Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до СФГ "Найдьон" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В процесі розгляду справи нею було доповнено позовні вимоги, в обґрунтування яких вона зіслалася на те, що відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія I-ДП № 027504, виданого 28 лютого 2002 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 569/8 її батько [PERSON] являвся власником земельної ділянки площею 6.070 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. [INFO] року [PERSON] помер, на випадок смерті заповіту не залишив, тому вищевказана земельна ділянка перейшла у власність позивачки, як спадкоємиці першої черги за законом відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.10.2013 року державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1672. У листопаді 2013 року їй стало відомо про існування договору оренди спірної земельної ділянки між [PERSON] та СФГ «Найдьон» від 09.04.2008 року строком на 10 років, зареєстрованого у Покровському районному відділі Дніпропетровської філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 21 квітня 2009 року за № 040913001646. Вказаний договір оренди вважає недійсним, так як він не відповідає істотним умовам договору оренди, які передбачені ст.15 ЗУ «Про оренду землі», а саме - не вказано кадастровий номер та місце розташування земельної ділянки, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відсутній план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, відсутній кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, відсутній акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відсутній проект відведення земельної ділянки. Крім того, померлому не надавався примірник договору, в акті приймання-передачі земельної ділянки відсутня дата складання. Також, позивачка стверджує, що іншою підставою для визнання договору оренди недійсним є те, що вказаний договір її батько не підписував. Крім того, оскаржуваним договором оренди земельної ділянки розмір орендної плати встановлено на рівні 2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В зв'язку з чим, позивачка просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 09 квітня 2008 року, укладений між [PERSON] та СФГ «Найдьон». В судовому засіданні позивачка обставини, викладені в позові підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав повністю та суду пояснив, що позивачкою не надано жодного доказу, що [PERSON] не підписував спірний договір. Крім того, оскаржуваний договір відповідає вимогам ЗУ «Про оренду землі», що вбачається зі змісту самого договору. На час укладання спірного договору законодавством в тому числі і ЗУ «Про оренду землі» не передбачалося вказувати кадастровий номер земельної ділянки. Крім того, батько позивачки отримував орендну плату відповідно до умов договору. Щодо розміру орендної плати представник відповідача пояснив, що оскаржуваним договором оренди земельної ділянки від 09.04.2008 року розмір орендної плати встановлено на рівні 2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки норма ст.1 Указу Президента України щодо 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки вступила в дію лише після 19.08.2008 року, тобто після укладання оспорюваного договору. Просить в позові відмовити та застосувати строк позовної давності. Заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Так, судом достовірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія I-ДП № 027504 від 28.02.2002 року року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 569/8 [PERSON] являвся власником земельної ділянки площею 6.070 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Між [PERSON] та відповідачем в 09.04.2008 року був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстровано у Покровському районному відділі Дніпропетровської філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 21 квітня 2009 року за № 040913001646. У вказаному договорі оренди землі не вказано кадастровий номер та місце розташування земельної ділянки, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відсутній план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, відсутній кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, відсутній акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відсутній проект відведення земельної ділянки. Так, [INFO] року [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей 13 червня 2012 року зроблений відповідний запис за № 28 та видано виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Відповідно до ст.1215 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинися внаслідок його смерті. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.10.2013 року нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 1672 вищевказана земельна ділянка перейшла у власність [PERSON] Спірні правовідносини виникли щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Згідно зі ст. 210 та ст. 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції на час підписання сторонами договорів оренди земельних ділянок (09 квітня 2008 року) не було передбачено необхідності зазначення в них умов, вказаних позивачкою в позовній заяві. Зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», якими було передбачено необхідність зазначення в договорі оренди землі таких умов, було внесено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16 вересня 2008 року № 509 - VІ, який набрав чинності 14 жовтня 2008 року, тобто після підписання договору оренди землі між померлим і відповідачем та погодження ними їх умов. Крім того суд вважає посилання позивача, що однією з підстав недійсності договору є те, що оскаржуваним договором оренди земельної ділянки від 09.08.2008 року розмір орендної плати встановлено на рівні 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки є невірним, так як розмір орендної плати не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки встановлено Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», тобто після укладення оспорюваного договору. З матеріалів справи вбачається, що спірний договір оренди укладений у письмовій формі, який підписаний [PERSON] та даний договір оренди землі пройшов державну реєстрацію, орендодавець тривалий час отримував орендну плату за землю, отже це свідчить, що він схвалив умови договору. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачка не надала суду жодного доказу того, що підпис на спірному договорі оренди землі зроблено не [PERSON], а іншою особою, клопотання про призначення експертизи вона не заявляла. Також нею не доведено той факт, що померлий не отримував примірника договору. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки факт порушення прав, інтересів та свобод позивача зі сторонни відповідача не встановлено. Що стосується пояснень представника СФГ «Найдьон» щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У абзаці 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого про особу, яка його порушила. Суд вважає строки звернення не пропущеними, так як строк позовної давності необхідно рахувати з моменту прийняття [PERSON] спадщини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed