Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач ПАТ "Укрсоцбанк" в особі свого представника за довіреністю [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов"язків та просив стягнути з відповідачки матеріальну шкоду, завданої працівником під час виконання трудових обов"язків у розмірі 104 400 ( сто чотири тисячі чотириста) гривень та судовий збір в розмірі 1 566 ( одна тисяча п"ятсот шістдесят шість ) гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє за довіреністю № 02-36/50 від 11.01. 2016 року ( а.с. 23) позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надавши свої письмові заперечення та пояснила в судовому засіданні, що факти та обставини, які викладені в позовній заяві, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, а документи на які посилається позивач не можна застосовувати при вирішенні даної справи, оскільки вона не погоджуюся з висновками, які були зроблені під час з'ясування обставин справи і викладенні в Висновку за результатами службового розслідування, проведеного по факту нестачі коштів у сумі 4 500 швейцарських франків. Вона усно повідомила обставини справи: під час здійснення валютно-обмінної операції зазначаючи, що вона бачила саме 5 купюр по 1000 франків, декілька разів їх перераховувала, давала на підпис клієнту квитанцію на 5 000 франків і тільки через декілька хвилин звернула увагу, що в неї на робочому місті лежить 5 купюр по 100 франків. Вона повідомила, що її було введено в оману злочинними діями [PERSON]. Зазначила, що за весь час її трудової діяльності, а вона працює касиром в цьому банку, а саме з 18 березня 1993 року до 24 червня 2015 року понад 22 роки, і жодного разу не допустила помилки при здійсненні валютно- обмінної операції. 26 червня 2015 р. вона самостійно звернулася з заявою до Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві стосовно шахрайських дій [PERSON] вчинених шляхом обману за допомогою одного з таких прийомів як навіювання, гіпноз введення в транс. Дана заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві за № 26636 від 26 червня 2015 р. 10 липня 2015 р. її заява прийнята та зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12015100010006750 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України та її визнано потерпілою в даному кримінальному провадженні. 9 липня 2015 року був затверджений висновок директором департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» по факту нестачі коштів у сумі 4 500 швейцарських франків, де було зроблено висновок про те. що клієнт не в повному обсязі усвідомив факт передачі йому коштів у розмірі набагато більшому, аніж належало, а вона передала кошти внаслідок необережності. Даний висновок був зроблений обмеженим колом осіб - працівниками банку, без урахування всіх обставин справи. Разом з тим, нею був підписаний в 2014 році договір про матеріальну відповідальність саме на підставі доручення Кабінету Міністрів України від 9.11.2005 р. № 58725/1/1-05, а тому, укладаючи цей договір вона помилялась щодо необхідності укладення такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 131 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна,а перевірити кількість купюр та загальну суму коштів саме в швейцарських франках за допомогою обчислювальної машинки вона не мала змоги, тому що вона не розрахована на перевірку вказаної валюти. Таким чином, Відповідач не створив умов, за допомогою яких вона здійснювала б перевірку кількості грошових коштів в швейцарських франках які вона отримує для проведення касових операцій. В іншому випадку це був би реальний інструмент за допомогою якого вона мала б можливість перевірити загальну суму коштів, що отримала, і тим самим забезпечити повне збереження доручених їй цінностей, а тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідачки [PERSON], яка діє за довіреністю НАТ 474683 від 25.02. 2016 року ( а.с. 24) підтримала позицію свого довірителя та просила у задоволенні позовних вимог відмовити, пояснивши суду, що в ст. 130 Кодексу законів про працю зазначається, що матеріальна відповідальність настає внаслідок порушення працівником покладених на них трудових обов'язків і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. В даному випадку працівник є потерпілим, щодо нього вчинили дії передбачені ч. 2 ст. 190 ККУ., а саме шахрайство вчинене шляхом обману за допомогою одного з таких прийомів як навіювання, гіпноз введення в транс. Тобто, працівник, не міг взагалі в цей період часу усвідомлювати свої дії, керувати ними, а отже і нести відповідальність передбачену ст. 130 КЗпП. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 18 березня 1993 року позивачка [PERSON] була прийнята на роботу до ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк» ( а.с.5) При прийомі на роботу нею було підписано Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та посадову інструкцію касира ( а.с. 7-8; 9-10). 24 червня 2015 року Позивачка, виконуючи свої посадові обов'язки, здійснила операцію по обміну валюти, внаслідок чого Відповідачу було завдано шкоди в розмірі 104 400, 00 грн. Відповідно до акту розбіжностей було встановлено недостачу в розмірі 4500, 00 швейцарських франків, що становить 104 400, 00 грн. За фактом даної події було проведено службове розслідування, яким встановило, що через недбальство касира [PERSON] ПАТ «Укрсоцбанк» було заподіяно шкоди в розмірі 104 400, 00 грн. ( а.с. 11- 13). На підставі висновків службового розслідування було прийнято рішення про звільнення позивачки за п. 2 ст. 41 КЗпП України, в зв'язку з втратою довіри, відповідно до наказу № 1582-П від 14.07. 2015 року ( а.с. 6) . Згідно із вимогами ч. 1 ст. 130 Кодексу Законів про Працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 131 Кодексу Законів про Працю України, працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 Законів про Працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна ті інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 135 -1 Законів про Працю України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. В зв'язку з тим, що Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 №447/24 та враховуючи, що зазначений перелік затверджений ще у 1977 році на посади, які існували майже 30 років тому Державне казначейство України звернулося для узгодження зазначеного питання до Кабінету Міністрів України. Міністерство праці та соціальної політики України на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 09.11.2005 №58725/1/1-05 розглянуло питання та надало роз'яснення, що на даний час розроблено проект Трудового кодексу України, в якому передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатися з працівниками, які виконують роботи безпосередньо пов'язані з отриманням матеріальних цінностей, що встановлені Державним класифікатором України ДК 003-95 "Класифікатор професій". Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від N 14 від 29.12.92 року, із змінами та доповненнями , внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 3 ( № 0003700-97 ) від 28.03.97 та N 12 ( №0012700-97 ) від 03.12.97 " Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" - працівники, які не є керівниками підприємства і структурних підрозділів за шкоду заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов'язків несуть матеріальну відповідальність за ч. 1 ст. 134 КЗпП України, крім випадків для яких ст. 34 КЗПП України передбачена повна матеріальна відповідальність. У такому ж порядку визначається матеріальна відповідальність працівників, з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП , якщо шкода заподіяна не незабезпеченням цілості прийнятого під звіт майна,а іншими порушеннями трудових обов'язків (неналежним оформленням документів про виявлену при прийнятті матеріальних цінностей недостачу, що потягло її оплату тощо) Відповідно до п. 8 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від N 14 від 29.12.1992 року, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Отже, твердження відповідачки про те, що нею був підписаний в 2014 році договір про матеріальну відповідальність саме на підставі доручення Кабінету Міністрів України від 9.11.2005 р. № 58725/1/1-05, а укладаючи цей договір вона помилялась щодо необхідності укладення такого договору, судом не може бути прийнято до уваги. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved