Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], яка також діє як законний представник малолітньої [PERSON], в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після отримання 12.10.1977 року її матір'ю [PERSON] ордеру на жиле приміщення, вона з 21.07.1987 року прописана і проживає за вказаною адресою. Згідно довідки форми № 3 за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому її сестра - відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 1993 року, а її дочка [PERSON] - з моменту народження, коли вона та члени її родини не чинили відповідачу будь-яких перешкод у користуванні приміщенням, а відповідач добровільно не користувалась наданим їй приміщенням, не брала участі в оплаті комунальних та інших послуг утриманню квартири, однак зняти себе з малолітньою дочкою із реєстраційного обліку добровільно відмовляється. З огляду на викладене, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що відповідачка є її рідна сестра. Квартира, в якій вони зареєстровані не приватизована, а ордер на квартиру видавався їх матері на сім'ю (мати, батько та двоє дочок, тобто вона із відповідачкою). На даний момент в квартирі [ADDRESS] живе вона, її чоловік, дочка зі своїм чоловіком, та внук. Але в цій квартирі також зареєстрована відповідач [PERSON] зі своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] Також повідомила, що вона завжди жила в цій квартирі, а відповідач близько 20 років вже не живе, тому що живе у свого чоловіка на 2 поверхи вище від спірної квартири, лише інколи, коли відповідач сварилася із своїм чоловіком вона разом із дитиною приходила та ночувала в спірній квартирі, а потім знову йшла додому, де жила із своїм чоловіком. Пояснила позивач і те, що квартплату сплачує лише вона, оскільки вона проживала в цій квартирі, і відповідно користувалася житлово-комунальними послугами, а питання такої сплати відповідачем не піднімала. Конфлікт із відповідачем розпочався, коли [PERSON] прийшла і заявила, що останній немає де жити, і щоб позивач звільнила їй одну кімнату, або сплатила кошти. Однак вікна позивач змінила за власний рахунок, ремонт квартири робила також вона. Представник позивача в засіданні позовні вимоги також підтримав з мотивів і підстав, що зазначені в позовній заяві, позов просив задовольнити та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, оскільки у відповідача необхідності в квартирі не було протягом багатьох років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлений позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що спірну квартиру надавали їх із позивачем батькам, з урахуванням дітей, тобто її та позивача, в якій вони завжди разом жили. Згодом, подорослішав вона познайомилася із своїм цивільним чоловіком, від якого народила двоє дітей, проте з яким так і не перебуває в зареєсрованому шлюбі. Так, вона та її цивільний чоловік стали жити однією сім"єю, а тому вона переїхала до нього в квартиру, яка знаходиться двома поверхами вище від спірної. Проте вона завжди приходила: до батьків, до свого майна, тобто спірної квартири, періодично в ній ночувала, жила, оскільки її цивільний чоловік має дуже складний характер, інколи зловживає алкоголем, бьється та постійно її з дітьми виганяє із своєї квартири, вказуючи, що вона в його квартирі ніхто. Всі в їх сім"ї, зокрема наразі її покійна мати, яка отримувала спірну квартиру та в ній жила до своєї смерті, її сестра - позивач та члени її родини, знали, що вона та її дитина зареєстровані в квартирі [ADDRESS], нею як житлом мають намір користуватися, потребують в ній, оскільки іншого житла у неї немає, проте оскільки така квартира замала, в ній живуть і тоді ще мати та її сестра -позивач із своєю сім"єю: чоловік, дочка, пізніше зять та онук, син, вона із своїми дітьми вимушена була постійно миритися із цивільним чоловіком та завжди повертатися до нього в квартиру. Зазначила відповідач і те, що її періодичне не проживання в спірній квартирі викликане лише неможливісттю належним чином нею користуватися за наявності великої кількості людей, які створили власні сім"ї та маленькою площею квартири. Саме з огляду на такі обставини вона вимушена була жити у свого цивільного чоловіка, з яким мала завжди миритися, задля проживання її та їх дітей в його квартирі, оскільки в її квартирі їм місця небуло. Вказала і на те, що така ситуація не має позбавляти її та її малолітню дитину єдиного житла, оскільки наразі вона всетаки розійшлася із своїм цивільним чоловіком, який вигнав її разом з дитиною їз своєї квартири, що і стало причиною повернення до квартири її батьків, які ту отримували і на неї зокрема. Щодо сплати комунальних платежів, то такі дійсно здійснювалися позивачем, оскільки вона ними ж і користувалася, будь-яких вимог по сплаті нею таких з урахуванням її реєстрації в квартирі від позивача не надходило. Щодо ремонту в квартирі, то такий здійснено лише позивачем частково та виключно у власних інтересах, а саме замінено старі вікна, косметичний ремонт в туалеті та ванні, коли інша частина квартири залишилась незмінною після батьків. Повідомила відповідач [PERSON] і те, що раніше вона пропонувала приватизувати квартиру, але ніхто не погоджувався, можливо щоб на неї не оформлювати частину вланості. Але всі ці роки питань щодо зняття її з реєстрації не існувало. Лише з часу коли її цивільний чоловік почав сильно випивати та її бити, вона вирішила жити в своїй квартирі із чого і розпочались конфлікти із сестрою [PERSON], оскільки на думку позивача, остання, її зять, які не прописані, мають право в ній проживати, а сама відповідач - ні. Третя особа [PERSON], яка є дочкою позивача та проживає в спірній квартирі, в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що відповідач в спірній квартирі довгий час не живе, оскільки живе разом зі своїм чоловіком і своїми дітьми в його квартирі [NUMBER], яка знаходиться двома поверхами вище від спірної [NUMBER]. Дана спірна квартира є неприватизованою, видавалась раніше її діду, бабусі, матері та тітці. Також вона вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, в тому числі через те що сім'я позивача робила ремонт в цій квартирі, змінила вікна. Ремонт було зроблено у ванні, в туалеті, на балконі. До відповідача за допомогою у здійсненні ремонту не зверталася, через те, що в ній останні не жили, нею фактично коритувалася вони самостійно. Комунальні платежі сплачувала сім'я позивача, а відповідач не сплачувала, однак до суду про відшкодування витрат вони не зверталися, а сплачували їх оскільки жили в цій квартирі і користувалися наданими посугами. Повідомила третя особа суду і те, що відповідачу немає де жити разом з ними в зазначеному житловому приміщенні під [NUMBER], оскільки квартира маленька, двокімнатна, в якій живе її мати з батьком, вони з чоловіком та дитиною. Повідомила і те, що відповідач [PERSON] інколи проживає в спірній квартирі, коли в неї виникають сварки зі своїм чоловіком. Також зазначила, що знала про реєстрацію у спірній квартирі відповідача, бачили її часто, але раніше питання про зняття з реєстрації не виникало, а піднялось після смерті бабусі, коли постало питання поділу квартири. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду подав клопотання про слухання справи без його присутності, та просив ухвалити рішення на користь та в інтересах малолітньої дитини, в зв'язку з чим суд вважає за можливе провести судовий розгляд без його участі. Заслухавши пояснення з'явившихся в судові засідання осіб, допитавши свідків та дослідивши докази у справі у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Київської міської ради від 17.10.1977 року № 1507, на гр. [PERSON], яка є матір'ю сторін, видано ордер № 19654 від 21.10.1977 року на житлове приміщення - двокімнатну квартиру [NUMBER] (з житловою площею 33,18 кв.м.) в будинку [ADDRESS] на сім'ю в складі чотирьох осіб: матір - [PERSON], батька [PERSON], дочку [PERSON] та дочку [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки форми № 3, виданої [PERSON] Філією № 809, 811 ЄРРЦ КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 30.09.2015 року № 10166, в квартирі [ADDRESS] проживає 5 (п'ять) членів сім'ї, в т.ч. відповідач [PERSON], [INFO] з 22.01.1991 року та її малолітня дочка [PERSON], [INFO] з 08.06.2006 року, а також позивач [PERSON], [INFO] з 21.07.1987 року, [PERSON] (дочка позивача), [INFO] з 21.07.1987 року та [PERSON], (онук позивача) [INFO] з 29.05.2014 року(а.с. 7). Із наданих в судовому засіданні пояснень сторонами встановлено судом і те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрами, їх батьки, на ім"я яких видавався ордер на вказане житлове приміщення, [PERSON] та [PERSON] померли. Фактично в спірній квартирі, окрім зареєстрованих в ній осіб, проживають ще чоловік, син, зять та онук позивача. Тобто без урахування відповідачки з малолітньою донькою в квартирі [ADDRESS] фактично проживає шість осіб, які є членами сім"ї позивача. Згідно технічних характеристик, квартира [ADDRESS] є двокімнатною, жилою площею 33,4 кв.м., загальною 50,9 кв.м. Так, в підтвердження доводів позивача та заперечень відповідача, були заявлені та відповіно задоволенні клопотання сторін про допит свідків, які суду засвідчили наступне. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є знайомою дочки позивача [PERSON], суду під присягою показала, що знає відповідача з дитинства, оскільки сама народилася і жила з ними в одному будинку, зараз в ньому проживають її батьки. В квартирі [NUMBER] в буд. [ADDRESS] живе позивач, її чоловік [PERSON], дочка [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON], та їх малолітній син [PERSON]. А [PERSON] в цій квартирі фактично не проживає близько 15 років, оскільки живе із своїм чоловіком в його квартирі, яка знаходиться двома поверхами вище. Свідку відомо, що відповідач приходить до позивачів та в спірну квартиру в гості, та коли у неї виникали конфлікти з її чоловіком. Сварок та конфліктів між мешканцями спірної квартири за її присутністю не було. Свідок [PERSON] під присягою показав, що знайомий з [PERSON] близько 2 років, оскільки його дружина є її подругою, і 2-3 рази на тиждень вони ходять до них в гості. В квартирі [NUMBER] в буд. [ADDRESS] живе [PERSON], її чоловік, дочка, зять, внук та син. Знає, що в позивача є сестра, яку в цій квартирі він ніколи не бачив, а про спори щодо квартири свідку невідомо. Свідок [PERSON] суду показала, що знає позивача близько 20 років, знайома також із її сестрою. В спірній квартирі раніше жили їх мати з батьком, [PERSON], її дочка, син та чоловік. [PERSON] в цій квартирі не жила, тому що живе поверхом вище. Із позивачем свідок познайомилася тоді, коли відповідач в спірній квартирі вже не жила, а жила у квартирі її чоловіка. В гостях у [PERSON] вони бувають приблизно 1-2 рази на тиждень вже протягом останніх 15 років. Про якісь домовленості про порядок користування квартирою їй невідомо. Знає, що в цій квартирі ремонт робила [PERSON], вона ж і сплачує за житлово-комунальні послуги. Свідком ніяких спорів з цього приводу вона не була. Свідок [PERSON], яка є дочкою відповідача, в судовому засіданні показала, що квартира [ADDRESS] видавалась на чотирьох осіб: на її діда, бабу, матір [PERSON] та тітку [PERSON] Квартира [NUMBER] в цьому ж будинку належить виключно їй. Сама вона живе в [NUMBER] цього ж будинку, яку їй подарувала бабуся - мати батька. В [NUMBER] живе її батько, який із постійною періодичністтю з неї виганяє її маму - відповідача із малою сестрою [PERSON] Її батьки жили в громадянському шлюбі, але останнім часом з батьком жити неможливо, і мати хоче проживати в квартирі [NUMBER] в малесенькій кімнаті. З кінця жовтня 2015 року мати перенесла в цю квартиру свої речі після чого виник конфлікт із тіткою - позивачем щодо цієї квартири. Раніше коли була живою бабуся, вони могли завжди приходити кожного дня і жити в цій квартирі, позивач ніколи цьому не заперечував, тому і спору такого не було. ЇЇ мати - відповідач дійсно часто приходила ночувати, жити в квартиру [NUMBER], оскільки її батько виганяв [PERSON] із свого дому, проте матері згодом доводилося повертатися до нього, оскільки умов для проживання в квартирі [NUMBER] для них усіх не було, оскільки квартира маленька, двокімнатна, а проживаючих у ній завжди було багато: це бабуся, тітка та її сім"я: її чоловік, дочка, син, згодом зять та онук. Саме тому що умов для їх усіх спільного проживання не було, її мати поверталася до чоловіка, тобто її батька. Всі члени родини завжди про таку ситуацію знали та навпаки вмовляли її матір на примирення із чоловіком. Лише коли мати-відповідач вирішила назавжди розійтися із чоловіком - її батьком та повернутися в квартиру№ [NUMBER], виник конфлікт з приводу цієї квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст. 71 ЖК Української РСР встановлено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Із пояснень осіб, які беруть участь у справі та показань свідків вбачається, що по суті в квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] постійно, до подачі вказаного позову до суду, не проживала, але жила періодично, оскільки іншого житла не має. Також встановлено, що відповідач у зареєстрованому шлюбі з чоловіком не перебуває, а лише проживала в його квартирі [NUMBER], що знаходиться двома поверхами вище. У зв'язку з постійними конфліктами та вживанням алкогольних напоїв, фактичний співмешканець періодично виганяє відповідача із своєї квартири [NUMBER], а тому вона часто приходить до себе в квартиру [NUMBER], де жила її хвора матір та сім'я позивача ([PERSON], її чоловік, донька, син, згодом чоловік доньки та онук), в ній ночує, нею періодично користується, навідується та цікавиться про що вказували в своїх поясненнях, як позивач так і відповідач, допитані свідки. Надані пояснення сторін та покази свідків також свідчать про те, що фактично, протягом тривалого часу, у вказаній сім'ї склались такі умови та відносини, які були зручними для обох із сторін та погодженими всіма членами сім'ї, а саме відповідач, будучи зареєстрованою в спірній квартирі, фактично разом зі своєю сім'єю в ній не проживає у зв'язку з обмеженими розмірами житлової площі та великою кількісттю проживаючих в ній осіб. Але у випадку виникнення сімейних конфліктів зі своїм фактичним співмешканцем, який є одночасно батьком їхніх з відповідачем спільних дітей, та, як наслідок виникнення випадку відсутності власного фактичного місця для проживання, [PERSON] мала змогу повернутись до квартири за її зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS]. Як з"ясовано саме проти такого порядку користування [PERSON] житлом ніхто із сторін довгий час не заперечував, відповідних спорів не заявляв. Отже, вбачається, що між сторонами фактично існувала усна домовленість щодо користування спірною тепер квартирою саме у такий спосіб. Суд зважає в даному випадку і на те, що такий спосіб користування квартирою [NUMBER] в будинку [ADDRESS] був дійсно зумовлений об"єктивними обставинами, зокрема тим, що спірна квартира двокімнатна, жилою площею 33,4 кв.м., тоді як в ній фактично проживали: матір сторін до своєї смерті, позивач [PERSON] із своєю сім"єю, тобто чоловіком, сином та дочкою, згодом зятем та онуком, тоді як відповідачка також має двох дітей, серед яких наразі малолітня [PERSON] Із наданих сторонами пояснень також зрозуміло, що оплату послуг за житлово-комунальні послуги здійснювала позивач, яка фактично зі своєю сім'єю в ній проживала та ними користувалася і тому, питання про таку оплату стороною відповідача ніколи не ставила. Фактично спір про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням виник тоді, коли [PERSON] вирішила повернутись на постійне проживання до спільної квартири, через те, що жити зі своїм цивільним чоловіком стало неможливо. Про це вказують висновки дільничного інспектора Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 02.11.2015 року та 05.11.2015 року (а.с. 47, 48) із яких вбачається, що [PERSON] 30.10.2015 року та 04.11.2015 року зверталася до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу її недопущення до квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS], де вона зареєстрована та має намір проживати. Таким чином, оцінюючи причини постійного непроживання у спірній квартирі [PERSON] разом з малолітньою [PERSON], суд враховує фактично встановлений між сторонами та іншими співмешканцями спірної квартири порядок користування такою, який має стабально періодичний характер з огляду саме на характеристику квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS] та кількість проживаючих в ній осіб, погоджений характер утримання житла та оплату наданих та спожитих постійними мешканцями цієї квартири послуг та вважає такі причини відсутності [PERSON] за постійним місцем проживання, з огляду на встановлене вище, поважними. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання. Слід вказати і те, що переконливих доказів зворотньому, сторона позивача суду так і не надала, тоді як встановлені обставини із наданих суду, зокрема пояснень самих позивача, відповідача, третьої особи та показів заявлених обома стронами свідків, вказує саме на той висновок, який зроблено судом вище, а саме щодо погодженого між сторонами порядку користування спірною квартирою. Наданий стороною позивача акт від 30.09.2015 року, складеного мешканцями [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] та мешканцем [ADDRESS] [PERSON]., підписи яких засвідчено майстром тех. дільниці [PERSON], [PERSON] щодо непроживання вспірній квартирі відповідача, суд оцінює критично, з огляду на неналежність та недопустимість такого доказу, в розрізі повноважень таких осіб засвідчувати підписи інших та надання свідчень саме в такому вигляді. Натомість зроблений судом висновок в своїй сукупності побудований на допустимих та належних доказах, відповідіє поясненням самих сторін та встановленим обставинам. Отже, оцінюючи з'ясовані вище обставини справи, що перевірені представленими належними та допустими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed