Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Представник позивача адвокат Дерев`янчук В.А. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики. В позовній заяві посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] 25.05.2006 року було укладено договір позики б/н у формі розписки, за явкою Первісний кредитор передав Первісному боржнику у тимчасове оплатне користування грошові кошти в сумі 75 000 грн., що еквівалентно 15 000 доларів США із строком повернення до 01 вересня 2006 року. 25 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки б/н за змістом якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання перед Первісним кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань Боржником за Договором позики від 25.05.2006 року. Згідно п.3.1. Договору поруки, у разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за Договором позики у зазначені строки, Поручитель зобов`язується не пізніше 30 банківських днів з моменту повідомлення Кредитором невиконання Боржником прийнятих на себе зобов`язань сплатити Кредиторові відповідну грошову суму будь -ким способом за погодження з Кредитором. 01 лютого 2007 року Первісним кредитором було надіслано вимогу Поручителю, якою повідомлено останню про те, що станом на день надіслання вимоги [PERSON] борг не повернув, у зв`язку із чим Первісний кредитор попросив Поручителя виконати своє зобов`язання за Договором поруки. 20 березня 2007 року між [PERSON] і ним [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги б/н, за змістом якого Новий кредитор одержав право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі 75 000 грн. Основний борг в сумі 75 000 грн. і 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи вже стягнуто судом і видано виконавчий лист №2-2048/07 від 27 липня 2018 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження. Відповідач [PERSON] своє зобов`язання за договором поруки не виконала, а тому на підставі норм чинного законодавства, просить стягнути з відповідача на його користь за період з 17.03.2007 року по грудень 2019 року 3% річних в сумі 28 720, 00 грн.; інфляційні витрати в розмірі 262 057, 61 грн. та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці Кодрян Л.І. від 28.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі і відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.17). 10 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Николайчук В.І. спрямував до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що день настання виконання зобов`язання є 01.02.2007 року. При цьому, згідно договору поруки від 25.05.2006 року, Порука припиняється якщо Кредитор протягом шести місяців з дня настання виконання зобов`язань Поручителя за цим Договором не пред`явить позову до Поручителя. Вважає, що оскільки Позивач не звернувся до суду з позовом до Поручителя протягом вказаного строку, Договір поруки припинив свою дію 01.09.2007 року, та такий позов є незаконним та необґрунтованим. Крім цього, вказав, що договір поруки не містить будь яких достатніх ідентифікуючих даних, щодо того, що він укладений стосовно розписки про позику саме 75 000 грн., а тому нарахування пені саме з цієї суми посилаючись на розписку від 25.05.2006 року - вважає необґрунтованим. Просив в задоволенні позову відмовити (а.с.75-77). 10 червня 2020 року представником [PERSON] подано відповідь на відзив, де вказала, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 05.07.2007 року по справі №2-2048/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів за договором позики задоволено позовні вимоги в повному обсязі, яке є чинним та ніким не оспорювалось. Зобов`язання за договором поруки між позивачем та відповідачем, а також розмір відповідного стягнення встановлено цим рішенням і відповідно до ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Просила позов задовольнити в повному обсязі (а.с.79-80). 24 червня 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Николайчуком В.І. подано до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вказав що відповідачу [PERSON] нічого не відомо про договір поруки, договір позики та розписки на суму 75 000 грн. та про рішення Святошинського районного суду м.Києва від 05.07.2007 року і нею подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Просить також застосувати строки позовної давності (а.с.85-87). На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м.Чернівці Бойчука О.І. №86 від 01 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2020 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Кодрян Л.І., справу передано до розгляду судді Семенко О.В. (а.с.96-97). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання представник позивача [PERSON] спрямувала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити повністю (а.с.122). Відповідач та представник відповідача в судове засідання повторно не з`явилися, до початку судового засідання представник відповідача [PERSON] спрямував на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у його та відповідача відсутність, просив застосувати строки позовної давності (а.с.130). Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з ряду підстав. Згідно ч.3 п.п.1, 2 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином, суд вважає за можливе у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України розглянути справу у відсутність учасників справи. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05.07.2007 року заявлені вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] , дата, місце народження та індентифікаційний код не відомо, проживаючого [ADDRESS] та з [PERSON] , дата місце народження та ідентифікаційний номер не відомо, проживаючої [ADDRESS] , солідарно, на користь [PERSON] , проживаючого [ADDRESS] , кошти за договором позики у сумі 75000 грн.00 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.00 коп., всього 75030 грн.00 коп., а на користь держави судовий збір у сумі 750 грн.00 коп. Рішення набрало законної сили 06.08.2007 року (а.с.60). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт наявності боргу відповідача перед позивачем встановлено рішенням суду і відповідно до ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім цього, суд вважає не обґрунтованими посилання відповідача на те, що ними подано заяву про перегляд заочного рішення, а отже рішення не може братись до уваги, оскільки як вбачається із наявного в суді доступу до Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.09.2020 року, відмовлено в поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2007 року по справі № 2-2048/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Заяву Николайчука В.І. , який представляє інтереси [PERSON] про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2007 року по справі № 2-2048/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, залишено без розгляду. Постановою про прийняття виконавчого провадження державного виконавця Шевченківського районного ВДВС м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Ліщинським О.В. 15.04.2019 року, прийнято до виконання виконавче провадження №57602969 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] кошти за договором позики у сумі 75 000 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30, 00 грн. (а.с.13). Таким чином, наявність відкритого виконавчого провадження, свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач виконав свої зобов`язання а відповідач борг не повернув. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором. За положеннями ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. В пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. Суд вважає, що нарахування індексу інфляції та 3% річних слід здійснювати за період з 24.12.2016 року по 24.12.2019 року, тобто в межах строку позовної давності, тобто за три роки які передували зверненню позивача до суду (ст.257 ЦК України). Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, оскільки розрахунок позивача є невірними, за період з 24.12.2016 року по 24.12.2019 року на суму боргу в розмірі 75 000,00 грн., суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат становить 20 842,50 грн., 3% річних (75 000х3:100:365х1096) - 6756, 16 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Крім цього, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial