Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач Релігійна громада Християнської церкви «Пробудження» звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа Покровська міська рада Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що вони є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.08.2010 року. У вказаному будинку з 28.02.2007 року зареєстрований відповідач [PERSON], який з грудня 2012 року не проживає у вказаному будинку і не користується житловим приміщенням з 2012 року по теперішній час, що підтверджено актом. Особистих речей [PERSON] в будинку немає. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач, згідно наданої заяви, підтримують заявлені вимоги, та просять справу слухати без їх участі (а.с.33). Відповідач в судове засідання не з»явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.42). Представник третьої особи Покровська міська рада Донецької області в судове засідання не з»явився,про дату слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву, ьв якій просить розглядати справу без участі їх представника, на розсуд суду (а.с.41). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з»явився в судове засідання по невідомій причині, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Покровського БТІ від 17.08.2010 року, що дитячому будинку сімейного типу, утвореномупозивачем Релігійна громада Християнської церкви «Пробудження», належить на праві приватної власності культова споруда церкви за адресою: [ADDRESS] (а. с. 25). Як вбачається з матеріалів справи, згідно домової книги для прописки громадян, що проживають в сімейному будинку [ADDRESS], в ньому значиться зареєстрованим відповідач: [PERSON] з 28.02.2007 року.(а.с.20-22). Згідно статуту обласної благодійної організації «Центр «Дитяче містечко», затвердженого 14.10.2008 року, та зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, на балансі Релігійної громади Християнської церкви «Пробудження»знаходиться дитячий будинок сімейного типу за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-9). Згідно акту від 07.11.2018 року, складеного Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення», відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: будинок [ADDRESS], але не проживає в вищезазначеному будинку з грудня 2012 року по теперішній час. Акт підписаний свідками ( а. с. 23). Судом, встановлено, що у вказаному будинку відповідач [PERSON] був зареєстрований за згодою власника, набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону. Предметом позову, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою- посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 13,43,265 цього Кодексу, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Відповідно до ст.. 71,72 ЖК України наймач або члени його сім"ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема якщо вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. Згідно з п.10 Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст.71 ЖК), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Оскільки будинок перебуває у приватній власності позивача, відповідач був зареєстрований, але не проживає у вказаному будинку більше 6 місяців, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved