Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з ВАТ «НД і ПКІАЕН» з 25.09.2001 р. по 30.09.2009 р., був звільнений з роботи у зв'язку з переводом в ПАТ «СЗ Насосенергомаш», де працював з 01.10.2009 р. по 03.09.2010 р. та був звільнений у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. З 02.11.2011 р. по 28.11.2011 р. він перебував на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження у нього був встановлений діагноз професійного захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етнології другої стадії у фазі ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійне, вперше встановлено ЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 23.11.2011 р.. Нейросенсорна туговухість зі значним ступенем (IV ступінь) зниження слуху», що підтверджується п. 7 виписки із історії хвороби №08- 06/1395 за 2011 рік. Встановлено (п. 14 Виписки), що його працездатність обмежена, робота, пов'язана з дією пилу, токсичних речовин, вібрації, виробничого шуму, несприятливими метеофакторами, роботою на висоті та в нічні зміни, протипоказана. Позивачу рекомендовано динамічне спостереження та лікування у терапевта, лор-лікаря, невропатолога та прийом лікарських препаратів. 26.12.2011 року йому вперше на МСЕК встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання. Професійні захворювання спричиняють йому моральні страждання, порушують його нормальні життєві зв'язки та звички, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У нього значно погіршився стан здоров'я та загальне самопочуття - йому важко дихати, виникли головні болі, постійний шум у вухах, у зв'язку з чим змушений постійно приймати ліки. Тому позивач прохає стягнути з відповідачів на його користь 18000 грн. моральної шкоди, тобто по 9000 грн. з кожного та судові витрати за сплату судового збору. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених вище підстав. Представник відповідача ВАТ «ВНДІАЕН» - Литвиненко С.В. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, що виконуючи вимоги наказу Міністерства охорони здоров'я України від 31.03.94 № 45 "Про затвердження Положення про порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.06.94 за № 136/345 (із змінами) та наказу Міністерства охорони здоров'я України від 21 травня 2007 року № 246 "Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій ", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 р. за № 846/14113 ВАТ "ВНДІАЕН" з періодичністю 1 раз на рік організовувало проходження медоглядів для своїх працівників, в т.ч. і для позивача. Згідно п. 2.17 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій від 21 травня 2007 року № 246 за результатами періодичних медичних оглядів (протягом місяця після їх закінчення) Комісія оформляє Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників за формою, зазначеною у додатку 9, який складається у шести примірниках - один примірник залишається в закладі охорони здоров'я, що проводив медогляд, інші надаються роботодавцю, представнику профспілкової організації або вповноваженій працівниками особі, профпатологу, закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, робочому органу виконавчої дирекції Фонду. В жодному із заключних актів, складених за результатами періодичних медичних оглядів за період роботи позивача в ВАТ "ВНДІАЕН" не зазначено інформацію щодо виявлення у [PERSON] професійного захворювання. Згідно з п. 86. Порядку за результатами розслідування комісія складає акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 згідно з додатком 17. Акт за формою П-4 є документом, в якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також встановлюються особи, які не виконали відповідні вимоги законодавства про охорону праці і про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. Акт № 19 розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] від 15.12.2011 року складено за участі представників Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». Жодного представника ВАТ «ВНДІАЕН» до членів комісії з розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] не залучалося. Крім того, в Акті № 19 розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] від 15.12.2011 року на виконання п. 86 Порядку визначено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, а саме - Адміністрація АТ "Сумський завод "Насосенергомаш". Отже, оскільки за наслідками розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] не встановлено факту порушення ВАТ "ВНДІАЕН" законних прав позивача, то відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ВАТ "ВНДІАЕН" на користь [PERSON] у зв'язку з його професійним захворюванням. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» - Шепілова Л.І. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вважає, що позовні вимоги є безпідставні та необґрунтованими. Норми КЗпП України, в тому числі статті 2371, передбачають, що відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві повинно проводитись на умовах та у порядку визначених законодавством України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а Закон України «Про охорону праці» зазначає конкретний нормативний акт, який повинен застосовуватись до даних правовідносин, а саме - Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Таким чином, норми статті 237і КЗпП України не поширюються на правовідносини, що виникли між Позивачем та Відповідачем, оскільки ці правовідносини регулюються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому застосування Судом цієї норми є безпідставним. Відповідач, зареєструвавшись 09.04.2001 р. у Фонді як платник внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та здійснюючи сплату страхових внесків застрахував свою відповідальність при настанні страхового випадку (нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання - стаття 13 Закону) з працівниками підприємства. З огляду на викладене, а також відповідно до 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові, перекладено з роботодавця (Відповідача) на страховика (Фонд). Підприємство, зареєструвавшись у Фонді та сплачуючи страхові внески надалі не несе матеріальних витрат у разі нещасного випадку або професійного захворювання, які сталися з працівником ні перед ким, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема: главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.12.2011 р. №19 професійне захворювання у Позивача виникло за таких обставин: недосконалість технології, неефективність застосування засобів індивідуального захисту. Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці Позивача від 06.10.2011 р. та актом санітарно-гігієнічного обстеження об'єкта від 04.10.2013 р. спецодягом, засобами індивідуального захисту, відповідно вимог галузевих норм, Позивач був забезпечений на 100%. Також необхідно зазначити, як вбачається з записів в трудовій книжці Позивача, із 32 років стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів, на нашому підприємстві Відповідач в умовах впливу шкідливих факторів працював 11 місяців. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, що є підставою для відмови у позові. Суд, вислухавши доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з врахуванням наступних обставин. 1. Судом встановлено, що Позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ «НД і ПКІАЕН» з 25.09.2001 р. по 30.09.2009 р., був звільнений з роботи у зв'язку з переводом в Публічне акціонерне товариство «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш», де працював з 01.10.2009 р. по 03.09.2010 р. та був звільнений у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що вбачається з записів його трудової книжки / а.с. 5-7/. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 19 від 26.12.2011 р. і складеного за останнім місцем роботи [PERSON] та яким є Публічне акціонерне товариство «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» , працівнику встановлені наступні професійні захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етнології другої стадії у фазі ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійне, вперше встановлено ЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 23.11.2011 р.. Нейросенсорна туговухість зі значним ступенем (IV ступінь) зниження слуху». Відповідно до п. 16, п. 19 вказаного вище акту, професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, тривалу роботу у шкідливих умовах праці . Роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Сан.гіг. вимоги до повітря робочої зони», ДСН 3.3.6-037-99 «Держ.сан. норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», «Інструкції по утриманню виробничих приміщень» № 658-66, що підтверджує наявність вини відповідача щодо не створення здорових та безпечних умов праці. Згідно довідки Фтизіатричною МСЕК м. Суми від 26.12.2011 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності [PERSON] склала 60 %, встановлено третю групу інвалідності, з необхідністю медикаментозного, санаторного лікування, лікування у реабілітаційному відділенні захворювань органів дихання. / а.с. 11/. Суду не надано ніяких доказів тієї обставини, що під час роботи [PERSON] на ВАТ «НД і ПКІАЕН» мав місце вплив шкідливих виробничих факторів на працівника з підстав невиконання роботодавцем законодавства по охороні праці і що мало негативний вплив на здоров»я та потягло його погіршення, і що ця обставина має опосередній причинний зв'язок з встановленням працівнику 60 % втрати працездатності за висновком МСЕК від 26.12.2011 року під час його роботи на іншому підприємстві за останнім місцем роботи - Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» . А керуватись припущеннями і здогадами про можливість впливу таких шкідливих факторів під час роботи працівника на ВАТ «НД і ПКІАЕН», що в сукупності роботи у шкідливих умовах за останнім місцем роботи на Публічному акціонерному товаристві «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» потягло за собою встановлення інвалідності і втрату 60 % працездатності, суд не вправі. Тому суд вважає, що цивільно - правову відповідальність по відшкодуванню шкоди і спричиної працівнику під час виконання трудових обов'язків, повинно нести Публічне акціонерне товариство «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» , яким не надано суду доказів того, що професійні захворювання отримані [PERSON] з його вини - невиконання чи ігнорування вимог законодавства щодо забезпечення безпечних умов праці . А отримані працівником професійні захворювання пов'язані з невиконанням роботодавцем у повному обсязі вимог ст.ст. 6, 13 Закону України "Про охорону праці" щодо створення безпечних умов праці, що має причинний зв'язок з виникненням таких хвороб і наступившими наслідками - погіршення стану здоров'я працівника і встановлення інвалідності, який має право на відшкодування спричиненої шкоди. 2. Умови праці і внаслідок яких [PERSON] отримав професійні захворювання, заподіяли йому моральну шкоду, яка полягає у втраті здоров'я працівником, що потягло окремі життєві обмеження, госпіталізацію в медичну установу та необхідність лікування , позбавлення можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань. Погіршення стану здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Тому така шкода підлягає відшкодуванню у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Ч.1 ст.1168 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Суму моральної шкоди необхідно визначати згідно роз'яснень Постанови Пленуму, Верховного суду України від 31.03.95 р. № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової / шкоди» / з наступними змінами і доповненнями /, з урахуванням характеру і обсягу заподіяних моральних, фізичних страждань, стану здоров'я потерпілої особи, характеру та тяжкості захворювань, його наслідків, істотності вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступеня втрати працездатності , виходячи також з засад розумності , виваженості і справедливості. Тому суд вважає, що на користь працівника з відповідача Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» підлягає стягненню сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 9000 грн. Між сторонами виникли правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди , спричиненої працівнику професійними захворюваннями у зв'язку з не забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці. Так як права [PERSON] порушені, вони підлягають судовому захисту. Крім того, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача - ПАТ «СЗ Насосенергомаш» на користь держави 243,60 грн. судового збору .

Outcome: partial