Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до виконкому Великобийганської сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] Берегівського району, Закарпатської області. Позов мотивований тим, що матір позивачки [PERSON], якій належав будинок та надвірні споруди за вище вказаною адресою, померла [INFO] року, не залишивши заповітного розпорядження. До своєї смерті вона проживала разом з позивачкою за адресою [ADDRESS], Берегівського району, Закарпатської області. Таким чином, позивачка успадкувала вищезазначений будинок та надвірні споруди, однак коли вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, отримала відмову, так як виявилось, що житловий будинок не зареєстрований відповідним чином. Позивачка у судове засідання не з'явився, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач - представник виконавчого комітету Великобийганської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно довідки КП "Берегівське БТІ БРР", житловий будинок [ADDRESS] не зареєстрований. Так, постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а саме пунктом 23 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно" і "Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved