Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до Чорнотисянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 грудня 2015 року помер її чоловік, [PERSON], після чого відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину житлового будинку №329, по вул. Богдана Хмельницького, в с. Чорна Тиса, Рахівського району, Закарпатської області. Вона фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Як спадкоємець першої черги спадкування за законом, звернулася до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини, однак їй видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. З наведених підстав, просила суд винести рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на 1/2 частину житлового будинку №329 з надвірними спорудами, що розташований по вул. Богдана Хмельницького в с. Чорна Тиса, Рахівського району, Закарпатської області. Позивачка, [PERSON] та її представник [PERSON], в судове засідання не з`явилися, представник позивачки - [PERSON] надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача, Чорнотисянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області в судове засідання не з`явився, сільський голова, [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без їх представника. Позовні вимоги підтримує, заперечень проти позову не має. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її прав на отримання власності в порядку спадкування, зокрема згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Судом встановлено, що 20 грудня 2015 року помер громадянин [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №196768 від 21 грудня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку №329, розташованого по вул. Б. Хмельницького в с. Чорна Тиса, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дружиною спадкодавця [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про одруження від 07 серпня 1971 року серії ІІ-АГ №515438, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], його діти, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились від отримання спадщини після смерті батька, на користь позивачки по справі [PERSON], що відповідає вимогам ст. 1274 ЦК України. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, в судовому засіданні з матеріалів справи, зокрема з довідки виконавчого комітету Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 27 травня 2016 року №1307 встановлено, що згідно кники по господарського обліку №10 від 1996 року, є зареєстрований житловий будинок в селі Чорна Тиса по вул. Богдана Хмельницького 203 "а", після перенумерації будинків та зміни назв вулиць, в даний час знаходиться за адресою с. Чорна Тиса, вул. Богдана Хмельницького №329, який був збудований в 1976 році, забудовником даного житлового будинку були [PERSON] та [PERSON]. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем [PERSON]. Також у встановлений законом термін зверталася до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняла спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, відповідачем позов визнаний, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved