Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що він 05 березня 2013 року ним в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» яке знаходиться в м. Сімферополі було відкрито договір №SAMDN25000733580026 відповідно до якого позивач передав ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 9 300 доларів США для їх розміщення на депозитному рахунку банка. 06 березня 2014 року строк дії договору закінчився та банк перевів грошові кошти на банківську картку № [NUMBER]. Того ж дня позивачем було знято з банківської картки 1 500 доларів США. На даний час на картці залишилося 8 358 доларів США, які позивач не може зняти зі своєї картки оскільки вона заблоковано, тому він просить суд стягнути з відповідача на його користь 8 385 доларів США. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те що вони не є належним відповідачем. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, просили слухати справу за відсутності їх представника. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 05 березня 2013 року позивачем в ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Сімферополі було відкрито договір SAMDN 25000733580026 відповідно якого позивач розмістив на депозитному рахунку грошові кошти в розмірі 9 300 доларів США. 06 березня 2014 року дія договору закінчилася та відділенням банку було відкрито банківську карту № [NUMBER] на яку були перераховані грошові кошти в розмірі 9 300 доларів США. Того ж, дня позивач зняв з банківської картки 1 500 доларів США. На даний час на банківський картці залишилося 8 358 доларів США, які позивач не має можливості зняти, оскільки банківська картка № [NUMBER] заблокована. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, На підтвердження доводів про існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк" перед вкладником [PERSON], позивачем надано виписку за період з 06 березня 2014 року по 07 серпня 2014 рік, видану Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ "Приватбанк". Згідно вказаної виписки на банківській картці № [NUMBER] знаходяться грошові кошти в загальній сумі 8 358,20 доларів США /а.с. 87-88/. Проте вказану довідку суд вважає недопустимим доказом, оскільки вона видана неповноважною особою. Так загальновідомим є факт окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим, у зв'язку з чим 15 квітня 2014 р. Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території». На виконання вищевказаного Закону та ряду інших законів і нормативно-правових актів Правлінням Національного банку України 6 травня 2014 р. було прийнято постанову № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі -постанова НБУ № 260). Відповідно до п. 5 постанови НБУ № 260 банки, в тому числі ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Проте ще до прийняття постанови НБУ № 260 у квітні 2014 р. окупаційною владою були прийняті рішення щодо припинення діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ "Приватбанк" на території Республіки Крим, серед яких і філія Кримського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк". Окрім того звертає на себе увагу і та обставина, що позивачем в позовній заяві вказано, що після закінченні дії договір SAMDN 25000733580026 06 березня 2014 року відділенням банку було відкрито банківську карту № [NUMBER], однак в наданій виписці вказано, що на банківську карту № [NUMBER], перераховані грошові кошти по депозиту SAMDN [NUMBER] Таким чином дана виписка, яка видана не уповноваженою відповідачем особою, не є доказом існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, а інших доказів на підтвердження вказаної обставини позивач не надала. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 21 квітня 2014 р. для забезпечення позову заступника прокурора Республіки Крим за захист інтересів невизначеного кола осіб до ПАТ КБ "Приватбанк" про припинення протиправних дій по невиконанню зобов'язань, що випливають з договорів банківського вкладу, майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», права, що випливають з договорів, інші права, в тому числі права вимоги, передані в довірче управління Автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників», яка діє на підставі закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 4 квітня 2014 р. «О защите интересов физических лиц, имеющих вклады в банках и обособленных структурных подразделениях банков, зарегистрированных и (или) действующих на территории Республики Крым и на территории города федерального значения Севастополя». Ухвалою судді Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 4 червня 2014 р. про заміну заходів забезпечення позову Автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників», розташованій у м. Москва, фактично були надані права власника майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк» в Автономній Республіці Крим. З офіційних повідомлень в мережі Інтернет вбачається, що заснована Російською федерацією Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» в Автономній Республіці Крим перебрала на себе всі права та зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі і ті, які виникли на підставі договорів банківського вкладу (депозиту). Враховуючи, що договори банківського вкладу, зобов'язання за якими є предметом даного спору, укладалися в Автономній Республіці Крим, яка була окупована Російською Федерацією, до припинення окупації ПАТ КБ «Приватбанк» не може відповідати за даним позовом. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивачем не надано жодних доказів існування правовідносин між позивачем та відповідачем, тому за таких обставин суд відмовляє у позові за недоведеністю та безпідставністю вимог. Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed