Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

28 травня 2013 року до суду звернувся КП „Донецькміськводоканал" з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення. В позові зазначив, що 21 вересня 2012 року ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька скасовано наказ від 24 квітня 2012 року, виданий Ленінським районним судом м. Донецька про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 8 165 грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 107 грн. 30 коп. Відповідачі проживають за адресою [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем укладено договір по оплаті за користування послугами по водовідведенню та водопостачанню шляхом видачі розрахункової книжки. Станом на 01 квітня 2012 року заборгованість за надані послуги складає 8 165 грн.01 коп., яку позивач просив стягнути у розмірі 8 272 (8 165, 01+107,30)грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. 10 липня 2013 року до суду з зустрічним позовом про визнання договору недійсним до КП „Донецькміськводоканал" звернулась [PERSON] В позові зазначила, що 17 лютого 2011 року вона отримувала технічні умови для встановлення лічильника води в її квартирі. На той час у приміщенні КП „Донецькміськводоканал" у черзі разом з нею знаходилась велика кількість людей та коли дійшла черга позивача працівник відповідача надала їй пустий бланк договору для підпису. Ця працівник пояснила що це формальність для оперативного встановлення лічильника і позивач підписала зазначений договір. Згодом позивачу стало відомо, що вона підписала бланк з невідомим змістом, співробітники відповідача його заповнили та вказали в ньому суму неіснуючого боргу. Тому позивач вважає, що зазначений договір повинно визнати недійсним згідно до ст. 230 ЦК України, оскільки його підписання відбулось під впливом омани споживача зі сторони КП „Донецькміськводоканал". 27 листопада 2013 року КП „Донецькміськводоканал" уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 листопада 2009 року по 01 квітня 2012 року у розмірі 2 768 грн. 68 коп. та судові витрати у розмірі 222 грн. 00 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 27 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги КП „Донецькміськводоканал" і зустрічні позовні вимоги [PERSON]: стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON], що мешкають за адресою: [ADDRESS], на користь КП „Донецькміськводоканал" заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення у сумі 2 768 грн. 68 коп., а також судовий збір у сумі 222 грн. та визнано недійсним договір про погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення від 17 лютого 2011 року, укладений між КП „Донецькміськводоканал" та [PERSON] Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року вирішено питання про судові витрати: стягнуто з КП „Донецькміськводоканал" на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. Зазначені рішення оскаржила [PERSON], в апеляційній скарзі просила змінити початок перебігу строку позовної давності, а саме: з 27 листопада 2010 року по 27 листопада 2013 року та з врахуванням додаткового рішення від 12 грудня 2013 року скасувати повністю рішення від 27 листопада 2013 року. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваним рішенням з відповідачів було стягнено борг за період з 01 листопада 2009 року по 31 березня 2012 року, як встановив суд першої інстанції, позивач просив стягнути борг у розмірі 8 272 грн. 31 коп., але потім змінив суму боргу на 2 768 грн. 68 коп. В апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції також встановлено, що позовні вимоги за той же період з 01 листопада 2009 року по 01 квітня 2012 року у розмірі 8 227 грн. 31 коп. не відповідають договору про розстрочення заборгованості у розмірі 7 997 грн. 30 коп. Тому, на думку апелянта, на підставі ст. 230 ЦК України суд задовольнив зустрічний позов апелянта, змінив суму боргу 8272 грн. 31 коп. на 2 768 грн. 68 коп. за той же період з 01 листопада 2009 року по 01 квітня 2012 року, відповідно до уточненої позовної заяви. На думку апелянта перебіг строку позовної давності повинен починатися з 27 листопада 2010 року по 27 листопада 2013 року, а не з 01 листопада 2009 року по 01 квітня 2012 року. Крім того, зазначає, що підставою взаємних зобов'язань повинен бути договір, укладений відповідно до норм чинного законодавства, а згідно з ч. 3 ст. 20, ч. 1 Прикінцевих положень Закону України „Про житлово-комунальні послуги", договір укладається на підставі типового договору та усі договори, укладені до 01 січня 2005 року, є недійсними. Апелянт не погоджується з висновком суду, що вона не довела факт не користування послугами «ДМВК» з вересня 2010 року по березень 2011 року, вважає, що такими доказами є пояснення її свідків. Апелянт в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову КП „Донецькміськводоканал". [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце слухання скарги повідомлявся належним чином телефонограмою № 4915 від 31 березня 2014 року, яка зареєстрована у журналі телефонограм № 2, доказів поважності причин своєї відсутності суду не надав, тому на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто за його відсутністю. Представник КП „Донецькміськводоканал" в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати частині задоволених зустрічних позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що згідно виписки з особового рахунку № 839258 та відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України, відповідачі зареєстровані та мешкають у квартирі [ADDRESS] (а.с. 5). Між позивачем та [PERSON] укладено договір на оплату за користування послугами з водопостачання і водовідведення шляхом видачі розрахункової книжки, дана форма договору закріплена ст. 639 ЦК України. Таким чином, на власників, наймачів та орендарів квартир покладено обов'язок сплачувати комунальні послуги, квартирну плату. Тарифи на послуги з водопостачання і водовідведення були встановлені на підставі розпоряджень Донецької облдержадміністрації від 05 серпня 1996 року № 541 та від 28 березня 200 року № 213, рішень Донецької міської ради від 25 лютого 2004 року № 100, від 21 червня 2005 року № 20/1, від 20 травня 2008 року № 19/11, від 22 грудня 2008 року № 26/199 та Постанови комісії регулювання електроенергетики України від 27 січня 2011 року № 95. Також судом першої інстанції встановлено наступне , що 07 грудня 2009 року за заявою КП «Донецькміськводоканал» було винесено судовий наказ №2-н-4744/2009, яким у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було стягнуто суму заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 3 340,80 грн. за період з 01 листопада 2006 року по 01 листопада 2009 року. Вказаний наказ до теперішнього часу не виконано. 24 квітня 2012 року за заявою КП «Донецькміськводоканал» було винесено судовий наказ №2-н/0532/1060/2012, яким у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто суму заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 8165,01 грн., яка виникла станом на 01 квітня 2012 року. Ухвалою суду від 21 вересня 2012 року наказ від 24 квітня 2012 року № 2-н/0532/1060/2012 на підставі заяви [PERSON] було скасовано. Судом першої інстанції, з розрахунку заборгованості за отримані послуги за водопостачання і водовідведення, встановлено, що відповідачі, внаслідок несплати послуг, наданих позивачем, мають заборгованість за період з 01 листопада 2009 року по 31 березня 2012 року у розмірі 2 768 грн. 68 коп. Задовольняючи позовні вимоги КП «Донецькміськводоканал», суд першої інстанції виходив з встановлення наявності заборгованості відповідачів за послуги позивача за період з 01 листопада 2009 року по 31 березня 2012 року у розмірі 2 768 грн. 68 коп. З зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки наявність заборгованості відповідачів за отримані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 листопада 2009 року по 31 березня 2012 року у розмірі 2 768 грн. 68 коп. встановлена судом, підтверджена належними доказами та підлягає стягненню на підставі ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Доводи апеляційної скарги щодо зміни позивачем розміру позовних вимог, апеляційний суд приймає критично, оскільки зміна розміру позовних вимог є правом позивача, яке закріплено процесуальним кодексом та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду за встановлених обставин. Доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду зо вона не довела суду що не користувалась послугами позивача з вересня 2010 року по березень 2011 року, апеляційний суд приймає критично, оскільки зазначені доводи апелянта не підтверджені належними доказами, інших доказів суду апеляційної інстанції не надано. Клопотання про виклик свідків для підтвердження цих фактів в судовому засіданні апеляційного суду не заявлено, крім того відповідно до вимог діючого процесуального законодавства (ч. 2 ст. 59 ЦПК України) такі факти не підтверджуються показаннями свідків. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного врахування строку позовної давності, апеляційний суд приймає критично, оскільки КП «Донецькміськводоканал» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів 28 травня 2013 року після скасування, ухвалою суду від 21 вересня 2012 року, наказу від 24 квітня 2012 року № 2-н/0532/1060/2012 про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто суму заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 8165,01 грн., яка виникла станом на 01 квітня 2012 року. Тобто строк позовної давності на звернення до суду з зазначеним позовом КП «Донецькміськводоканал» не пропущено. Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги що строк позовної давності повинен починатися з 27 листопада 2013 року по 27 листопада 2010 року, апеляційний суд приймає критично, оскільки дата постановлення судового рішення (27 листопада 2013 року) як і дата зменшення розміру позовних вимог (27 листопада 2013 року) не є початком чи кінцевим терміном перебігу строку позовної давності за даними позовними вимогами (а.с. 71). Задовольняючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання договору про погашення заборгованості за послуги за водопостачання та водовідведення від 17 лютого 2011 року, укладеного між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що укладений правочин вчинений під впливом обману та заборгованість у позові не відповідає сумі, зазначеній у договорі про розстрочення погашення заборгованості. З зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила 17 лютого 2011 року в КП «Донецькміськводоканал» вона отримувала технічні умови для встановлення лічильників води в квартирі, що підтверджується наданими технічними умовами № 35/02 від 17 лютого 2011 року на установку квартирного водоміра (водолічильника) у квартирі [ADDRESS], виданими КП «Донецькміськводоканал», та актом прийняття в експлуатацію водолічильника холодної води від 21 лютого 2011 року. Коли дійшла черга до неї, співробітниця водоканалу, нічого не пояснюючи їй, надала незаповнений бланк для підпису та вказала, що це проста формальність для оперативного встановлення лічильників. З наданим договором вона не знайомилась та поставила на ньому свій підпис, тому просила зазначений договір визнати недійсним згідно до ст. 230 ЦК України, оскільки його підписання відбулось під впливом обману КП «Донецькміськводоканал» її як споживача, обман виразився у замовчуванні фактичного предмета договору начебто для встановлення лічильника на воду. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. За п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. За ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи позивачем суду не доведені наявність умислу в діях працівників КП «Донецькміськводоканал» при укладенні Договору про погашення заборгованості за послуги по водопостачанню та водовідведенню від 17 лютого 2011 року відносно обставин, що мають значення для укладення договору, які б перешкоджали його укладанню. Також позивачем не доведено обставини, які б свідчили, що відповідачем при укладенні оспорюваного договору було вчинено навмисні дії, внаслідок яких позивач була введена в оману стосовно істотних умов чи фактичного предмету укладеного договору. Тобто в суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Висновок суду що сума заборгованості зазначена у позовні заяві від 28 травня 2013 року не відповідає сумі заборгованості у спірному договорі від 17 лютого 2011 року не відповідає заявленим позивачем вимогам тому не є підставою для визнання спірного договору недійсним за ст. 230 ЦК України. Крім того, судом першої інстанції взагалі не встановлювався розмір дійсної заборгованості апелянта та період її виникнення на момент укладення спірного договору. З вищевикладеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову на підставі ст.ст. 303 ч. 3, 309 ч. 1 п.3,4 ЦПК України підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору недійсним за ст. 230 ЦК України. Оскільки рішення суду в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню, тому підлягає скасуванню й додаткове рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року про стягнення з КП „Донецькміськводоканал" на користь [PERSON] судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп. В інший частині рішення суду слід залишити без змін.

Outcome: partial