Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була [PERSON] (матір позивачки [PERSON] ), а членами такого: [PERSON] (батько позивачки [PERSON] ), [PERSON] (позивачка), [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (брат позивачки [PERSON] ). Стверджують, що у відповідності законодавства, що регулювало власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали усі члени такого, тобто кожному належало право на 1/6 частку у такому. Вказують, що [INFO] помер брат позивачки [PERSON] - [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина на належне спадкоємцю майно, а саме 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яке належало такому як члену колгоспного двору. Стверджують, що спадщину, у відповідності до положень ст.549, 551 ЦК УРСР, прийняли його матір [PERSON] (1/12 частку- оскільки вступила в управління його спадковим майном та 1/24 частку в порядку спадкової трансмісії за [PERSON] (батьком спадкодавця [PERSON] ) та сестра (позивачка) [PERSON] (1/24 частку в порядку спадкової трансмісії за [PERSON] (батьком спадкодавця [PERSON] ). Вказують, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом на належне спадкоємцю майно, а саме 1/6 частку спірного будинковолодіння. Стверджують, що спадщину, у відповідності до положень ст.549 ЦК УРСР, прийняли її (позивачки) матір [PERSON] (дружина спадкодавця) та вона (позивачка) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Зазначають, що [INFO] померла голова домогосподарства [PERSON] , яка за свого життя розпорядилася всім своїм майном, склавши заповіт на позивачку [PERSON] . Стверджують, що вона як спадкоємець за заповітом прийняла належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі належну їй частку у спірному житловому будинку, факт прийняття спадщини підтверджується спільним проживанням на час смерті спадкодавцята поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. Стверджують, що позивачка [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових справ зверталася до нотаріуса Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (або його частку) через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір». З огляду на наведені обставини, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою [PERSON] , право власності на 2/3 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а за позивачами [PERSON] та [PERSON] , - право власності по 1/6 частці у спірному будинковолодінні, як належні кожному з них частки в колгоспному дворі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду письмові заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять слухати справу у їх відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте скерував на адресу суду копію спадкової справи за №62/2014, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.12.2019р., згідно яких спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , і [PERSON] , який помер [INFO] , не заводились, та просив розглядати дану справу у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була [PERSON] (матір позивачки [PERSON] ), а членом такого, як вважає суд, її чоловік [PERSON] (батько позивачки [PERSON] ), дочка [PERSON] (позивачка), зять [PERSON] (позивач), онука [PERSON] (позивачка) та онук [PERSON] (брат позивачки [PERSON] ), що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №609 від 17.09.2019р. про склад сім`ї станом з 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/6 частці у будинковолодінні [ADDRESS] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (брата позивачки [PERSON] ). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. До складу даної спадщини входить право на 1/6 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. У зв?язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Згідно вимог ст.529 ЦК України 1963 року спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадкового майна спадкодавця [PERSON] є батьки останнього - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, зокрема довідки виданої виконкомом Мостиської міської ради Львівської області №711 від 15.10.2019р. [PERSON] (матір спадкодавця), як спадкоємиця за законом, у встановлений законом строк не звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак здійснювала догляд за спірним будинковолодінням. У відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що остання вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинковолодіння), - 1/12 частки. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58657885 від 09.12.2019р. та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №58657806 від 09.12.2019р., - спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилася, заповіт останнім не складався. Інший спадкоємець першої черги спадкування за законом, - батько спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , тобто після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), а тому у відповідності до вимог ст.551 даного Кодексу право на прийняття належної йому 1/12 частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таке право здійснили, так як у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР вчинили дії, які свідчать про вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном [PERSON] , який помер [INFO] , - [PERSON] та позивачка [PERSON] , тобто кожна успадкували по 1/24 частці із 1/12 частки, яка б належала спадкодавцеві [PERSON] , якщо б він прийняв спадщину після смерті свого сина - спадкодавця [PERSON] . Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (1/6 частку у спірному будинковолодінні, яке належало йому як члену колгоспного двору) успадкували саме матір останнього [PERSON] (1/8 частку) та сестра [PERSON] (1/24 частку). Так, як було зазначено вище [INFO] помер [PERSON] (батько позивачки [PERSON] ), після його смерті відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входить право на 1/6 частку у спірному будинковолодінні, яка належала йому як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. У зв?язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки виданої виконкомом Мостиської міської ради Львівської області №712 від 15.10.2019р. [PERSON] (дружина спадкодавця) та [PERSON] (дочка спадкодавця), як спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлений законом строк не звернулися в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак здійснювали догляд за спірним будинковолодінням. У відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останніх як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що останні вчинили дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинковолодіння), - 1/6 частки, тобто кожна прийняла по 1/12 (1/6:2) частці. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58658112 від 09.12.2019р. та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №58658127 від 09.12.2019р., - спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилася, заповіт останнім не складався. Судом не здобуто доказів, що є інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (1/6 частку у спірному будинковолодінні, яке належало йому як члену колгоспного двору) успадкували саме [PERSON] (дружина спадкодавця) - 1/12 частку та [PERSON] (дочка спадкодавця) - 1/12 частку. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 3/8 (9/24) частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] : 1/6 частка, яка належала їй як члену колгоспного двору; 1/8 частка, яку така успадкувала в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] ; 1/12 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном розпорядилася, склавши 04.10.2011 року заповіт на користь своєї дочки [PERSON] , позивачки по справі. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області від 15.10.2019р. №713, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з нею за вказаною адресою прожили: дочка [PERSON] (позивачка), зять [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій сторінок із спадкової справи №62/2014, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачка [PERSON] звернувся до нотаріуса Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини та отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] , а саме: на земельну ділянку площею 0,8126га, яка розташована на території Годинівської сільської ради Мостиського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також на земельну ділянку площею 2,0056га, яка розташована на території Годинівської сільської ради Мостиського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні [PERSON] , судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (в тому числі право на 3/8 частки у спірному будинковолодінні) успадкувала саме дочка останньої - позивачка [PERSON] . При цьому, в.о завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області В.В. Шараварою позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане спадкового майна - частку у спірному житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] Нотаріус роз`яснив позивачці [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. З огляду на наведені обставини, позивачі з метою захисту своїх майнових прав звернулися до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначеніст.19Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Таким чином, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та належність такого до суспільної групи «колгоспний двір», право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; копією заповіту спадкодавця [PERSON] ; довідками виданим виконкомом Мостиської міської ради про склад сім?ї на час смерті спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва на право особистої власності на спірний житловий будинок та довідкою виданою виконкомом Мостиської міської ради від 17.09.2019р., які підтверджують належність будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір» та склад членів двору; копіями сторінок із спадкової справи за №62/2014, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.12.2019р.; листом-повідомленням від в.о.завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Шаравари В.В. від 21.10.2019р. №02-14/661 про відмову позивачу у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копіями паспортів позивачів по справі; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на спірне майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зокрема: за позивачами [PERSON] та [PERSON] - права власності на 1/6 ідеальну частину такого, що належала кожному з них як членам колгоспного двору; за позивачкою [PERSON] - права власності на 2/3 ідеальних частини такого (1/6 частина, що належала їй як члену колгоспного двору; + 1/24 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкової трансмісії після смерті брата [PERSON] ; +1/12 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ; +3/8 частки, які вона успадкувала в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ).

Outcome: approved