Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.06.2019 року звернулася до суду із зазначеним позовом. Просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 30 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Відповідач - згідно з договором, укладеним ним з ЖБК-48 «Монтажник» в 2012 році, є виконавцем житлово-комунальних послуг. На підставі подання ПРБП «Рембуд» від 11.08.2017 року про наявність у позивача заборгованості по сплаті спожитої послуги (експлуатаційні витрати) за червень 2017 року позивачу Департаментом соціального захисту населення було припинено надання субсидії. Вважає, що вказаний відповідачем у поданні борг є надуманим, що потягло за собою неправомірне припинення надання субсидії та завдало збитків позивачу, а також моральної шкоди. Вважає, що з вини відповідача їй заподіяно матеріальну шкоду в зазначеному розмірі, яку просить стягнути з відповідача, а також стягнути з нього судові витрати. Ухвалою суду від 21.06.2019 року позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 05.07.2019 року ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 20.09.2019 року. Судове засідання 20.09.2019 року було відкладене у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному на 09.01.2020 року. 03.01.2020 року надійшов письмовий відзив на позовну заяву від відповідача. В судовому засіданні 09.01.2020 року, яке продовжилося після перерви 15.01.2020 року, представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, представники відповідача Соцка Г.П.. Манько М.В. проти задоволення позову заперечували, вважали його необґрунтованим. Представник позивача пояснив суду, що вважає припинення надання субсидії позивачу необґрунтованою, оскільки, на його думку, заборгованості перед надавачем послуг за червень 2017 року не існувало, у зв`язку з чим позивачка зверталася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту Соціального захисту населення Сумської міської ради, проте, їй було відмовлено в задоволенні позову. Вважав, що ПРБП «Рембуд» не може вважатися надавачем послуг, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, крім того, відповідач не має ліцензії на здійснення такого виду діяльності. У зв`язку з неправомірними діями відповідача позивач зазнала моральних страждань, які полягали зайвих матеріальних витратах за комунальні послуги, порушенням спокою та звичайного життєвого укладу, що потребувало додаткових зусиль на відновлення звичних життєвих зв`язків. Представники відповідача пояснили, що обставини припинення надання субсидії позивачу в червні 2016 року у зв`язку з наявною заборгованістю, відображеною в поданні ПРБП «Рембуд», поданому до Департаменту Соціального захисту населення Сумської міської ради від 11.08.2017 року, вже були досліджені судом в межах справи № 1840/2765/18, і 11.12.2018 року після апеляційного перегляду рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 року вступило в законну силу. Отже, ці обставини не підлягають доказуванню. Крім того, чинним законодавством, що регулюють правовідносини з надання житлово-комунальних послуг, не передбачено стягнення моральної шкоди у відносинах між виробниками, виконавцями та споживачами житлово-комунальних послуг. Просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.33). Відповідач є підприємством надавачем послуг з обслуговування вказаного будинку відповідно до договору від 01.08.2012 року між ПРБП «Рембуд» та ЖБК «Монтажник» (а.с.67-68). За вказаним договором виконавець надає житлові послуги мешканцям будинку та проводить розрахунки з власниками квартир згідно встановлених тарифів. Позивач [PERSON] оплачує житлово-комунальні послуги згідно квитанцій, які надаються їй Сумським розрахунковим центром (а.с.54-56). Як вбачається з постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 року, якою було залишено в силі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року у справі № 1840/2765/18, яке набрало законної сили, (а.с.127-130), рішення Департаменту соціального захисту населення СМР, яким припинено [PERSON] виплату субсидії з серпня 2017 року, винесено на підставі, у межах повноважень, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Згідно отриманого Департаментом подання ПРБП "Рембуд" від 11.08.2017 №357, згідно з яким підприємство вказало на неоплату [PERSON] вартості фактично спожитої послуги "утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" з урахуванням розміру призначеної субсидії за червень 2017 року, відповідачем було прийнято рішення від 19.08.2017 про припинення надання субсидії. Відповідно до ст. 82 ч. 5 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, суд вважає встановленою рішенням суду в іншій справі ту обставину, що рішення про припинення надання субсидії позивачу було прийнято саме внаслідок неоплати [PERSON] вартості фактично спожитої послуги "утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" з урахуванням розміру призначеної субсидії за червень 2017 року, а не внаслідок неправомірних дій ПРБП «Рембуд», як зазначає позивач. Надану суду позивачем в якості доказу копію квитанції Сумського розрахункового центру про нарахування оплати [PERSON] за червень 2017 року суд не може взяти до уваги та вважає її неналежним доказом, оскільки в цій копії наявні очевидні виправлення. Крім того, вказана обставина щодо наявності або відсутності заборгованості у позивача у вказаний період була досліджена та встановлена в ході розгляду іншої справи № 1840/2765/18, а тому не підлягає доказуванню. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. В судовому засіданні не встановлено вчинення відповідачем будь-яких неправомірних дій (бездіяльності), якими було б завдано шкоди правам та інтересам позивача. Вина відповідача у завданні шкоди позивачу не доведена жодним доказом. Як встановлено в судовому засіданні, відсутні будь-які докази протиправних дій чи бездіяльності відповідача, що призвели до збитків позивачу, а внаслідок цього - моральної шкоди. Тому суд критично ставиться до доводів позивача щодо наявності підстав для відшкодування йому відповідачем завданої шкоди, вважає, що наведені в позові доводи є лише припущенням позивача та не ґрунтуються на доказах. Беручи до уваги всі наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина відповідача у завданні моральної шкоди позивачу не знайшла свого підтвердження. Таким чином, на думку суду, позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог, не довів, що саме винними діями відповідача йому завдано моральну шкоду у зазначеному розмірі, а тому необхідно відмовити позивачу у задоволенні його вимог за необґрунтованістю у повному обсязі.

Outcome: dismissed