Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять продовжити на два місяці строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], який помер 02.11.2001 року, починаючи з дня набрання рішенням законної сили . На обґрунтування своїх вимог позивачі послалися на те, що нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], у зв'язку з тим, що вони пропустили встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. У судове засідання позивачі та їх представник [PERSON] не з'явилися, представник позивачів подав клопотання про розгляд справи без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає та проти позову не заперечує, просять суд розглядати справу у відсутність представника Новопразької селищної ради. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. 05 квітня 1996 року [PERSON] отримала право на земельну частку (пай), як член КСП "Хлібороб", про що свідчить сертифікат на право на земельну частку (пай), серія КР № 0211620. За життя [PERSON] не оформила державний акт на право приватної власності на землю. 11.06.2000 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на майно у вигляді земельної частки (пай) розміром 5,02 га в смт. Нова Прага Олександрійського району Кіровоградської області. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини, але не встиг прийняти спадщину, та як 02.11.2001 року помер. [PERSON] та [PERSON] встановлені строки для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропустили, тому у 2017 році Олександрійська районна державна нотаріальна контора надала відмову у прийняті спадщини. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) видано [PERSON] серія КР № 0211620 від 08.09.1997 року . [PERSON] померла 11 червня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 серпня 2001 року, виданим Новопразькою селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис № 86 (а.с. 15). Згідно свідоцтв про народження (а.с. 12, 18), позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними сином та донькою спадкодавця [PERSON] 07 серпня 2017 року нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що вони не подали до Олександрійської державної нотаріальної контори на протязі 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця заяви про прийняття спадщини, тобто пропустили встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, зі спадкодавцем на момент його смерті разом не були зареєстровані (а.с. 20). До правовідносин, які є предметом спору застосовуються такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельні .ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Статтею 126 ЗК кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно із ст.ст. 66-69 ЗУ Про нотаріат, пп. 4.15, 4.20 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна - державного акту на право власності. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст.152 ЗК України. Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» дав відповідні роз'яснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 02.11.2001 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК УРСР (1963 р.) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках : брати і сестри померлого. Статтею 550 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що строк прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску поважними. На час відкриття спадщини спадкоємцям не було відомо про наявні майнові права їх батька. Суд вважає доведеним факт наявності поважної причини пропуску позивачами строку звернення за оформленням спадщини, а тому цей строк підлягає продовженню.

Outcome: approved