Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

09.09.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади, в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, з наступними вимогами: визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 6321781000:02:004:0067, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, Борівська сільська рада, садівниче товариство "Подорожник", в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина на земельну ділянку, площею 0,0530 га, розташовану на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, у садівничому товаристві "Подорожник", кадастровий номер: 63211781000:02:004:0067. Земельна ділянка належала матері [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті спадщину фактично прийняв її син - [PERSON] , оскільки від народження та по день смерті своєї матері був зареєстрований та проживав разом з нею за однією адресою, однак за життя не встиг оформити свої права на спадкове майно. Сама позивач спадщину прийняла також, оскільки перебувала зі спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 1634 від 17.06.1987) і була зареєстрована та мешкала за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті. Крім того подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом 6-ти місячного строку. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] від права на прийняття спадщини відмовилися, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори (заяви від 26.01.2018 за № 126 та № 127). 01.07.2020 [PERSON] звернулася до П`ятої Харківської міської Державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0530 га, яка розташована на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, у садівничому товаристві "Подорожник", кадастровий номер: 63211781000:02:004:0067. Однак державним нотаріусом П`ятої Харківської міської Державної нотаріальної контори (відокремленим підрозділом) Кретовою О. В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезгадану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з тих підстав, що документом, який підтверджує право власності на вищевказану земельну ділянку є Державний акт на право приватної власності на землю Серія ХР-12-00-005735, виданий Борівською сільською радою народних депутатів 18.02.1995 на підставі рішення Борівської сільської ради народних депутатів від 14.10.1994, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 92. У вищевказаному документі зазначено, що земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] . Водночас, у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306195582018 від 02.07.2018 право власності на вищезгадану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , що співпадає з актовим записом про її смерть, зробленим 06.09.1999, актовий запис № 7452. Водночас, в самому Державному акті на право власності на землю зазначено, що земельна ділянка належить [PERSON] , однак в цьому ж самому документі зазначено, що даний Державний акт складено в двох примірниках, з яких перший видано громадянину [PERSON] . Таким чином, відмова державного нотаріуса вмотивована тим, що в державному акті на землю містить не застережені виправлення, а саме було дописано букву " І" перед "[PERSON] ". З огляду на вищевикладене, у зв`язку з виниклими розбіжностями, заявник не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезгадану земельну ділянку та оформити свої спадкові права. Таким чином, метою звернення позивача до суду є визнання права власності на земельну ділянку - кадастровий номер: 6321781000:02:004:0067, що знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, Борівська сільська рада, садівниче товариство "Подорожник", яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ХР-12-00-005735 від 18.02.1995. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.09.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.10.2021. 17.09.2021 від представника позивача Гончарова Д. Ю. до суду надійшло клопотання про витребування від П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копію спадкової справи № 61918516, номер у нотаріуса: 50/2018, заведеної 26.01.2018 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . 17.09.2021, 28.10.2021 представник позивача Гончаров Д. Ю. подав заяву, в якій просив провести підготовче засідання, яке призначене на 12.10.2021 без його участі, а також розглянути та задовольнити клопотання про забезпечення доказів, яке ним було подано засобами поштового зв`язку. 20.09.2021, 16.11.2021 позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила провести дане судове засідання без її участі, а також розглянути та задовольнити клопотання про забезпечення доказів, яке подано її адвокатом засобами поштового зв`язку, підготовче судове засідання закрити, а справу призначити до судового розгляду. 21.09.2021, 22.10.2021 представник відповідача Шатна М. С. подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області за наявними матеріалами в справі. 04.10.2021, 08.10.2021 представник третьої особи Зімніцька В. П. подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.10.2021 клопотання представника позивача Гончарова Д. Ю. про витребування доказів задоволено, витребувано від П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 61918516, номер у нотаріуса: 50/2018, заведеної 26.01.2018 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , підготовче засідання відкладено до 07.12.2021. 28.10.2021 від П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 61918516, номер у нотаріуса: 50/2018, заведеної 26.01.2018 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.12.2021. 07.12.2021 представник позивача адвокат Гончаров Д. Ю. із застосуванням засобів електронного зв`язку, подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволені позову наполягав, визнавши за позивачем право власності на спірну земельну ділянку. 09.12.2021 під час судового засідання позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право на земельну ділянку, розташовану на території колишньої Борівської сільської ради Зміївського району (на цей час Зміївської міської ради Чугуївського району) Харківської області, у садівничому товаристві "Подорожник", кадастровий номер 6321781000:02:004:0067, для колективного садівництва, площею 0,0530 га, яка належала [PERSON] згідно Державного акта на право приватної власності на землю Серія ХР-12-00-005735, виданого Борівською сільською радою народних депутатів 18.02.1995 на підставі рішення Борівської сільської ради народних депутатів від 14.10.1994, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 92, що підтверджується також і Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306195582018 від 02.07.2018 (а. с. 15 - 23). Згідно свідоцтву про смерть Серія [NUMBER] , виданому 06.09.1999 Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] померла [INFO] у віці 65 років в м. Харків Харківської області (а. с. 11). За даними свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] мала сина [PERSON] (а. с. 10). Згідно свідоцтву про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , свідоцтву про смерть Серія [NUMBER] , паспорту Серія [NUMBER] , [PERSON] перебував з 17.06.1978 у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] по день його смерті [INFO] (а. с. 6 - 8, 12, 13). Після смерті [PERSON] 26.01.2018 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 61918516 (номер у нотаріуса 50/2018), спадщину прийняла [PERSON] , діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] від права на прийняття спадщини відмовилися, про що подали заяви до нотаріальної контори, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50697465 від 26.01.2018 та матеріалами Спадкової справи № 50/2018 (а. с. 14, 66-184). З відповіді на заяву № 669/02-14 від 01.07.2020 державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Кретової О. В. № 1472 від 01.07.2020/П вбачається, що відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0530 га, передану 01.06 для колективного садівництва, що розташована на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, садівниче товариство "Подорожник", кадастровий номер 6321781000:02:004:0067 містить у тексті не застережені виправлення, тому не може були прийнятий державним нотаріусом як документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку, Для захисту її прав їй необхідно звернутися до суду (а. с. 24-29). У відповідності до Звіту про незалежну оцінку майна, виготовленого ТОВ "КОНСАЛТИНГ-ЕКСПЕРТ І" від 02.09.2021 вартість земельної ділянки загальною площею 0,0530 га, кадастровий номер: 6321781000:02:004:0067, що знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, Борівська сільська рада, садівниче товариство "Подорожник", складає 40 500 грн 00 коп. (а. с. 30-31). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтями 1261, 1262 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачем [PERSON] надано докази того, що вона є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У свою чергу, [PERSON] на час відкриття спадщини після його матері [PERSON] [INFO] проживав разом з матір`ю, що підтверджується відомостями згаданої вище нотаріальної справи, та прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, до складу якого входить і спірна земельна ділянка. Водночас, позивач [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки в правоустановлюючому документі - Державному акті на право приватної власності на землю зазначено, що цей Державний акт видано [PERSON] , та міститься виправлення по батькові на " [PERSON] ". Тобто у правовстановлюючому документі допущена помилка у написанні по батькові власника земельної ділянки. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Сторонами вирішено питання щодо розподілу судових витрат у добровільному порядку, тому з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved