Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем, [PERSON], зареєстрований 22 грудня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького управління юстиції Київської області, актовий запис № 230, стягувати з [PERSON], 1977 року народження, уродженця і жителя м. Кагарлик Київської області, на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошові сумі, що становить 800 грн., починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття, стягувати з [PERSON], 1977 року народження, уродженця і жителя м. Кагарлик Київської області, аліменти на її користь як дружині, яка знаходиться у відпустці по догляду за дочкою [PERSON], [INFO] до досягнення нею трирічного віку - до [INFO] аліменти у твердій грошові сумі, що становить 700 грн., починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду, державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, стягнути з відповідача, допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що 22 грудня 2007 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Шлюб зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького управління юстиції Київської області, актовий запис № 230. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Дочка зареєстрована та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] і перебуває на її утриманні. На протязі останніх чотирьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя, маючи дружину та дитину, він проживає зі батьками окремо від своєї сім'ї. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхньої дитини та у неї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Починаючи з весни 2014 року відповідач проживає окремо та веде спосіб життя не сумісний із сімейним, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Примирення між ними не можливе. Спору щодо поділу майна між ними не має Чоловік на розірвання шлюбу згоден. Шлюб вони розривають вперше. По домовленості між ними дочка залишається проживати разом з нею. Окрім цього, відповідач постійно ухиляється від витрат на утримання дитини та утримання дружини, обов'язки утримувати родину не виконує, грошей в сім'ю не дає, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище, так як я в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти їй, як дружину, у якої проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. Вона не може працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, вона не має. Їхня дочка перебуває на обліку у ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» МОЗ України. Дитина часто хворіє, потребує додаткових витрат на щорічне обстеження, розвиток та лікування. В даний час відповідач офіційної роботи не має, але має непоганий заробіток, так як працює на двох роботах, а саме: в агентстві нерухомості та на приватному будівництві. Таким чином, відповідач має можливість надавати допомогу на її утримання та утримання їхньої малолітньої дитини. Частиною другою статті 51 Основного Закону - Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та статтею 180 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947- III, де чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У відповідності зі ст. 184 СК України, так як відповідач працює неофіційно, і точний розмір заробітку встановити важко, і він має нерегулярний характер, вважає за необхідне встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти відповідач нікому не платить. З наведених норм чинного законодавства України та наведених обставин вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги позивача визнав частково, а саме: визнає в частині розірвання шлюбу, так як не бажає примирення та аліментних зобов'язань на дочку, оскільки вважає своїм обов'язком платити кошти на дитину. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину, то в цій частині вимог він визнає розмір аліментів в сумі 200,00 грн. Щодо судових витрат, то в цій частині він просить задовольнити 12 її частину. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований 22 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 230, у зв'язку з чим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київської області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені з весни 2014 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], батьками якого являються сторони, що стверджується копією свідоцтва про її народження. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань позивачу та їхній дитині. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині вимог і розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Згідно з ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. У постанові Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У пункті 17 своєї Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів належить брати до уваги матеріальне становище дитини. В даному випадку дитина не має власних доходів, не здатна сама себе утримувати. На розмір аліментів на дитину має впливати стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися. Однак таких даних відповідач не надав і такі обставини в судовому засіданні не були встановленні. Слід також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких вона зобов'язана утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Однак таких даних відповідач не надав і такі обставини в судовому засіданні не були встановленні. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині вимог і вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Кагарлик Київської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) грн. на місяць, починаючи з дня подачі заяви в суд, а саме: 17.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Стосовно позовних вимог позивача про стягнення аліментів на дружину, то суд в цій частині вимог позивача задовольняє частково з наступних підстав. Позивач зазначає, що вона не працює, на даний час разом із відповідачем не проживає, відповідач не надає їй матеріальну допомогу на її утримання та утримання дитини. В даний час дитина знаходиться на утриманні матері. Згідно з ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ст.. 184 ч.1 СК України розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі лише за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Твердження відповідача на ту обставину, що він може надавати допомогу на утримання дружини лише в сумі 200 грн., не може бути прийнято до уваги, оскільки вказана сума є значно занижена та не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки відповідач є молодою працездатною особою без розумових та фізичних вад і не позбавлений можливості на відміну від позивача працювати для збільшення своїх доходів, інших аліментних зобов'язань у нього не має, він спроможний виконувати свої батьківські обов'язки, зокрема, надавати матеріальну допомогу дитині, допомогу дружині і при цьому повноцінно утримувати себе. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині позовних вимог позивача підлягає до часткового задоволення, тому стягує з [PERSON], [INFO], уродженця м. Кагарлик Київської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 350 (триста п'ятдесят) грн. на місяць до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, тобто по [INFO] включно, починаючи з дня подачі заяви в суд, а саме: 17.11.2014 року. А в іншій частині вимог позивачу відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд прису джує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про порційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд стягує з відповідача на користь ним понесені судові витрати, які підтверджені квитанціями про їх сплату, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. В силу ч.1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: partial