Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] в заяві від 21 лютого 2014 року просить стягнути з відповідача заборговану йому відповідачем заробітну плату за період з 1 січня 2013 року по 1 січня 2014 року в розмірі 24 711 гривень 48 копійок та спричинену у зв'язку з цим моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10 000 гривень. Покликається на те, що причиною невиплати належного йому заробітку є його відмова від написання заяви про звільнення з роботи за власним бажанням і небажання відмовитися від належної йому частки у майні підприємства. Моральну шкоду обгрунтовує порушенням його законних прав на винагороду за працю, вказує на те, що він є потерпілим від аварії на ЧАЕС І категорії, постійно потребує коштів на лікування. В судовому засіданні 25 березня 2014 року позивач [PERSON] з наведених в позовній заяві підстав заявлені вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень підтримав. Пояснив, що з роботи його звільнено і виплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 24 711 гривень 48 копійок. Показав також, що під час відпустки він хворів, лікувався стаціонарно, а тому потребував коштів. Змушений був позичати гроші на лікування. Звертався до керівних працівників підприємства з проханням виплатити йому заборговану заробітну плату, однак йому пояснили, що виплачено її буде лише у випадку відмови від належної йому пайової частки у власності підприємства "Березнівський райагробуд", або у разі звільнення з роботи. Тоді як у грудні 2013 року керівництвом відповідача було проведено розрахунок по заробітній платі з усіма працівниками підприємства, які відмовилися від належних їм часток у його майні чи звільнилися з роботи. Просить задовольнити його позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень. Представник відповідача [PERSON] не визнав позовних вимог [PERSON] з тих підстав, що заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] утворилася за період його роботи головним інженером "Березнівського райагробуду", тобто і з його вини як одного з керівних працівників відповідача також, а крім цього до приходу інвестора на підприємство у листопаді 2013 року. Разом з тим підтвердив, що підприємство у грудні 2013 року провело розрахунок по заробітній платі з працівниками райагробуду. На той час [PERSON] знаходився на лікарняному, оплата якого проводиться не за рахунок підприємства, тому виплати йому не проводилися. На даний час кошти для виплати заробітної плати позивачу у підприємства відсутні. Вини відповідача в утворенні заборгованості із заробітної плати перед [PERSON] не вбачає. Просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, суд позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди задовольняє частково. При цьому зазначає наступне. Той факт, що станом на 1 січня 2014 року заборгованість Березнівського райагробуду по заробітній платі перед [PERSON] становила 22 711 гривень 48 копійок доведено довідкою № 9 від 21 січня 2014 року, яку надав відповідач по справі (а. с. 2). Виплачена вона [PERSON] лише станом на 25 березня 2014 року (довідка № 38 на а. с. 30). Тоді як згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Пунктом 4.8 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Березнівського райагробуду (а. с. 14), передбачено, що виплата заробітної плати має здійснюватися в робочі дні два рази на місяць: аванс 24 числа поточного місяця, остаточну виплату - 9 числа наступного місяця. В судовому засіданні встановлено, що вказані умови колективного договору та вимоги закону відповідачем не виконано. А згідно зі ст.3 Закону України "Про колективні договори і угоди" колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони. А зі змісту ч.2 ст. 18 цього Закону слідує, що відповідальність за невиконання умов колективного договору покладається саме на керівника (власника) підприємства. А тому покликання представника відповідача [PERSON] на те, що заробітна плата не виплачена позивачу в тому числі й з його вини як головного інженера підприємства, є безпідставним. Та обставина, що заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] утворилася до зміни керівництва підприємством та приходу інвестора, не впливає на обгрунтованість заявленої [PERSON] вимоги. Адже підприємство не ліквідовувалося і не реорганізовувалося, залишається чинним укладений раніше колективний договір. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні одним із взятих на себе зобов'язань новим співвласником підприємства було погашення в найкоротші строки заборгованості із заробітної плати його працівникам. Суд вважає встановленим, що у відповідача була можливість виплатити борги по заробітній платі [PERSON] одночасно з іншими працівниками підприємства - протягом грудня 2013 року, коли з пояснень в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] було проведено такий розрахунок з працівниками "Березнівського райагробуду". Про це свідчить і той факт, що в березні 2014 року, вже в ході розгляду справи судом, відповідач в повному обсязі виплатив [PERSON] заборговану заробітну плату. Надуманим є його пояснення й про те, що [PERSON] заробітну плату у грудні 2013 року не було виплачено тому, що він знаходився на лікарняному. Адже в судовому засіданні встановлено, що на вказаний період той перебував у черговій відпустці, перед настанням якої в порушення вимог ч.4 ст. 115 КЗпП України про те, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки, йому не було проведено цієї виплати також. Під час відпустки позивач хворів і лікувався стаціонарно. На підставі наведеного суд приходить до висновку що заробітну плату [PERSON] не було виплачено Березнівським райагробудом з вини його нинішнього керівництва, при цьому допущено порушення однієї із основних гарантій трудових прав громадян, встановлених ст. 43 Конституції України про те, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За наведених обставин суд приходить до висновку, що умисне невиконання цієї конституційної норми у відношенні [PERSON] спричинило позивачу моральну шкоду. Адже крім уже зазначеного позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, постраждалим від аварії на ЧАЕС І категорії (а. с. 6,8-9) . В період коли йому не було виплачено заробітну плату відповідачем він двічі - у грудні 2013 року та у березні 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні, про що свідчать епікризи на а. с. 10-11. А тому покликання позивача [PERSON] на те, що вказаними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду внаслідок переживань викликаних відсутністю коштів для лікування, що в свою чергу призвело до погіршення стосунків в сім'ї, слід визнати обгрунтованими. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Крім цього, ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вважаючи такі факти встановленими, суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати спричинену позивачу [PERSON] моральну шкоду, яку зважаючи на характер правопорушення, глибину його душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості, визначає в розмірі 3000 гривень. Суд також покладає на відповідача судові витрати, від сплати яких згідно закону позивач [PERSON] звільнений.

Outcome: partial