб. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу ними було придбано майно: -автомобіль OPEL VIVARO, 2008 року випуску, колір білий, державний номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який було придбано 27.03.2014 року та який вона оцінює у 348000 грн.; -автомобіль FORD TRANSIT, 1991 року випуску, колір білий, державний номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який було придбано за договором купівлі-продажу від 04.02.2016 року і який вона оцінює за ринковою вартістю у 80600 грн.; -причеп вантажний чотирьохколісний, колір сірий, тентова ний, придбаний у серпні 2014 року, ринкова вартість- 13500 грн., загальною вартістю майна 442100 грн. Оскільки автомобілі та причеп є неподільним майном, зареєстровані на ім`я відповідача та повністю знаходяться у його користуванні та володінні, вважає доцільним стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію Ѕ вартості майна, що є спільною сумісною власністю та припинити її право власності на ці автомобілі. Позивачка просить в порядку спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок вартості Ѕ частини автомобіля OPEL VIVARO суму у розмірі 174000 грн., в рахунок вартості автомобіля FORD TRANSIT суму у розмірі 40300 грн., в рахунок вартості Ѕ частини причепу, суму- 6750 грн., а всього стягнути суму у розмірі 221050 грн.;припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобілі OPEL VIVARO державний номер [NUMBER] , FORD TRANSIT державний номер [NUMBER] . та причеп вантажний, залишивши вказане майно у власності [PERSON] . В подальшому позивачка збільшила розмір позовних вимог, вказавши, що об`єктом спільної сумісної власності є також земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,004 га та вартістю 108000 грн. та будівля гаража , розташованої на вищезазначеній земельній ділянці вартістю 54000 грн. Позивачка просить в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок вартості Ѕ земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,004 га суму у розмірі 27000 грн., в рахунок вартості Ѕ будівлі гаражу суму 27000 грн., а всього 54000 грн. ( а. с. 26-27). Відповідач по справі [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що перебував у шлюбі з позивачкою з 14.02.2014 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: -Причеп вантажний чотирьохколісний, синього кольору, тентова ний , придбаний 10.02.2015 року, вартістю 13500 грн. --автомобіль FORD TRANSIT, 1991 року випуску, колір білий, державний номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який було придбано за договором купівлі-продажу від 04.02.2016 року і який вона оцінює за ринковою вартістю у 80600 грн.; Автомобіль OPEL VIVARO, 2008 року випуску, колір білий, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який було придбано 27.03.2014 року , за його думкою, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу, оскільки був придбаний на гроші від продажу автомобіля Renault Fluence, який є його особистою власністю, оскільки придбаний до реєстрації шлюбу, тобто за кошти, які належали йому особисто. -Земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] була ним приватизована, тому є його особистою приватною власністю і поділу не підлягає. Вважає за доцільним в разі поділу майна подружжя визнати за позивачкою [PERSON] право власності на автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] , причеп вантажний чотирьохколісний, та стягнути з неї на його користь грошову компенсацію від вартості Ѕ частини нажитого майна подружжя у розмірі 47050 грн. Ухвалою суду від 27.05.2019 року за клопотанням представника позивача витребувані у відповідача [PERSON] .: документи на автомобілі OPEL VIVARO, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], FORD TRANSIT, 1991 року випуску,державний номер [NUMBER] , причеп вантажний чотирьохколісний , правовстановлюючі документи на гараж. З ТСЦ МВС № 1444 витребувані інформація щодо реєстрації права власності на транспортні засоби, які рахуються за [PERSON] . Клопотання представника позивача адвоката Ющенко С.С. про витребування від ГК «Автолюбитель» інформації про належність гаражних боксів [PERSON] з зазначенням кількості та часу придбання такого права залишено без розгляду. Сторонам роз`яснено право заявити клопотання з приводу призначення експертизи на предмет визначення вартості об`єктів спільного майна подружжя. Відповідних клопотань сторонами не заявлялось. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні підтримали відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнали частково, зокрема вказали, що предметом поділу є причеп вантажний чотирьохколісний та автомобіль FORD TRANSIT, інше майно, вказане позивачкою, є його особистою власністю, а будівлі гаража, яка б була зареєстрована за ним на праві власності , не існує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14.02.2014 року ( а.с. 8) Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 11.03.2019 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 68). Від сумісного проживання сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 9). Згідно довідки РСЦ МВС в Донецькій області за № 31/5-1444-2356 від 06.06.2019 року відповідно до ЄДР МВС за [PERSON] станом на 05.06.2019 року зареєстровані транспортні засоби: - Автомобіль OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER]: -ЛЕВ [NUMBER] , д/н [NUMBER] ; - автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] ( а.с. 60). Вказані транспортні засоби зареєстровані за відповідачем [PERSON] , що також підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 72). Згідно листа РСЦ МВС в Донецькій області № 1444 за № 31/5-1444-1587 від 09.04.2019 року за [PERSON] були зареєстровані транспортні засоби: -05.03.2011 року автомобіль Renault Fluence, 2010 року випуску, який за заявою власника 22.03.2014 року знятий з обліку для реалізації, та який 09.08.2014 року зареєстрований за іншим власником на підставі довідки-рахунка. -27.03.2014 року Центром ДАІ № 1414 м. Красноармійськ зареєстрований автомобіль OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] , який станом на 09.04.2019 року перебуває на обліку; -10.02.2015 року Центром ДАІ № 1414 м. Красноармійськ, зареєстрований причіп ЛЕВ [NUMBER] , 2014 року випуску, який станом на 09.04.2019 року перебуває на обліку; --27.03.2014 року зареєстрований автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] , який станом на 09.04.2019 року перебуває на обліку. ( а. с. 73). Згідно рішення Красноармійської міської ради від 24.09.2014 року № 6/40-104 [PERSON] на підставі ст. 118 ЗК України передано у власність земельну ділянку площею 0,0040 га у власність для будівництва індивідуального гаража по [ADDRESS] ( а. с. 89,90). 08.10.2014 року проведена державна реєстрація права власності вищезазначеної земельної ділянки площею 0,004 га, розташованої по [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а. с. 70,71). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз"яснень п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є, у тому числі земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй ( йому) особисто. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Отже, конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17. Як встановлено судом, земельна ділянка площею 0,004 га, розташованої по [ADDRESS] , яка у власність відповідачу рішенням міської ради від 24.09.2014 року на підставі ст. 118 ЗК України у порядку приватизації, є особистою власністю відповідача [PERSON] , тому не може бути предметом поділу. Також не надано доказів того , що гараж, який вказано позивачкою як предмет поділу, закінчений будівництвом та зареєстровано за відповідачем по справі, на якій стадії будівництво триває, тому гараж, що є предметом спору, також не підлягає поділу між подружжям. Що стосується доводів відповідача про те, що автомобіль OPEL VIVARO є його особистою власністю, то суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, в період шлюбу 27.03.2014 року сторонами також було придбано автомобіль OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] . Заперечуючи проти того , що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності, відповідач посилається на той факт що ще до шлюбу придбав автомобіль Renault Fluence, який було продано 22.03.2014 року, а на кошти від реалізації придбав 27.03.2014 року автомобіль OPEL VIVARO. Вказана обставина спростовується довідкою РСЦ МВС в Донецькій області № 1444 за № 31/5-1444-1587 від 09.04.2019 року, відповідно до якої автомобіль Renault Fluence був зареєстрований за іншим власником на підставі довідки-рахунка 09.08.2014 року ( а. с. 73). Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Виходячи з викладеного, суд вважає, що спірний автомобіль був відчужений іншому власнику 09.08.2014 року , тобто з моменту державної реєстрації на підставі довідки -рахунку, а не 22.03.2014 року, як зазначив відповідач по справі. Інших доказів в спростування вказаної обставини відповідачем не надано. Так саме і не надано доказів, за яку саме суму був придбаний автомобіль OPEL VIVARO та проданий автомобіль Renault Fluence. Отже, при таких обставинах, до об`єктів спільного майна подружжя суд відносить: - Автомобіль OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] -ЛЕВ [NUMBER] , д/н [NUMBER] вартістю 13500 грн. за узгодженням сторін - автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] вартістю 80600 грн. за узгодженням сторін. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до п.22постанови Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українитаст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Що стосується визначення вартості автомобіля OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] , то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачкою зазначена вартість автомобіля OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] - 348000 грн., проте не надано жодного доказу на підтвердження його вартості . Сторонам в судовому засіданні роз`яснено право заявляти клопотання про призначення експертизи на предмет визначення вартості майна, зокрема OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] . Сторони відмовились від проведення експертизи. Отже, представником позивача, відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів вартості автомобіля OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] , оскільки вартість вказаного транспортного засобу визначена ним на власний розсуд, яка в ході судового розгляду сторонами узгоджена не була, а відповідач в судовому засіданні стверджував, що вартість вказаного транспортного засобу є значно завищеною і не відповідає його дійсній вартості на даний час. Таким чином, позовні вимоги в частині поділу автомобіля OPEL VIVARO, державний номер [NUMBER] є недоведеними. Отже, поділу підлягають: -ЛЕВ 1430-283430, д/н [NUMBER] вартістю 13500 грн. за узгодженням сторін - автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] вартістю 80600 грн. за узгодженням сторін. Частка кожного з подружжя дорівнює 47050 грн.( 13500 +80600 ):2=47050 грн. В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як встановлено в судовому засіданні транспортними засобами, що є предметом поділу, фактично користується відповідач по справі. Позивачка просить припинити право спільної власності на автомобілі, залишити їх у власності відповідача, а на її користь з відповідача стягнути Ѕ частину грошової компенсації за їх вартість. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вважає за доцільним визнати право власності за позивачкою на вказані автомобілі, а з неї на його користь стягнути Ѕ частину їх вартості. Отже, між сторонами не було досягнуто згоди на отримання грошової компенсації в разі виділення одному із подружжя неподільної речі. За таких обставин, два транспортні засоби: ЛЕВ 1430-283430, д/н [NUMBER] вартістю 13500 грн. та автомобіль FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] вартістю 80600 грн. , вартість яких визначена за погодженням сторін в судовому засіданні, слід поділити між подружжям з врахуванням законних інтересів кожної із сторін, та у відповідності до вищезазначених норм права. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог . Однак вимоги сторонами заявлені в такий спосіб, що не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, тому суд згідно ч.2 ст.5 ЦПК України відповідно до викладених в позовах вимог подружжя визначить у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Поділ майна подружжя є предметом позову, а запропонований позивачем варіант його поділу є способом поділу цього майна, тому зазначення в резолютивній частині рішення про залишення транспортних засобів, які є спільним сумісно нажитим майном, у спільній частковій власності, внаслідок його поділу, визнавши за кожною стороною право власності на Ѕ його частину, не є виходом за межі позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 470,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial