Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

06 жовтня 2020 року позивач звернувся із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідач [PERSON] є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем відповідно до ліцензії, об`єкту, який розташований за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровано 2 особи. У зв`язку із виникненням у споживача природного газу заборгованості, 12 березня 2019 року за адресою відповідача було припинено газопостачання шляхом перекриття запірного крана на ввідному газопроводі та його опломбування, про що складено акт № 116, в якому зазначені показники лічильника газу на момент його відключення 53 728 м3, споживач особисто розписалася в цьому акті без зауважень. 26 липня 2019 року працівниками АТ "Дніпропетровськгаз" під час перевірки раніше відключених абонентів від системи газопостачання, за адресою відповідача було виявлено наявність несанкціонованого відновлення газопостачання. Про фіксування даного порушення в присутності споживача був складений акт № 1351, в якому зазначені показники лічильника газу 53 858,88 м3, споживач особисто розписалася в акті без зауважень. Газопостачання абоненту було припинено та складено акт на припинення газопостачання. 14 серпня 2019 року на засіданні комісії з розгляду акту про порушення Кодексу газорозподільних систем № 1351 від 26 липня 2019 року, було прийнято рішення про його задоволення та складення акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Таким чином, за період з 12 березня 2019 року по 25 липня 2019 року, позивачеві було завдано збитків на суму 19 923,55 грн., а тому надавач послуг звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача суму необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу у вищезазначеному розмірі, а також судові витрати. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 31). У судове засідання представник позивача АТ "Дніпропетровськгаз" Лисенко Ю. О. не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з установлених у судовому засіданні таких обставин. Правовідносини між споживачем та постачальником газу урегульовані Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824. У відповідності до виписки фінансового стану, [PERSON] є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем за місцем реєстрації відповідача - [ADDRESS] , де зареєстровано місце проживання двох осіб (а.с. 7). Згідно Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі - Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка находиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі (далі - ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Згідно пункту 4 глави 3 Розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. У пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу зазначено, що актом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Отже, відповідач, здійснюючи оплату оператора ГРМ, як споживач, приєднався до умов розподілу природного газу. 12 березня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , представниками Оператора ГРМ було припинено газопостачання, шляхом встановлення заглушки перед газовим приладом з пломбою № С45324103, про що представниками позивача, як оператором ГРМ, за участю споживача [PERSON] , було складено відповідний акт за № 116 від 12 березня 2019 року (а.с. 11). Далі, 26 липня 2019 року працівниками ПАТ "Дніпропетровськгаз" під час перевірки раніше відключених абонентів від системи газопостачання, за адресою відповідача було виявлено наявність несанкціонованого відновлення газопостачання, що стверджується відповідним актом про порушення № 1351, в якому наявний підпис [PERSON] . Газопостачання абоненту було повторно припинено (а.с. 12, 13). Згідно з п. 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Пунктом 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт - розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. 14 серпня 2019 року на засіданні комісії АТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" з розгляду актів про порушення, складених з приводу несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, було прийнято рішення виконати донарахування за актом про порушення, після доведення ціни ВТВ на липень, у тому числі і за адресою: [ADDRESS] , споживачеві [PERSON] (а.с. 16-20). Відповідно до акту-розрахунку від 28 серпня 2019 року за період з 12 березня 2019 року по 25 липня 2019 року відповідачеві донараховано об`єм та обсяг природного газу і його вартість на суму 19 923,55 грн. Зазначена сума боргу була зарахована на особовий рахунок відповідача № [NUMBER] (а.с. 21). 04 вересня 2019 року складений рахунок на оплату збитків. Даних про сплату відповідачем указаної суми збитків, судом не установлено. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Так, згідно з частинами першою і другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом статті 1166 вказаного Кодексу, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків. Такий висновок застосування матеріального права висловила колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 20 листопада 2018 року у справі № 905/2191/15. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поряд з цим, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах. У свою чергу, відповідачем у справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Отже, виходячи з аналізу досліджених судом доказів у справі, суд вважає, що знайшло своє підтвердження, що в результаті несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, відповідачем було завдано позивачеві збитків на суму 19 923,55 грн., а тому суд приходить до висновку, що позов позивача обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути суму необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу у зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved