Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У жовтні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], залучивши в якості третьої особи ОСББ "Осокорки Київ" про зобов"язання вчинити дії, свої вимоги мотивувавши, тим, що [PERSON] з 1997 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] і який є також головою правління ОСББ « Осокорки - Київ » безпідставно встановив металеві двері із замком біля власної квартири, чим зменшив розмір загального коридору, який є місцем загального користування всіх співвласників багатоповерхового будинку, приблизно на 5 кв.м., таким чином отримавши у своє особисте кориситування площу, яка не є його власністю, та використовує її для зберігання своїх особистих речей. У зв"язку з чим позивачка просить зобов'язати громадянина [PERSON] ( адреса проживання: м. Київ. [ADDRESS] ) вчинити дії, а саме, привести в попередній стан приміщення загального користування ( коридор ), яке знаходиться на 9 поверсі, З під'їзду будинку [ADDRESS] шляхом знесення металевих дверей та дверного блоку ( рами ), яка тримає двері В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю від 08 грудня 2015 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив суд відмовити у їх задоволенні, надавши письмові заперечення, пояснивши суду, що позиція позивачки є надуманою та необгрунтованою, оскільки надані позивачкою фото світлини в якості доказу, не є належними доказами по вказаній справі, оскільки позивачка проживає зовсім в іншому під"їзді будинку на 16 поверсі, а тому її вимоги щодо перешкоджання їй користуватись приміщенням загального користування, яке знаходиться біля квартири відповідача на 9 поверсі, З під'їзду будинку [ADDRESS] зовсім в іншому під"зді є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник ОСББ "Осокорки Київ" в судове засідання не з"явилась про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про те через загальну канцелярію за вх. № 60148 від 09.12. 2015 року надійшли письмові пояснення в особі голови правління ОСББ " Осокорки -Київ" [PERSON], обгрунтовуючи свої письмові заперечення посилається на те, що у даному приміщенні загального користування ( коридор ), яке знаходиться на 9 поверсі, З під'їзду будинку [ADDRESS] відсутні будь-які вимикаючі пристрої загально будинкових мереж холодного та гарячого водопостачання, електропостачання тощо, до яких повинен бути забезпечений безперешкодний доступ відповідним службам для їх обслуговування. Відповідач та позивачка проживають у різних під"їздах будинку та фактично [PERSON] немає потреби в користуванні даним приміщенням, оскільки ніхто з нею на вказаному поверсі не підтримує жодних стосунків і не бачать сенсу в її користуванні їх спільним коридором. Отже встановлення цих залізних дверей жодним чином не порушує і навіть теоретично не може порушувати її прав як співвласника їх будинку, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи у їх сукупності , приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи, позивачка [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] а відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні ОСББ " Осокорки- Київ", та є членом ОСББ. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Відповідно до ст. 10 ЖК України громадяни зобов"язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилим приміщенням, економно використовувати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ч.1 ст. 177 ЖК УРСР громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Обов'язок додержання вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, визначений ст. 179 ЖК УРСР. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, власник та наймач квартири ( орендар ) зобов"язаний: використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян; не захаращувати сходові клітки, поза квартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, підтримувати чистоту і порядок в ньому. Згідно статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Це право закріплено безпосередньо у Конституції України ( стаття 55 ), Цивільному кодексі України (статті 15, 16), Законі України "Про судоустрій України" (стаття 6). Під "правом на захист", мається на увазі суб'єктивне право особи вимагати від уповноважених органів примусового застосування засобів реагування до порушників цивільних прав. До прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб'єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання право чину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна право відношення; припинення право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 275 ЦК захист особистого не майнового права може здійснюватися також іншим способом (крім тих, які передбачені у ст. 16 ЦК) відповідно до змісту цього права, способу порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Таким чином, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, якій не передбачений ні законом, ні договором. Тобто, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, та який відповідає характеру порушення його права чи інтересу, який ґрунтується на законі або договорі. Згідно вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов"язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів ( п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » ). Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 « Про судове рішення у цивільній справі » роз"яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Позивачкою в даному випадку зазначених вимог не дотримано. Позовні вимоги грунтуються на прикладах та припущеннях, що є порушенням статті 119 ЦПК України. Яке саме право або інтерес порушено відповідачем, позивачка в позовній заяві не зазначила та належними доказами не підтвердила. Таким чином судом не встановлено будь - яких доказів які могли б свідчити про порушення відповідачем який проживає у [ADDRESS] прав позивачки , яка проживає в іншому під"їзді та на 16 поверсі. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed