Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, з 17.07.1999 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 12.09.2007 було розірвано. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували проживати разом і від їх спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої записано відповідача. Вже на протязі тривалого часу вони з [PERSON] разом не проживають. Вона не працює, здійснює догляд за дитиною. Відповідач на утримання дитини коштів не виділяє, їхніми з дитиною умовами існування не цікавиться, матеріально не підтримує, хоча він матеріально добре забезпечений, оскільки займається підприємницькою діяльністю. В зв`язку з вказаними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на утримання доньки на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн, а на її утримання, як непрацюючої матері по перебуванню за доглядом дитини до досягнення трьохрічного віку, тобто до [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставити та просять позов задовольнити. Також позивач вказала, що оскільки вона не працює, тому не має можливості належним чином утримувати себе та доньку. Представник позивача вказав, що ті суми, які позивач просить стягнути з відповідача є достатніми для утримання позивача з донькою, враховуючи нинішню цінову політику. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки має гарні заробітки. Відповідач позов не визнав. Вказав, що не бажає здійснювати виплату аліментів на утримання позивача та його доньки, однак не заперечує купувати дитині одежу. Пояснив, що він офіційно працює таксистом та заробляє десь 200 грн. в день. Після припинення сімейних відносин з позивачем, він все залишив їй, а вона продала майно за безцінь. Він живе на квартирі в гутрожитку. Вважає, що позивач повинна працевлаштуватися та заробляти кошти на своє утримання та утримання дитини. Він з дитиною бачиться, водить її на батути, вона забезпечена всім. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження від 30.01.2017 серія [NUMBER] (а.с.5), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Також не заперечується сторонами той факт, що дитина знаходиться на утриманні матері, позивача по справі, яка на даний час є непрацюючою. Відповідно до довідки, виданої філією "Птахокомплекс ТОВ "Вінницька птахофабрика" від 05.07.2019 №318 (а.с.55), [PERSON] працював з 10.06.2019 по 20.06.2019 на посаді слюсар-ремонтник в філії "Птахокомплекс ТОВ "Вінницька птахофабрика" і його дохід за червень 2019 становив 4019,58 грн. Згідно повідомлення Головного управління ДФС України у Вінницькій області від 10.07.2019 №18343/9/02-32 (а.с.59) [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Дата реєстрації -16.07.2007, дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності - 16.01.2015. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дитини регламентуються ст.180-182, 192 СК України. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт проживання та знаходження на утриманні позивача її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, а тому з останнього необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання доньки. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.01.2019 встановлено в розмірі 1626 грн., а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 813 грн. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованоінтереси дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працюючим, інших утриманців не має. З огляду на те, що батьки зобов`язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя, з урахуванням того, що донька проживає з матір`ю і фактично тягар утримання лежить на ній, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів на думку суду буде правильним та справедливим, а також достатнім для утримання дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання жінки, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком, у зв`язку з проживанням з нею дитини, якій не виповнилось три роки, регулюються ст. ст. 84, 91 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить жінці - матері незалежно від цієї обставини. Однак, за змістом вказаної статті з чоловіка можливо стягнути аліменти на утримання жінки, з якою проживає дитина, якщо він достатньо матеріально забезпечений. Разом з тим, ні позивачем, ні її представником належних та допустимих доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача суду не надано, тобто ними не надано доказів, які б надавали суду можливість дослідити спроможність відповідача сплачувати аліменти одночасно на дитину та на утримання матері дитини. Наявні в матеріалах справи докази про доходи відповідача свідчать про відсутність в останнього можливості утримувати позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання позивача - жінки, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком, у зв`язку з проживанням з нею дитини, якій не виповнилось три роки, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити через недоведеність їх позивачем. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 26.11.2018, тому, відповідно з цієї дати суд присуджує аліменти на утимання дитини. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору щодо заявлених нею двох позовних вимог і відносно однієї з них, а саме, щодо стягнення аліментів на утримання жінки, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком, у зв`язку з проживанням з нею дитини, якій не виповнилось три роки їй відмовлено в задоволенні позову, тому судові витрати в цій частині слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи, що позовні вимоги щодо стянегнення аліментів на утримання дитини задоволено, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial