Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В лютому 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 18 років 4 місяці, з них з 15.10.1997 року по 22.02.2016 року підземним гірником, підземним гірничим робітником, підземним прохідником на ш. "Ювілейна", ПрАТ « Євраз Суха Балка». У листопаді 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1416 промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання - радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 білатеральна на фоні полісегментарної дископатії (протрузії дисків L2-L3 - до 3,5 мм та L3-L4 до 3 мм; грижі дисків L4-L5 до 10 мм та L5-S1 до 10,5 мм) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ 1-2 ст); - вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ 2 ст), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеню); - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ст.. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 320000,00 грн., які просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не зявився. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовільнити, з підстав, що вказані в позові. Представник відповідача - ПрАТ «Євраз Суха Балка» позов не визнала. Зазначала, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 15.10.1997 року по 22.02.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на шахті «Ювілейна» ПрАТ «Євраз Суха Балка» підземним гірником, підземним гірничим робітником, підземним прохідником, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки та не заперечувались сторонами під час розгляду справи. Згідно рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1416 промислової медицини позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 білатеральна на фоні полісегментарної дископатії (протрузії дисків L2-L3 - до 3,5 мм та L3-L4 до 3 мм; грижі дисків L4-L5 до 10 мм та L5-S1 до 10,5 мм) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ 1-2 ст); вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ 2 ст), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеню); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ст.. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 26.01.2016 р. № Ф-2/2-11-3/281 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював в підземних умовах шахти. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму та виробничої локальної вібрації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання 21.12.2016 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці по вмісту в повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 кл. 2 ст. шкідливості, за параметрами шуму - до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за мікрокліматом - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем вібрації - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, загальна оцінка - до 3 класу 3 ступеня шкідливості. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - 9,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, що в 4,6 рази перевищує норму. Вібрація локальна, в дБ: 115 при гранично допустимому 112. Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг - 50 при гранично допустимій до 30. Робоча поза - не зручна 41,4/ при гранично допустимій до 25%. Нахили тулуба - 250 разів за зміну, при нормі до 100 разів; Величина статичного навантаження при утриманні вантажу двома руками - 110540 кг/с при гранично допустимому до 70000 кг/с. Згідно з висновком МСЕК від 09.02.2017 року серії 12 ААА № 044568 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65 % та 3 група інвалідності з 06 лютого 2017 р. з переоглядом у 2018 р. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування». Відповідно до Закону України "Про охорону праці , на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при фізичному навантаженні відчуває біль у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в верхні та нижні кінцівки, що посилюється при рухах, біль та оніміння в кистях, мерзлякуватість в них, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м'язах та м'язах передпліч, частіше в нічний час та після фізичного навантаження, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з харкотинням, головний біль при підвищенні артеріального тиску. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мала потерпіла до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 33 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги , оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial