Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом та просив суд визнати недійсним кредитний договір № К-Д 014/02-40/565 від 18 січня 2007 року, укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль"; визнати недійсним Договір іпотеки від 18 січня 2007 року, укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 266; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек за номером 266 від 18 січня 2007 року; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 18 січня 2007 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № К-Д 014/02-40/565 від 18 січня 2007 року. Відповідно до п. 2. Кредитного договору Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 1 300 000,00 доларів США, в свою чергу Позичальник повинен відповідно до п. 2. Кредитного договору виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим Договором не пізніше 17 січня 2017 року. Пунктом 3. Кредитного договору передбачено, що за користування кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування Індивідуальної угоди встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 9,9 % річних - в термін з 18.01.2007р. по 17.04.2007р. та в розмірі 12% річних - в термін з 18.04.2007р. по 17.01.2017р. З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно цього кредитного договору було також укладено договір іпотеки № 014/02-40/1305 від 18 січня 2007 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (Іпотекодержатель), згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, загальною площею 192,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності. Проте, в процесі виконання вищезазначеної угоди, Позивач вирішив зробити власний перерахунок заборгованості і вважає що Банк незаконно та не об'єктивно нараховує відсотки, які передбачалися незаконною угодою з моменту укладання кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 18 січня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", на сьогодні Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" було укладено кредитний договір про надання кредитних послуг № К-Д 014/02-40/565. З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно цього кредитного договору було також укладено договір іпотеки № 014/02-40/1305 від 18 січня 2007 року між [PERSON] (Іпотекодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", на сьогодні Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (Іпотекодержатель), згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, загальною площею 192,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності. Відповідно до п. 2. Кредитного договору Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 1 300 000,00 доларів США, в свою чергу Позичальник повинен відповідно до п. 2. Кредитного договору виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим Договором не пізніше 17 січня 2017 року. Пунктом 3 Кредитного договору передбачено, що за користування кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування Індивідуальної угоди встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 9,9 % річних - в термін з 18.01.2007р. по 17.04.2007р. та в розмірі 12% річних - в термін з 18.04.2007р. по 17.01.2017р. Ухвалою суду від 23.04.2013 року провадження по справі було зупинено та призначено судово - економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю "Судова експертна палата". Однак, експертам не вистачило документів у справі для надання обґрунтованого висновку. Після цього ухвалою суду від 19.03.2014 р. справа була передана для проведення експертизи до НДІ судових експертиз та була повернута експертами без виконання. 20.11.2014 р. позивачем був наданий до матеріалів справи висновок за результатами проведення експертно-економічного дослідження, виконаний Київською незалежною судово-експертною установою, від 13.11.2014 р. за №0999. Відповідно даного висновку, Банком з боржника стягувалися відсотки за кредитом у розмірі 15,06%, в той час коли у договорі процентна ставка була зафіксована у розмірі 12,99% і тим самим було суттєво порушено права боржника. Абсолютне значення подорожчання кредиту фактично складає 1014768,44 дол. США та є більшим від абсолютного значення подорожчання кредиту зазначеного в умовах договору в розмірі 1012409,36 дол. США. Внаслідок нормативного недотримання документального оформлення кредитного договору №К-Д 014/02-40/565 від 18.01.2007 р. нормативних вимог (Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 р.) кредитний договір та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, як одна з основних засад цивільного законодавства, свобода договору. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Стаття 14 ЦК України зазначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття 526 даного Кодексу вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розміру та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів. При тлумаченні змісту істотних умов кредитного договору необхідно враховувати норми статей глави 71 ЦК України, а також рекомендації Листа юридичного департаменту НБУ від 18 серпня 2004 року № 18-111/3249-8378. Відповідно до зазначеного Листа, юридичний департамент НБУ з посиланням на положення ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, спірні правовідносини врегульовані спеціальною правовою нормою - Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" іпотечним боргом є основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Договір про іпотечний борг вказаним Законом визначено, як цивільно-правову угоду, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, які виникають у кредитодавця і боржника з приводу іпотечного боргу. Згідно ст. 2 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" іпотечний борг виникає тільки при дотриманні сторонами договору про іпотечний борг умов, встановлених цим Законом. Статтею 2 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" передбачено, що основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті до укладення договору про іпотечний борг. Така інформація повинна бути оприлюднена кредитодавцем у письмовій формі і містити опис грошових зборів і витрат, пов'язаних зі встановленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; положення про інфляційне застереження; порядок дострокового виконання основного зобов'язання в разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; інші умови за рішенням кредитодавця. Інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення однією зі сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов'язковість її оприлюднення прямо передбачена законом (в даному випадку ст. 2 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати"). Наведені норми чинного законодавства містять припис, згідно з яким надання інформації про умови кредитування є істотною умовою договору про іпотечний борг, яким є кредитний договір, укладений між сторонами по справі. Відповідно до приписів статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність згоди сторін щодо будь-якої з істотних умов договору має наслідком його неукладеність. Зважаючи на вищевикладене, розглядаючи позовні вимоги в межах як вони заявлені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір не відшкодовувати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed