Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2006 року. В шлюбі мають неповнолітню доньку Маргариту, [INFO], яка на даний час проживає разом з нею. Починаючи з осені 2015 року, відповідач не виділяє гроші на проживання, сплачує лише за комунальні послуги за квартиру, в результаті чого їх спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Вона дізналася, що відповідач знаходиться в боргах на велику суму, щоб погасити цей борг йому прийдеться діяти на шкоду інтересам родини. Відповідач весь вільний час присвячує грі в спортивні ставки, тому родині не вистачає грошей на життя. Вона більше не може жити з людиною, якій не довіряє. У зв'язку з чим вона припинила шлюбні відносини з липня 2016 року, і перестала вести спільне господарство. Втрачені всі фізичні і духовні зв'язки між ними. Примирення між ними неможливе, оскільки відповідач ігнорує утримання сім'ї і існування дитини. Спільне майно будуть ділити пізніше. За домовленістю сторін дочка залишається проживати з нею. Просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував, але пояснив, що підстави, якими позивачка обгрунтовує свої вимоги не відповідають дійсності. Зокрема усі отримані кошти, тобто заробітна плата витрачалася виключно в інтересах сім'ї з урахуванням того, що він має непрацездатних батьків, а тому він допомагав їм. Починаючи з літа 2015 року позивачка дорікала йому, що на її думку він отримує мало грошей на офіційному місці роботи на ДП «Криворізька теплоцентраль» і він має десь підробляти у іншому місці або треба їхати за кордон. Він не погодився на це, почалися сварки і вони почали віддалятись один від одного. Шлюб став тягарем і відновити їх стосунки не можливо. Вважає можливим прийняти рішення щодо задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON]-[PERSON] підтримав думку відповідача, просив розірвати шлюб між сторонами, зазначивши в рішенні суду підстави припинення шлюбних відносин викладені відповідачем. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 10 листопада 2006 року, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС КМУ юстиції Дніпропетровської області, зроблено запис № 1089, що підтверджується копією свідоцтва. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Враховуючи те, що примирення подружжя з дня подачі позову до суду не відбулося, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, не аргументує можливості збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з "Власюк" на " Коломієць". З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві [PERSON] просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Коломієць». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність після розірвання шлюбу залишення позивачці прізвища " Коломієць". На підставі наведеного, повно та всебічно з'ясовувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.

Outcome: approved