Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

04 березня 2014 року ПАТ "Миколаївгаз" звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив про стягнення заборгованості по оплаті за спожитий газ у розмірі 6527,39 грн. та вартість судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. У судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені в позові підтримав, просила про його задоволення в повному обсязі. Представник відповідача вимоги позову визнала частково, заявивши про застосуввання строку позовної давності в період з 01.01.1996 року по 20.06.2002 року (день встановлення газового лічильника), а також загального строку позовної давності у три роки. Також звернула увагу суд на неправильність нарахування боргу у 1996 році, та відсутність укладеного письмового договру з позивачем на постачання газу до 2011 року. Вислухав пояснення сторін, вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ "Миколаївгаз" виконує постачання природного газу будинків, розташованих у Центральному районі м. Миколаєва. Відповідно до матеріалів справи, відповідачка є абонентом позивача і проживає у [ADDRESS], у зв'язку з чим з нею позивачем укладено договір 12 березня 2011 року № 160576 , за яким ПАТ "Миколаївгаз" зобов'язується належним чином виконувати постачання природного газу, а відповідач належним чином проводити оплату отриманих послуг згідно показань лічильника газу, при підписанні остання не визнала суму боргу за показаннями лічильника газу. З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2012 року ПАТ "Миколаївгаз" звернулося до Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожити йгаз, який було видано судом 09 січня 2013 року. Ухвалою від 22 квітня 2013 року за заявою боржника судовий наказ скасовано. Згідно наданого до суду розрахунку, у відповідача станом на 20.06.2002 року існувала заборгованість за спожитий газ в розмірі 6088 грн. 84 коп. за період з січня 1996 року. 20 червня 2002 року в будинок був встановлений газовий лічильник . Станом на лютий 2014 року нарахована сума боргу в загальному розмірі 6527 грн. 39 коп. Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача щодо неукладення між сторонами договру про надання послуг з газопостачання до 12 брезня 2011 року, сокільки таке не має праваого значення для вирішення справи. Так, відповідачка була весь цей час споживачем природного газу, отримувала послуги з постачання газу в повному обсязі , не відмовлялася від цих послуг, отже фактично перебувала з позивачем у договірних відносинах( адже цей договір є публічним договором про надання послуг, до якого приєдналася і [PERSON]О.). За положеннями ст.ст. 256 -257, 261 ЦК України , позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За такого , оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу в грудні 2012 року, який згодом був скасований саме за заявою [PERSON], суд приходить до висновку, що трирічний строк з того часу ( з грудня 2009 року) не зараховується до нового строку ( з 22 квітня 2013 року). Стосовно суми боргу , яка утворилася до 14 грудня 2009 року , суд вважає обгрунтованою заяву позивача щодо застосування строку позовної давності до цих вимог, і , як наслідок , відмови у їх задоволенні. Отже стягненню з відповідачки на користь позивача підлягє лише сума заборгованості за спожити природний газ за період з грудня 2009 року по лютий 2014 року у розмірі 542 грн. 29 коп. ( 39 грн. 30 коп. За 2010 рік + 1002 грн. 29 коп. сума боргу за 2011 рік - 500,02 грн. сплати в 2012 році + 65 грн. 28 коп. боргу за 2013 рік - 64 грн. 56 коп. сплати в січні 2014 року). На підставі викладеного, у відповідності ст. 264, 267 ЦК України, ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст. 526 ЦК України, п. 29 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою КМУ від 9.12.1999року №2246, суд дійшов висновку , що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача.

Outcome: partial