Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

08.10.2013 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 057 876 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 15 січня 2010 року позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 132 400 доларів США, що на день звернення до суду складало еквівалент 1 057 876 гривень, що підтверджується розпискою відповідача. Позивач вказує, що неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою виконати умови договору, однак відповідач від зустрічі ухиляється. 24 вересня 2013 року позивачем був направлений за місцем проживання [PERSON] лист-претензія з вимогою повернути кошти, однак відповідач кошти не повернув, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору удаваним правочином, посилаючись на те, що ніколи не позичав грошей у [PERSON] і не має перед ним зобов'язань за договором позики. А наданою розпискою від 15 січня 2010 року ними були оформлені інші правовідносини - за інвестуванням у будівництво малоквартирного житлового будинку [ADDRESS] в місті Одесі та пайової участі позивача [PERSON] в цьому будівництві, що підтверджується доповненням на примірнику розписки. До моменту складання розписки - вересень 2010 року - розмір інвестиції [PERSON] у вказане будівництво склав саме цю суму - 132 400 доларів США, що видно з численних робочих записів, у тому числі виконаних самим [PERSON] Як вказує [PERSON], договір про пайову участь у будівництві з [PERSON] - рідним братом його дружини - не був оформлений, як і з іншими інвесторами - близькими знайомими і родичами відповідача. [PERSON] обіцяв повернути розписку, як тільки отримає свою квартиру, але не повернув. Після завершення будівництва зобов'язання з передачі інвестору [PERSON] нерухомості були виконані. Позивачу за первісним позовом була передана квартира у вигляді частини житлового будинку загальною площею 207 кв.м., частка приміщень спільного користування, місце для автостоянки і частина земельної ділянки, які він прийняв. За ним зареєстровано право власності на вказані об'єкти нерухомості. При укладенні нотаріальних договорів 21 березня 2013 року [PERSON] ніяких розрахунків з продавцем не робив. Об'єкти нерухомості передавались в рахунок раніше виплаченої інвестиції. Після укладення договорів [PERSON] оригінал розписки не повернув, а згодом заявив про те, що він невдоволений роботою [PERSON], що квартира обійшлася йому занадто дорого, що він не може її продати сьогодні за ті гроші, на які він розраховував, а тому він має намір покарати [PERSON], використовуючи не віддану розписку. З вимогами про повернення боргу позивач до нього не звертався. [PERSON] ті його представник в судовому засіданні просили в позові [PERSON] відмовити, зустрічний позов задовольнити, визнати удаваним правочином договір позики про отримання грошових коштів у борг від 15 січня 2010 року, визнати, що насправді сторони вчинили договір про пайову участь в будівництві житла, який сторонами виконаний, скасувати заходи забезпечення позову, стягнути судові витрати. Позивач за первісним позовом [PERSON] зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що в фінансуванні будівництва житлового будинку по [ADDRESS] в м. Одесі ніякої участі не приймав, квартиру на 4-му поверсі будинку в двох рівнях, площею 207,5 кв.м., а також підсобні приміщення загальною площею 54,2 кв.м. і частку земельної ділянки за вказаною адресою придбав за договорами купівлі-продажу 21 березня 2013 року за кошти, вказані в договорах, ремонтних робіт до вказаної дати в квартирі не здійснював. Третя особа [PERSON] зустрічний позов [PERSON] вважала обґрунтованим, проти задоволення первісного позову заперечувала. В судовому засіданні підтвердила обставини, викладені у позові [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм цивільнi правовідносини, врегульовані Цивільним кодексом України. Згідно договору дарування від 4 квітня 2005 року, реєстровий № 555, на ім'я [PERSON], [PERSON] були придбані 2/3 частки житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 1061 кв.м. по [ADDRESS] Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1514 від 12.12.2006 року затверджено заключення КП "ОМБТІ та РОН" від 17.11.2006 року про виділ із домоволодіння [ADDRESS] в одне самостійне та упорядкована нумерація житлового будинку - [ADDRESS]. Згодом на вказанiй земельній ділянці був побудований малоквартирний житловий будинок. Будівництво здійснювали син власників ділянки [PERSON], що проживає в Італії, та його партнер в Одесі - відповідач за первісним позовом [PERSON]. Ця обставина визнається сторонами, підтверджена в судовому засіданні третьою особою [PERSON] - дочкою та спадкоємцем померлих подружжя [PERSON]. Будівництво забудовники здійснювали своїми силами з використанням особистих і залучених грошових коштів. Кошти на будівництво вносилися особами з числа знайомих і родичів, бажаючих придбати житло у цьому будинку. Оформленням дозвільних документів, будівництвом, а також згодом здачею будинку в експлуатацію та оформленням правовстановлюючих документів займався [PERSON], маючи відповідні повноваження спочатку від [PERSON], а потім після його смерті та смерті його дружини, - від їх дочки третьої особи [PERSON] Цей факт також не заперечується сторонами, третьою особою, підтверджується матеріалами справи. У 2011 році будівництво було завершене, будинок був зданий в експлуатацію. Отримано свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане Виконавчим комітетом Одеської міської Ради 25.12.2012 року, б/н, зареєстроване в державному реєстрі прав на нерухоме майно 25.02.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 13170351101 на ім'я [PERSON], до якої перейшло право власності на земельну ділянку і побудований будинок після померлих батьків. 21 березня 2013 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], і позивач [PERSON] уклали договори купівлі-продажу за реєстровими номерами № 168 і № 167, відповідно до яких [PERSON] прийняв у власність 114/1000 частин житлового будинку по [ADDRESS], загальною площею 1814,1 кв.м., житловою площею 623,1 кв.м. На користь позивача відчужені приміщення загальною площею 207,5 кв.м., а також 30/1000 частин житлового будинку, що складають приміщення загальною площею 54,2 кв.м. В той же день був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий №131, відповідно до якого [PERSON], поряд з іншими співвласниками будинку, став власником земельної ділянки загальною площею 0,0563 га, відповідно в частках 114/1000 и 30/1000 ділянки. Як вказує позивач за зустрічним позовом [PERSON], брат його дружини [PERSON] ще у 2005 році висловив бажання стати власником квартири у будинку, який буде побудований. Для цього він неодноразово з 2005 року передавав [PERSON] в якості інвестиції в житло різні суми в доларах США Вказані суми зафіксовані в робочих записах і закріплені підписом позивача [PERSON] Так, до травня 2006 року сума склала 32 400 доларів США. У липні 2010 року [PERSON] йому булі передані єдиним платежем ще 100 000 доларів США, які булі витрачені на будівництво, що також відображене в робочих записах. Загальна сума інвестиції [PERSON] на момент складання розписки складала 132400 доларів США. Позивач за первісним позовом [PERSON] участь в інвестуванні будівництва житлового будинку заперечує, однак проти оригінальності своїх підписів в робочих записах, представлених до суду відповідачем [PERSON] та оглянутих судом, не заперечував, з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи до суду не звертався. Крім того, [PERSON] не заперечував і достовірність свого підпису на копії розписки від 15.01.2010 року, наданої до суду [PERSON], після доповнення про те, що гроші передані на будівництво квартири по [ADDRESS] в м. Одесі. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] в суді витікає, що [PERSON] є одним з інвесторів будівництва малоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] в м. Одесі. В процесі будівництва будинку і після здачі його в експлуатацію в 2011- 2012 роках він займався ремонтними роботами в своїй квартирі в двох рівнях, що розташована на 4-му поверсі будинку. Згідно довідки СПД «[PERSON].» № 1 від 20.03.2014 року цим підприємцем в 2011-2012 році здійснювались роботи з монтажу сантехнічного обладнання - системи опалювання і водопостачання в квартирі [ADDRESS]. Замовником робіт являвся [PERSON]. Виконані роботи прийняті і сплачені ним особисто. До довідки доданi фотознімки прихованих і закінчених робіт. Згідно довідки ТОВ «АВАНТА» від 14.03.2014 року № 23 в 2012 році за адресою: [ADDRESS] були встановлені вікна з матеріалу фірми "Kommerlinq". Вікна були сплачені замовником [PERSON] Суд приймає надані документи у якості належних доказів і за таких обставин критично оцінює позицію позивача [PERSON], який заперечує свою участь в фінансуванні будівництва та здійсненні ремонтних робіт в квартирі до березня 2013 року - моменту оформлення правовстановлюючих документів на квартиру. Суд при цьому