Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 07.08.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримала кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.04.2017 року в неї перед банком утворилася заборгованість в розмірі 12 154,09 грн., з них: 500,00 грн. заборгованість за кредитом, 7 899,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 700,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 554,96 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Будучи повідомленою про час і місце розгляду справи у порядку встановленому частиною 5 статті 74 ЦПК України, відповідач в судове засідання призначене на 31.08.2017 року не з'явилася, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 07.08.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 05/2018 року. Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 47-48). З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим станом на 30.04.2017 року в неї виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 12 154,09 грн., з них: 500,00 грн. заборгованість за кредитом, 7 899,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 700,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 554,96 грн. штраф (відсоткова складова). Із заяви [PERSON] від 07.08.2014 року слідує, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Надані позивачем Умови та Правила банківського обслуговування не містять підпису позичальника, будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і Правилами ознайомлений позичальник підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 22.03.2017 року у справі № 6-2320цс16. Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З зазначеного слідує, що вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з позичальника пені, а також штрафів визначених пунктом 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківського банківських послуг є безпідставною, оскільки вони не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с. 4), процентна ставка за користування кредитом була змінена в порядку визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування (пункт 1.1.3.2.3), а саме: 01.09.2014 року до 34,8 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %. Також суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Оскільки зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правилами банківського обслуговування, який згідно частини третьої статті 10561 ЦК України слід вважати нікчемним, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %. Дослідивши графік погашення кредитної заборгованості суд встановив, що умови кредитного договору передбачають виконання зобов'язання у вигляді періодичних (щомісячних) платежів. З виписки по рахунку (а.с. 47-48) слідує, що позичальник сплатила в рахунок погашення заборгованості за кредитом кошти в сумі 100 грн. - 19.09.2014 року, а також 47,50 грн. - 19.10.2014 року. Відповідно до частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Оскільки Умови та Правила банківського обслуговування не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, суд, враховуючи відсутність домовленості сторін з приводу черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням, дійшов висновку про їх визначення відповідно до закону. Споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат (ч.8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII). Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення (абз. 2 ч.8 ст. 11 Закону № 1023-XII). В порушення статті 11 ч.8 абзацу 2 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавець, не здійснив відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення відповідно до положень статті 534 ЦК України, а тому суд вважає, що кошти в сумі 100 грн. підлягали зарахуванню на погашення суми основного боргу, оскільки виконання зобов'язань мало місце в пільговий період. Пільговий період - це встановлений договором проміжок часу, протягом якого власникові кредитної карти дозволяється користуватися коштами банку безкоштовно. З 01.01.2013 року всі карти "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" переведено на тарифний план "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості). Для того щоб скористуватись пільговим періодом, позичальнику слід внести суму заборгованості минулого місяця в будь-який день до 25 числа поточного місяця, при цьому пільговий період не діє, якщо на кредитній карті є непогашена заборгованість минулих періодів. В такому разі на нові трати пільговий період розповсюджуватись не буде. Оскільки до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, позичальник не погасив суму заборгованості, подальше користування кредитними коштами здійснюється з розрахунку процентної ставки 30 % річних. В період з 25.09.2014 року по 19.10.2014 року (25 днів прострочення) позичальнику слід було сплатити проценти за користування кредитом в сумі 8,22 грн. (400 грн. (сума основної заборгованості) * 30 % (річна процентна ставка) * 25 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів в році). Враховуючи те, що 19.10.2014 року позичальник сплатила в рахунок погашення заборгованості кошти в сумі 47,50 грн., кредитодавцю слід було здійснити коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення відповідно до положень статті 534 ЦК України, а саме, в рахунок погашення заборгованості за процентами зарахувати кошти в сумі 8,22 грн., а залишок зарахувати в погашення основної суми боргу - 39,28 грн. (47,50 грн. - 8,22 грн.), яка станом на 19.10.2014 року становила 400 грн. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з відповідача станом на 30.04.2017 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 273,95 грн. (360,72 грн. (сума основної заборгованості за кредитом) * 30 % (річна процентна ставка) * 924 (кількість днів прострочення в період з 20.10.2014 року по 30.04.2017 року) / 365 (кількість днів в році). Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 634,67 грн., з них: 360,72 грн. - заборгованість за кредитом, 273,95 грн. - заборгованість за процентами. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 600 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 83,55 грн. (1 600,00 грн. * 634,67 грн. / 12 154,09 грн.).

Outcome: partial