Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач Київський університет ім. Б.Грінченка звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ПрАТ "Київський страховий дім" про відшкодування матеріальної шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.02.2014 року на перехресті пр. Ватутіна та пр. Маяковського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Сітроен д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем ДЕУ Ланос д\\н [NUMBER], що належить на праві власності позивачу, під керуванням [PERSON] Винним у вказаній ДТП визнаний відповідач [PERSON] В результаті ДТП автомобіль ДЕУ отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля завдана матеріальна шкода у розмірі 50489, 06 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Сітроен була застрахована у ПрАТ "Київський страховий дім", у зв"язку з чим представник університету звернувся до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, але листом йому було у цьому відмовлено. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 50489, 06 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Сітроен була застрахована у Страховій компанії, яка і повинна виплатити страхове відшкодування. На підставі викладеного просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача - Страхової компанії - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що згідно Полісу страхування, укладеного з власником автомобіля Сітроен, автомобілем не могла керувати особа, яка має стаж водіння менше 3 років. Оскільки під час ДТП за кермом автомобіля був [PERSON], його водійський стаж становив на момент ДТП менше 3 років, Страхова компанія обґрунтовано відмовила у виплаті страхового відшкодування. На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Університету підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.02.2014 року на перехресті пр. Ватутіна та пр. Маяковського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Сітроен д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем ДЕУ Ланос д\\н [NUMBER], що належить на праві власності позивачу, під керуванням [PERSON], що підтверджується довідкою ДАІ (а.с.4). Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2014 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. 5). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищевикладеного суд вважає вину відповідача [PERSON] в даній ДТП доведеною, оскільки він керував транспортним засобом, під час руху порушив вимоги Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою судді. Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Сітроен на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Київський страховий дім", що підтверджується Полісом страхування, укладеним між Страховою компанією та власником автомобіля Сітроен [PERSON]. Ліміт відповідальності за даним Договором за шкоду, заподіяну життю і здоров"ю, становить 100000, 00 грн., а за шкоду, заподіяну майну, - 50000, 00 грн. Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Як вбачається з письмових матеріалів справи, 04.02.2014 року відповідач [PERSON] повідомив страхову компанію про подію, а саме про ДТП, що сталася 03.02.2014 року. 19.03.2014 року позивач звернувся до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, але 07.05.2014 року страховиком було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. В своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, а тому вважає його дії незаконними. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. З умов полісу № АС/2381648 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що поліс укладено 03.05.2013 року строком дії з 15 годин 00 хвилин 03.05.2013 року до 02.05.2014 року між ПрАТ "Київський страховий дім" та [PERSON], з метою забезпечення відшкодування шкоди та захисту майнових інтересів Страхувальника на умовах, визначених полісом. Відповідно до розділу 8 "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" полісу до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років. Тобто, сторонами визначено особливі умови, за яким у відповідача 2 виникає обов"язок здійснювати виплату страхового відшкодування. Положеннями п. 1.8 ч. 1 ст. 1 та п. 17.2 ст. 17 Закону передбачено, що страховим полісом є єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Так, Зразок та технічний опис поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011 року № 558. В свою чергу, Поліс № АС/2381648 відповідає Зразку та технічному опису, вказаному у зазначеному Розпорядженні. Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року № 279/2011, передбачено вимоги до заповнення бланків полісів. Зокрема, в розділі 8 "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" бланку полісу зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхової премії при укладанні договору ОСЦПВВНТЗ. До таких умов відносяться: перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб (для річних договорів), використання транспортного засобу в якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов"язковому технічному контролю (ОТК), допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років. Крім того, відповідно до п. 17.6 ст. 17 Закону особливості укладення договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Так, особливості укладання договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлені в Положенні про особливості укладення договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджене Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.10.2011 року № 673. Зокрема, підпунктом 2.1.2 п. 2.1 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов"язаний застосовувати коригуючи коефіцієнти, відповідно до схеми застосування коригуючи коефіцієнтів при укладанні договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної у додатку до цього положення. Відповідно до Схеми застосування коригуючи коефіцієнтів при укладанні договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення, Страховик при укладенні договору застосовує в тому числі тип коригую чого коефіцієнту "водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором". В сукупності застосування положень вказаних норм матеріального права сторонами правочину обумовлено істотні, особливі умови, з яких вбачається: - які ризики застраховано страхувальником, з метою забезпечення відшкодування шкоди та на яких умовах; - який водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором, при використанні, експлуатації транспортного засобу. Тобто, у відповідності до вказаних вище норм матеріального права та на їх виконання при укладенні правочину: - визначено ризики, за якими до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років, умову використанні (експлуатації) ТЗ, та - визначено істотну особливу умову використанні забезпеченого транспортного засобу, відповідно до якої до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років. З наведеного та умов правочину вбачається, що особи, відповідальність яких застрахована за правочином, є особами, водійський стаж яких має бути більше трьох років. З письмових матеріалів справи, зокрема, тимчасового дозволу серії [NUMBER] на право керування транспортними засобами відповідної категорії, виданий 03.02.2014 року [PERSON], вбачається, що стаж [PERSON] обчислюється з 18.10.2012 року та становить менше 3-х років. Вказане вище свідчить про те, що цивільно-правова відповідальність такої особи, відповідно до умов Полісу, не є застрахованою, а отже в силу вимог Закону у страховика не виникає цивільно-правова відповідальність, оскільки: - обсяг відповідальності страховика за полісом обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними в полісі, а не будь-якими особами, які керують застрахованим транспортним засобом; - для відповідача 2, як страховика, за даним полісом страховий випадок не настав, а отже зобов"язання виплачувати позивачу суму страхового відшкодування були відсутні. При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Так, відмовляючи у здійсненні виплати страхового відшкодування Страховик керувався положеннями ст.. 32 Закону, які визначають випадки, за яких страховик не відшкодовує шкоду. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст.. 41 цього Закону - МТСБУ),

Outcome: partial