Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. В ході судового розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги звернувшись з позовними вимогами до відповідачів [PERSON], Приватного підприємства „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС", та просив суд: 1) визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON], інформацію з матеріалу «[INFO]», розповсюджену в мережі Інтернет за адресою [INFO], а саме: «[PERSON] передал гроб журналисту IPNews...[PERSON] проплатил акцию против совладельца сайта IPNews [PERSON]...Возле подьезда дома [PERSON] расположили гроб с плакатом. По нашей информации, заказчиком «демонстрации» выступил [PERSON] &lд;...&?а;»; 2) зобов'язати [PERSON] та Приватне підприємство „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС" протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по справі спростувати наступну інформацію з матеріалу «[INFO]», поширену ними в мережі Інтернет за адресою [INFO], а саме: «[PERSON] передал гроб журналисту IPNews...[PERSON] проплатил акцию против совладельца сайта IPNews [PERSON]...Возле подьезда дома [PERSON] расположили гроб с плакатом. По нашей информации, заказчиком «демонстрации» выступил [PERSON] &? ;...&gI;»; спростування повинно мати посилання на рішення суду, дату його винесення, спростування не повинно містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок [PERSON] та Приватного підприємства „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС", текст спростування повинен попередньо бути узгодженим з [PERSON] та поширений у той же спосіб, що і інформація, яка спростовується; 3) заборонити [PERSON] та Приватному підприємству „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС" розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації, в інтерв'ю, в розмовах з будь-якими особами тощо) інформацію, а саме: «[PERSON] передал гроб журналисту IPNews...[PERSON] проплатил акцию против совладельца сайта IPNews [PERSON]...Возле подьезда дома [PERSON] расположили гроб с плакатом. По нашей информации, заказчиком «демонстрации» выступил [PERSON] &?с;...≥»; 4) стягнути з [PERSON] та Приватного підприємства „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС" солідарно на користь [PERSON] 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2017 року відкрито провадження за вищевказаним позовом. 19.12.2017 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення доказів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON], в особі представника [PERSON], до [PERSON], Громадської організації «Комісія по боротьбі з корупцією» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди - задоволено. Витребувано від ТОВ «Інтернет Інвест» відомості про власника (власників) веб - сайту [INFO], а саме: повне найменування (прізвище, ім'я, по-батькові, адресу, ідентифікаційний код, місцезнаходження (місцеперебування), номери засобів зв'язку, станом на 21.11.2017 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], громадської організації „Комісія по боротьбі з корупцією" (Інформаційне агентство „ІРNews") про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про заміну первісних відповідачів на належних - задоволено. Замінено первісних відповідачів [PERSON], громадської організації „Комісія по боротьбі з корупцією" (Інформаційне агентство „ІРNews") належними відповідачами, а саме на: [PERSON]; Приватне підприємство „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС". З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень, та просив суд винести рішення про задоволення позову. Представники відповідачів Приватного підприємстві „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС" та [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем зазначено, що поширена інформація на сайті є недостовірна, але доказів цього позивачем не надано, а отже факт недостовірності інформації не доведений позивачем. Події про які мова йде в оспорюваній статті, дійсно відбувалися, що підтверджується заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] до правоохоронних органів. В заяві про вчинення кримінального правопорушення, [PERSON] вказує на те, що незаконні дії на його думку міг вчинити Позивач та наводить обґрунтування своїм доводам. Тому вважають, що інформація, яку оспорює позивач, відноситься до оціночного судження та не підлягає спростуванню. Крім того, в самій статті зазначено, що по інформації автора статті заказником автора є [PERSON], тобто це є вираженням суб'єктивної думки і поглядів автора статті, що також не може бути предметом перевірки на достовірність. Аналіз змісту оскаржуваної інформації говорить про те, що вона направлена не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а є лише висловлюванням. Зазначене вираження не може бути перевірене на предмет відповідності дійсності. Отже, на думку відповідачів, враховуючи те, що позивач є бізнесменом, благодійником, що підтверджується документами наявними в матеріалах справи, отже являється публічною особою, тому свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку з боку журналістів і громадськості, і повинен бути більш терпимим до критики. Також, представники відповідачів зазначають, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди відповідачами, а також обґрунтованості суми заявленої позивачем моральної шкоди. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, заслухавши пояснення учасників справи, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] на Інтернет-сайті за посиланням [INFO] розміщена стаття під заголовком «[INFO]», в якій вказується, що, [PERSON] проплатив акцію проти співвласника сайту IPNews [PERSON]. Зокрема, в заголовку статті та самій статті зазначається: «[PERSON] передал гроб журналисту IPNews...[PERSON] проплатил акцию против совладельца сайта IPNews [PERSON]...Возле подьезда дома [PERSON] расположили гроб с плакатом. По нашей информации, заказчиком «демонстрации» выступил [PERSON] &?д;...&? ;». Крім того, на сторінці соціальної мережі Facebook, за Інтернет посиланням [INFO] розміщений пост аналогічного змісту зі статтею. Позивач зазначає, що вказана інформація є негативною і недостовірною інформацією відносно позивача. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). При розгляді даної справи, суд враховує також міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова, свободи вираження поглядів. Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В силу ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в п. 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом, це передумова плюралізму поглядів. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дослідивши поширену інформацію в системному зв'язку з текстом статті під назвою «[INFO]», суд приходить до висновку, що викладена в статті інформація свідчить про те, що вона є оціночними судженнями невстановленої особи, оскільки позивач не надав суду доказів авторства. Також встановлено, що про події про які мова йде в оспорюваній статті, дійсно відбувалися, що підтверджується заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] до правоохоронних органів (а.с. 110-111). Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Однак, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (стаття 89 ЦПК України), суд дійшов висновку, що вимоги позову щодо визнання недостовірними, такими що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність, репутацію позивача відомості, розповсюджені відповідачами є недоведеними, оскільки позивачем не надано суду і під час розгляду справи не здобуто відповідних доказів поширення негативної, недостовірної інформації щодо позивача. Відповідно до листа ТОВ «Інтернет Інвест» № 812 від 27.12.2017 рок (а.с. 67) реєстрантом доменного імені [INFO] є [PERSON]. Відповідно до Витягу з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та формаційних агентств, як суб'єктів інформаційної діяльності № 1902 від 07.12.2017 засновником Інформаційного агентства „ІРNews" є Приватне підприємство „НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА „ШІК-СЕРВІС". Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) . Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Враховуючи, що автор статті під назвою «[INFO]» не зазначений, належним відповідачем по справі, згідно наведених роз'яснень Пленуму, є власник веб-сайта, особи якого позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Доказів того, що відповідачі є власниками веб-сайту, суду не надано. Відповідно до Закону України «Про телекомунікації», домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється, а доменне ім'я -позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. Позивач в якості доказу надає лист ТОВ «Інтернет Інвест», з якого вбачається, що [PERSON] є реєстрантом доменного імені, а не власником. Доказів того, що відповідач [PERSON] є власником веб-сайту, суду не надано. [PERSON] згідно відповіді є власником доменного імені, але не самого ресурсу. Також, позивач зазначає, що ПП «Науково-виробнича фірма «ШІК -СЕРВІС» є відповідачем, оскільки є засновником Інформаційного агентства «IPNews» . Доказів того, що ПП «Науково-виробнича фірма «ШІК-СЕРВІС» є власником веб-сайту, суду не надано. Враховуючи, що автор статті не зазначений, належним відповідачем по справі, згідно наведених роз'яснень Пленуму, є власник веб-сайта, особи якого позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов пред'явлено до неналежних відповідачів, тому, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2 , у його задоволенні слід відмовити. Щодо позовних вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., суд вважає, що з врахуванням недоведеності вимог позивача, ці вимоги також не підлягають задоволенню. Так, виходячи з роз'яснень викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed