Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивачі подали до суду позов в якому зазначили, що 25 грудня 1991 року між [PERSON] та Новоселицької районною спілкою споживчих товариств Чернівецької області був укладений договір купівлі продажу житлового будинку по вул.. Бондаренко 9-А с. Маршинці Новоселицького району, Чернівецької області. По даному договору було сплачено відповідно до квитанції №511 на рахунок відповідача 15000 рублів (пятнадцять тисяч рублів). Підтвердженням сплати грошей на рахунок відповідача є Постанова №119 від 25 грудня 1991 року Новоселицької районної спилки споживчих товариств Чернівецької області відповідно до якої було вирішено продати житловий будинок по вул.. Бондаренко 9-А с. Маршинці Новоселицького району, Чернівецької області [PERSON]. [PERSON] разом зі своєю сімєю прожив в житловому будинку по вул.. Бондаренко 9-А, с. Маршинці Новоселицького району, Чернівецької області до дня своєї смерті 11 червня 2008 року. Позивачі вважають, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку по вул.. Бондаренко 9-А с. Маршинці Новоселицького району, Чернівецької області. На день його смерті спадкоємцями за законом є дружина [PERSON] та син [PERSON], вони своєчасно прийняли спадщину після смерті спадкодавця оскільки проживали з ним в одному господарстві та звернулися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно з підстав того, що право власності на житловий будинок по вул.. Бондаренко 9-А с. Маршинці Новоселицького району, Чернівецької області за спадкодавцем не зареєстровано. Позивачі з посиланням на вимоги ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року просять суд визнати договір купівлі продажу житлового будинку розташованого по вул.. Бондаренко 9-А в с. Маршинці, Новоселицького району між Новоселицької районної спилки споживчих товариств Чернівецької області та [PERSON] від 25 грудня 1991 року за №119 дійсним та визнати за [PERSON], право власності на ? частину даного житлового будинку як набуте під час шлюбу а на ? частину в порядку спадкування та в цілому визнати за нею право власності на ? частини в житловому будинку літер А, гаражу літер Б, літня кухня літер В,Г, навісу літер Д, вбиральні літер Е, погребу літер Пг.вх., колодязю №1, огорожі №2-4. [PERSON] просить суд визнати право власності на 1/4 частину житлового будинку літер А, гаражу літер Б, літня кухня літер В,Г, навісу літер Д, вбиральні літер Е, погребу літер Пг.вх., колодязю №1, огорожі №2-4 в порядку спадкування після смерті 11 червня 2008 року [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позов підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник Новоселицької районної спілки споживчих товариств Чернівецької області в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі суду додатково пояснив, що оскільки покупець помер на даний час не має можливості оформити даний договір через нотаріальну контору. Представник м/ради м. Новоселиця та сільради с. Маршинці Новоселицького району позов визнали в повному обсязі не заперечують проти задоволення позову. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що на підставі постанови №119 від 25 грудня 1991 року Новоселицької районної спилки споживчих товариств Чернівецької області, про продаж будинків, [PERSON] було продано житловий будинок по вул.. Бондаренко 9-А в с. Маршинці, Новоселицького району. На підставі чого по квитанції №511 к приходному касовому ордеру було внесено в касу Новоселицької районної спилки споживчих товариств Чернівецької області [PERSON] 30.12.1991 року 15000 рублів (п'ятнадцять тисяч рублів). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-МИ №053157 видане 11 червня 2008 року [PERSON] помер 11.06.2008 року про що свідчить актова запис №47 виконавчого комітету Новоселицької міської ради. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії І-МИ №293967 видане 23 жовтня 1977 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, зареєстрований 23.10.1977 року за актовий запис №17 сільради с. Несвоя Новоселицького району. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-МИ №275314 видане 28.06.1980 року, [PERSON] народився 21.04.1980 року, народження зареєстроване 28.06.1980 року за актовий запис №63, та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд аналізуючи у сукупності викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті 11 червня 2008 року [PERSON]. Згідно з ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року діюча на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу.) Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК УРСР). Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року діюча на час виникнення правовідносин) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже аналізуючи у сукупності викладені обставини та зазначені правові норми суд дійшов висновку, що здобуто достатніх правових підстав того що покупець виконав угоду купівлі продажу житлового будинку повністю сплатив на рахунок відповідача зазначену у постанові від 25.12.1991 року суму що підтверджується касовим ордером за №119 та визнається представником відповідача, а продавець в особі відповідача ухилявся від нотаріального посвідчення а тому суд вважає можливим визнати договір купівлі продажу житлового будинку розташованого по вул.. Бондаренко 9-А в с. Маршинці, Новоселицького району між Новоселицької районної спилки споживчих товариств Чернівецької області та [PERSON] від 25 грудня 1991 року за №119 дійсним. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у п. 5 зазначено, що Розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Отже, суд визначаючи обєм спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] виходить зі змісту вимог ст.22 КпШС УРСР ( в редакції 1969 року діючого на час виникнення правовідносин), що майно нажите під час шлюбу є спільною сумісною власністю і вважає, що спадщина відкрилась на ? частину в житловий будинок розташований по вул.. Бондаренко 9-А в с. Маршинці, Новоселицького району. А ? частина даного будинку належить [PERSON] яка набута нею під час перебування в шлюбі зі спадкодавцем. З наданих позивачами доказів судом вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають [INFO]. Земельна ділянка по вул.. Бондаренко 9-А в с. Маршинці, Новоселицького району передана у приватну власність [PERSON]. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд вважає, що позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до вимог ст.1268 Ц України після смерті 11 червня 2008 року [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області від 23.02.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи наведене та те, що право власності на спірний житловий будинок не визначено, але воно зареєстровано органом місцевого самоврядування, визначена адресна частина, позивачі своєчасно прийняли спадщину, про що свідчить заява про прийняття спадщини поданої до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний термін, відповідачі визнали позов в повному обсязі, що не суперечить закону і встановленим обставинам по справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог позивачів та задоволенню позовних вимог.

Outcome: approved