Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

09 листопада 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог зазначила, що розпорядженням Любашівської районної державної адміністрації Одеської області № 155/Ад- 2008 від 24.03.2008 року їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,7000 га, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області. На підставі вищевказаного розпорядження нею було замовлено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у ПП «Мередіан». Після того, як проектна організація розробила проект, нею 14.10.2014 року до Головного управління Держземагентства Одеської області було подано заяву про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність. Під час розгляду Головним управлінням Держземагентства в Одеської області даної заяви було встановлено, що земельна ділянка, на яку розроблено проект землеустрою перебуває у колективній власності, право власності якої посвідчено державним актом на право колективної власності на землю Серії ОД, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 8 від 27.03.1996 року, виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Трудівник» на площу 3144,2 гектарів для сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області (за межами населеного пункту), на підставі рішення 11 сесії скликання Гвоздавської сільської ради народних депутатів від 27 березня 1993 року № 65. Листом Головного управління Держземагенства в Одеській області від 24.10.2014 року за № 19-15-0.9-9984/2-14 їй було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,7000 га, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області у зв'язку з наявністю вищевказаного державного акту, виданого колишньому КСП «Трудівник» Гвоздавської сільської ради. Наявність державного акту на право колективної власності на землю Серії ОД, зареєстрованого в Книзі записів державних акті в на право колективної власності на землю за №8 від 27.03.1996 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Трудівник» Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, перешкоджає їй реалізовувати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд припинити право колективної власності на земельні ділянки, які не підлягали поділу та не підлягали паюванню, загальною площею 680.8 га, зазначені у державному акті на право колективної власності на землю Серії ОД від 27.03.1996 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству "Трудівник" Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області та визнати таким, що втратив чинність державний акт на право колективної власності на землю Серії ОД зареєстрованого в Книзі записів державних акті в на право колективної власності на землю за №8 від 27.03.1996 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Трудівник» Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, в частині земель, що не підлягали поділу та земель, які не підлягали паюванню, загальною площею 680,8 га. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи за відсутності представника Гвоздавської сільської ради, вказавши, що Гвоздавська сільська рада заперечень по справі не має. Представник Відділу Держгеокатастру в Любашівському районі Одеської області в судове засідання не з'явився, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність вказавши, що позов визнає. Представник Любашівської районної державної адміністрації в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши представника позивача, представника Любашівської районної державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого. 14.10.2014 року позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з заявою про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,7000 га, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області та передачі даної земельної ділянки у власність. Однак листом від 24.10.2014 року за № 19-15-0.9-9984/2-14 їй було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки дана земельна ділянка відводиться за рахунок земель колишньої колективної власності, які рахуються за КСП «Трудівник», згідно державного акту на право колективної власності на землю Серії ОД, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 8 від 27.03.1996 року ( а.с. 8). З копії Державної акту на право колективної власності на землю Серії ОД зареєстрованого в Книзі записів державних акті в на право колективної власності на землю за №8 від 27.03.1996 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Трудівник» Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області вбачається, що Колективному сільськогосподарському підприємству «Трудівник» передано у колективну власність 3144,2 га землі в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Колективному сільськогосподарському підприємству «Трудівник», розташованому на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с.10). З листа відділу Держгеокадастру у Любашівському районі Одеської області № А-894/0-1252/6-16 від 02 листопада 2016 року видно, що згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки ( паї) КСП «Трудівник» загальна площа земель, що не підлягали поділу та не підлягали паюванню становить 680,8 га (а.с. 7). З архівної довідки Архівного відділу Любашівськогої державної адміністрації № М-122 від 31.10.2016 року видно, що в 2000 році рішенням загальних зборів членів КСП «Трудівник» ( протокол № 3 від 23.02.2000 року) КСП «Трудівник» реорганізується. На його базі створюється сільськогосподарський виробничий кооператив «Гвоздавський» (а.с. 11). З листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 24.10.2014 року за № 19-15-0.9-9984/2-14 вбачається, що згідно з роз'ясненнями Держземагенства України від 16.09.2013 року № 22-28-0.13-16472/2-13, якщо земельні ділянки не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження даними земельними ділянками не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, а землі залишаються у колективній власності. Чинною Конституцією України та Земельним кодексом України не передбачено існування колективної власності на землю. Водночас наявність чинного державного акту на право колективної власності на землю серії Серії ОД, зареєстрованого в Книзі записів державних акті в на право колективної власності на землю за №8 від 27.03.1996 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Трудівник» Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області позбавляє Головне управління передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, що відводяться за рахунок земель колективної власності, фізичним та юридичним особам у власність чи користування. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 1 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, який втратив чинність з 01.01.2002 року, Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність з 01.01.2004 року та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність з 20.06.2007 року визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Чинною Конституцією України та Земельним кодексом України не передбачено існування колективної власності на землю. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved