Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

18.09.2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про скасування наказу від 19.08.2015р. про звільнення, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 19.08.2015р. на підставі наказу №68-к, позивача звільнено із займаної посади замісника генерального директора ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогули. Із вказаним звільненням позивач не згоден, оскільки в період з 06 по 19 серпня 2015р. він знаходився на стаціонарному лікуванні у 1-ій міській лікарні у м.Миколаєві, що підтверджується лікарняними листами. Про те, що позивач знаходиться на лікарняному було відомо адміністрації підприємства. При звільненні у порушення норм ст. 149 КЗпП України, у позивача адміністрація не витребувала письмових пояснень, крім того, після звільнення. йому не видана трудова книжка та не проведено розрахунок при звільненні. В зв'язку із незаконним звільненням, позивач поніс моральні страждання та переживання, розмір заподіяної моральної шкоди він оцінив у 20 000 грн. Ухвалою суду від 26.11.2015р. позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки трудової книжки, а також про відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду. У судове засідання сторони не з'явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову про скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Справа розглядалась судом у заочному порядку відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", на посаді замісника генерального директора по виробництву. Згідно наказу від 19.08.2015р. №68-к [PERSON] звільнено з посади за п.4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із відсутністю на роботі без поважних причин з 06 серпня 2015р. /а.с. 4/. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Про недопустимість звільнення працівника, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність, зазначено і у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із наступними змінами і доповненнями). Згідно наданого листка непрацездатності, [PERSON] у період з 06.08.2015р. по 21.08.2015р. знаходився на стаціонарному лікуванні у міській лікарні №1 м.Миколаєва /а.с. 5/. Таким чином, звільнення позивача проведено з грубим порушенням норм трудового законодавства. Згідно ч.1,2,7 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неправомірність звільнення позивача на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку із чим, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді замісника генерального директора ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара". Рішення суду підлягає негайному виконанню. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved