Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача, таким, що втратив право на користування житлом, а саме: квартирою [ADDRESS], та зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Мотивуючи тим, зі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний рішенням Бердичівського міськрайонного суду. З липня 2010 року проживають окремо. Вона, відповідач та їх донька [PERSON], [INFO], проживали у належній їм на праві власності (кожному по 1/2 частині) квартирі [ADDRESS]. 18.03.2011 року вона уклала шлюб з [PERSON], і в них народилися діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Всі вони проживають постійно однією сім'єю, та зареєстровані в даній квартирі. 06.10. 2011 року згідно договору про припинення права на аліменти на дитину відповідач відчужив на користь доньки [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Але, як колишній член сім'ї, та як колишній власник він залишився зареєстрованим за вказаною адресою. Речей відповідача не залишилося, в квартирі він не проживає з липня 2010 року. Членом сім'ї відповідач перестав бути ще з липня 2010 року. Реєстрація відповідача за адресою належної їй та її донці [PERSON] квартири перешкоджає їм у здійсненні нами права користування та розпорядження квартирою. В судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. В зв"язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України та у відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували шлюбі, який розірвано 29.09.2010 року, що підтверджується рішенням суду(а.с.6). Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження( а.с.7). З липня 2010 року вони проживають окремо, даний факт сторони не оспорюють. Позивачці і відповідачу належало на праві власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 24.06.2004 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно( а.с.11-12). 18.03.2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], і в них народилися діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб( а.с.8). [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають постійно однією сім'єю, та зареєстровані в даній квартирі, що підтверджується довідкою Великоп"ятигірської сільської ради від 12.2013 року № 691( а.с.10). 06.10. 2011 року згідно до договору про припинення права на аліменти на дитину відповідач відчужив на користь доньки [PERSON] належну йому на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується договором про припинення права на аліменти на дитину, та витягом про реєстрацію в Держаному реєстрі правочинів( а.с.13 -14). Відповідно до частин першої п. 1 ст. 346 Цивільного Кодексу України( далі ЦК України), право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. У зв'язку з вказаним договором припинилися право власності відповідача на належну йому частину квартири, а значить припинилися право користування, володіння та розпорядження цим майном, але відповідач цього факту не визнає. [PERSON] в квартирі не проживає з липня 2010 року, що підтверджується актом про обстеження сім"ї [PERSON]( а.с.9). Але, як колишній член сім'ї та як колишній власник відповідач залишився зареєстрованим за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Великоп"ятигірської сільської ради від 12.2013 року № 691( а.с.10). У відповідності до частини другої ст. 405 Цивільного Кодексу України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні відповідач не надав доказів щодо поважних причин відсутності ним в даному будинку, а також про наявність домовленості між ним та власниками спірної квартири. А тому суд вважає, що оскільки відповідач без поважних причин був відсутній більше одного року, то він втратив право на користування житлом, яке належить позивачці і її неповнолітній дочці, інтереси якої, також представляє позивачка, оскільки є її законним представником, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації, то на думку суду вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3, 7, 10, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи може бути проведено органом з питань реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання відповідачів таким, що втратили право на користування жилим приміщенням, само по собі є підставою для зняття їх з реєстрації органом з питань реєстрації, а тому додаткового вирішення не потребує. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 350 гривень, та судовий збір в розмірі 229 грн.40 коп., понесення яких підтверджено документально( а.с.1, 16).

Outcome: partial