приймає до уваги як письмовий доказ заяву [PERSON], що подана до суду 16.12.2013 року, вх. №50549, з якої витікає, що [PERSON] був інвестором будівництва житлового будинку по [ADDRESS] в м. Одесі, а гроші, вказані в розписці від 15.01.2010 року, не є боргом, а відображають суму інвестиції на 2010 рік. При оформленні нотаріальних договорів в 2013 році, вказує [PERSON], [PERSON] ніяких доплат не здійснював, усе нерухоме майно (квартира в двох рівнях, місце стоянки, частина земельної ділянки) передані йому в рахунок раніше виплаченої інвестиції. Розписку від 15.01.2010 року [PERSON] обіцяв повернути, але не повернув. А згодом заявив про те, що він невдоволений якістю будівництва, квартира обійшлася йому занадто дорого, і він має намір використати не віддану розписку в суді. Обставини, викладені у заяві [PERSON] до суду також були підтверджені в судовому засіданні його сестрою - третьою особою [PERSON] - власником побудованого будинку. З тексту оглянутого судом доповнення до розписки, зробленого на її копії і завіреного підписами сторін,вбачається, що [PERSON] не заперечує, що гроші в сумі 132400 доларів США передані на будівництво квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в м. Одесі. Обставини складання розписки, викладені [PERSON], підтверджені в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], яки були присутні при складанні розписки та підписували її. Також вони підтвердили те, що [PERSON] с самого початку будівництва фінансував його, а сума грошей, що вказана в розписці, є сумою його інвестиції на 2010 рік, [PERSON] при оформленні у них вдома розписки був відсутній. Пояснення свідка [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вони суперечать сукупності доказів по справі. Крім того, він не міг пояснити суду, чому його підпис відсутній на електрофотокопії розписки, наданій [PERSON], де є підписи усіх, хто був присутній при складенні розписки та пояснив, що одразу після підписання даного документу він та [PERSON] поїхали з квартири [PERSON] Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд не приймає розписку від 15.01.2010 року в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов'язання, так як відповідач за первісним позовом даний факт спростував належними та допустимими доказами. Також, суд враховує при ухваленні рішення посилання [PERSON] на те, що з вимогами про повернення боргу позивач за первісним позовом до нього не звертався. Лист від 24 вересня 2013 року складено позивачем безпосередньо перед зверненням до суду в порушення вимог ч.1 ст.1049 ЦК України виключно з формальних міркувань, оскільки в розписці відсутній термін повернення нібито позичених грошей. Цей лист відповідачем одержаний не був. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано відповідних та належних доказів щодо боргових зобов'язань з боку відповідача [PERSON] Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. У відповідності до ч. 5 ст. 7 цього ж Закону інвестор має право володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Згідно ст. 10 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиційна діяльність може здійснюватись за рахунок: власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо); позичкових фінансових коштів інвестора (облігаційні позики, банківські та бюджетні кредити); залучених фінансових коштів інвестора (кошти, одержані від продажу акцій, пайові та інші внески громадян і юридичних осіб); бюджетних інвестиційних асигнувань; безоплатних та благодійних внесків, пожертвувань організацій, підприємств і громадян. Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі склалися правовідносини з приводу інвестування у будівництво житла, зобов'язання по яких виконані. А договір позики, на який посилається позивач, є удаваним, що приховує пайову участь у будівництві житла. Воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільних правовідносин, ніж ті, які передбачені розпискою про отримання грошей у борг. Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Крім того, згідно вимог ч.6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, враховуючи те, що у задоволенні первісного позову було відмовлено, суд вважає за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 15.10.2013 року, та зняти арешт з квартири [ADDRESS] в м. Одесі та з квартири [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON]. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 229,41 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved