Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання недостовірною інформацію, поширену [PERSON] та Акціонерним товариством «Реверта» про те, що: [PERSON] був співвласником групи компаній Мега Макс; [PERSON] контролював компанію Lindmax LLP, яка отримала кредит у Парекс Банка на суму 8,9 млн. Євро, а компанія Lindmax LLP була холдінговою, трейдинговою компанією групи компаній Мега Макс; [PERSON] був бенефіціарним власником та контролював бізнес групи компаній Мега макс та компанії Lindmax LLP; Зобов'язати Володимира Іванова та Акціонерне товариство «Реверта» спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом оприлюднення на прес-конференцію в ТОВ «Інформаційне агентство «УНІАН» з он-лайн відео та аудіо трансляцією прес-конференції у мережі Internet за адресою: [INFO] протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростування наступного змісту: «Спростування! Довожу до відома спільноти, що інформація оприлюднена мною 24 вересня 2013 року у ході прес -конференції на тему: «Нові подробиці у скандальних справах щодо власності європейського АО «Реверта» та української «Ексти»: бізнес, кримінал, політика», щодо того, що: [PERSON] був співвласником групи компаній Мега Макс; [PERSON] контролював компанією Lindmax LLP, яка отримала кредит у Парекс Банка на суму 8,9 млн.Євро, а компанія Lindmax LLP була холдинговою, трейдинговою компанією групи компаній Мега макс; [PERSON] був бенефіціарним власником та контролював бізнес групи компаній Мега Макс та компанії Lindmax LLP, є недостовірною та не ґрунтується на дійсних фактах. Визнати недостовірною поширену [PERSON] та Адвокатським об'єднанням "Юридична фірма «Василь Кісіль і партнери» інформацію про те, що: [PERSON] був співвласником групи компаній Мега Макс та компанії Lindmax LLP, яким Парекс Банк видав кредит; Зобов'язати [PERSON] та Адвокатське об'єднання "Юридична фірма «Василь Кісіль і партнери» спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом оприлюднення на прес-конференції у мережі Internet за адресою: [INFO] протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростування наступного змісту: "Спростування! Довожу до відома спільноти, що інформація оприлюднена мною 24 вересня 2013 року у ході прес-конференції на тему: «нові подробиці у скандальних справах щодо власності європейського АО «Реверта» та української «Ексти»: бізнес, кримінал, політика», щодо того, що: [PERSON] був співвласником групи компаній Мега Макс та компанії Lindmax LLP, яким парекс Банк видав кредит, є недостовірною та не ґрунтується на дійсних фактах»; Визнати недостовірною поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНІАН» інформацію про те, що: [PERSON] був одним із співзасновників Мега Макс, який отримав від Парекс Банка кредит у загалній сумі 6,9 млн. Євро; Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "інформаційне агентство «УНІАН» спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом опублікування у рубриці «[INFO]» розділу «[INFO]» на сайті [INFO] протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростування в текстовому форматі наступного змісту: «Спростування! Доводимо до відома спільноти, що інформація в інформаційній замітці про прес-конференцію під назвою «Представники латвійського банку і української фірми просять ГПУ втрутитися у справу з шахрайським заволодінням майном по вул.Шота Руставелі, 1 і 11», опублікованій [INFO] на сайті [INFO] у рубриці "[INFO]» розділу «[INFO]» щодо того, що: [PERSON] був одним із співзасновників Мега макс, який отримав від Парекс Банка кредит у загальній сумі 6,9 млн.Євро, є недостовірною та не ґрунтується на дійсних фактах»; Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство «УНІАН» надати [PERSON], Акціонерному товариству «Реверта», [PERSON], Адвокатському об'єднанню «Юридична фірма «Василь Кісіль і партнери» послуги з підготовки і проведення прес-конференції щодо спростування недостовірної інформації про [PERSON] в обсязі, не меншому за «Мінімальний базовий пакет» послуг з підготовки і проведення прес-конференцій, що міститься в «Прайсі на прес-конференції» рубрики «[INFO]» на сайті [INFO]; Стягнути з [PERSON], Акціонерного товариства «Реверта», [PERSON], Адвокатського об'єднання "Юридична фірма «Василь Кісіль і партнери» солідарно на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 вересня 2013 року о 14 год. 30 хв. в офісі ТОВ «Інформаційне агентство «УНІАН» за адресою: м.Київ, вул.Хрещатик, 4 відбулась прес-конференція на тему: «Нові подробиці у скандальних справах щодо власності європейського АО «Реверта» та української «Ексти»: бізнес, кримінал, політика», що підтверджується анонсом конференції та інформаційною заміткою про прес-конференцію розміщеними на офіційному сайті ТОВ «Інформаційне агентство «УНІАН». У зазначеній прес-конференції серед інших учасників брали участь [PERSON], який є радником правління дирекції реструктуризації кредитів країн СНД АТ «Реверта», адвокат [PERSON], який є партнером Адвокатського об'єднання "Юридична фірма «Василь Кісіль і партнери», що підтверджується скріншотами відповідних сторінок з сайту [INFO], витягом з Єдиного реєстру адвокатів України. Серед інших до прес-конференції було запрошено [PERSON] Прес-конференція була проведена в присутності представників засобів масової інформації. В ході прес-конференції відповідачами було поширено недостовірну інформацію про позивача, зокрема про те, що позивач був одним із співвласників групи компаній «Мега Макс», здійснював контроль над компанією Lindmax LLP, як такою, що входить до групи компаній «Мега Макс» і є її холдинговою, трейдинговою компанією, а також те, що позивач був бенефіціарним власником компанії Lindmax LLP. Зазначену недостовірну інформацію було поширено у виступах на прес-конференції, що підтверджується відеозаписами з прес-коференції та стенограмами виступів учасників прес-конференції, а також інформаційною заміткою про прес-конференцію під назвою «Представники латвійського банку і української фірми просять ГПУ втрутитися у справу з шахрайським заволодінням майном по вул.Шота Руставелі, 1 і 11», оприлюдненою у рубриці «[INFO]» розділу «[INFO]», тому позивач і звернувся до суду з даним цивільним позовом, оскільки вважає, що дана розповсюджена недостовірна інформація щодо [PERSON] є негативна, чим зачіпає його честь та гідність, та у зв'язку з чим йому завдано моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому. Представники відповідача АТ «Реверта», в судовому засідання заперечили проти позову, зазначивши, що відповідачі не поширювали інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати; поширена відповідачами на прес-конференції інформація не є негативною у розумінні ЦК України, а тому не може вважатися недостовірною; позивач не довів, що поширена на прес-конференції інформація порушує його особисті немайнові права; відповідачі [PERSON], [PERSON] та АО «ЮФ «Василь Кісіль і партнери» є неналежними відповідачами у справі, оскільки [PERSON] і [PERSON] виступали на прес-конференції не від власного імені, а як представники АТ «Реверта», а АО «ЮФ «Василь Кісіль і партнери» взагалі не брало участь у вказаній прес-конференції. Крім того, у запереченнях проти позову АТ «Реверта» зазначило, що поширена на прес-конференції інформація не є недостовірною. Також АТ «Реверта» вказало про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідачі ТОВ «Інформаційне агентство «УНІАН» в судове засідання свого представника не направив, на запит суду надав відеозапис прес-конференції, що відбулась 24 вересня 2013 року та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач АО «ЮФ «Василь Кісіль і партнери» свого представника не направив, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез'явившихся осіб. Вислухавши пояснення представника позивача та представників відповідача АТ «Реверта», дослідивши письмові докази, зібрані у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 24 вересня 2013 року в офісі ТОВ «Інформаційне агентство «УНІАН» за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 4 відбулась прес-конференція, зокрема, за участю представників латвійського АТ «Реверта», на якій обговорювалися питання неповернення вказаному товариству кредитних коштів позичальником - компанією «Lindmax LLP», а також поручителями цієї компанії, серед яких громадяни [PERSON] (батько і син), [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON], діючи в якості представника АТ «Реверта», під час вказаної прес-конференції надав інформацію, що вказані фізичні особи були власниками групи компаній «Мега Макс» - мережі роздрібної торгівлі побутовою технікою. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 68 Конституції України, передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Разом з тим, відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, в редакції, яка діяла на час проведення прес-конференції, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. В абз. 6 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 дається визначення негативної інформації. Такою слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, ЦК України, у вказаній редакції, покладав тягар доказування у справі про спростування недостовірної інформації на відповідача лише тоді, коли поширена ним інформація містить негативний характер. У разі, якщо інформація не є негативною, тягар доказування її достовірності на відповідача не покладається. Повно і всебічно дослідивши надані позивачем докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема і відеозапис прес-конференції, суд не знаходить підстав вважати, що поширена відповідачами на вказаній прес-конференції інформація містить ознаки негативної. Суд вважає, що твердження про участь фізичної особи у певному бізнесі, про ведення підприємницької діяльності чи про володіння фізичною особою часткою у статутному капіталі юридичної особи за своєю суттю не є негативною інформацією. Така інформація не містить даних про порушення такою особою принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, про неетичну поведінку в особистому суспільному чи політичному житті тощо. Оскільки саме негативний характер інформації є обов'язковою ознакою презумпції недостовірності інформації відповідно до вимог ч. 3 ст. 277 ЦК України в редакції, що діяла на час проведення прес-конференції, а поширена відповідачами на прес-конференції інформація не є негативною, то недостовірність вказаної інформації не може презюмуватися на підставі ч. 3 ст. 277 ЦК України. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що інформація, яка обговорювалась на прес-конференції 24 вересня 2013 року, не відповідає дійсності та є недостовірною. Крім того, у судовому засіданні 26 червня 2014 року представник позивача визнав, що фактично інформація, яку позивач визначив як недостовірну, не поширювалась відповідачами у тому вигляді, в якому вона викладена у позовних вимогах. Представник позивача зазначив, що твердження, які позивач просить суд визнати недостовірними та зобов'язати відповідачів спростувати, є узагальненням виступів доповідачів на прес-конференції 24 вересня 2013 року. Дослідивши відеозапис прес-конференції, судом не встановлено поширення відповідачами саме тих тверджень, які викладені у позовних вимогах. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що інформація, на негативний та недостовірний характер якої посилається позивач, вимагаючи її спростування, була дійсно поширена відповідачами. Позивач також не надав суду жодних доказів, які свідчили б про порушення будь-яких прав позивача у зв'язку із проведенням прес-конференції та настання для нього певних негативних наслідків. Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на прес-конференції виступали від імені АТ «Реверта», а не від свого власного імені. З вказаним погодився і представник позивача. З огляду на вказане, відповідно до вимог ч. 4 ст. 277 ЦК України зазначені особи не є належними відповідачами за позовними вимогами у даній справі. Крім того, судом встановлено та не заперечується представником позивача, що АО «ЮФ «Василь Кісіль і партнери» не брало участь у прес-конференції та не поширювало жодної інформації про позивача. З матеріалів справи вбачається, що починаючи ще з 2011 року у засобах масової інформації розміщуються численні публікації, відповідно до яких позивач позиціонується як один із співвласників торгівельної мережі «Мега Макс». Судом встановлено, що в ході прес-конференції 24 вересня 2013 року відповідач [PERSON] вказав, що у відповідача АТ «Парекс банка» («Реверта») виникли кредитні правовідносини із бізнесом, який добре відомий в Україні під назвою «Мега Макс». У судовому засіданні 26 червня 2014 року представник позивача зазначив, що не існує такої особи, як група компаній «Мега Макс». Вказане не заперечувалося і представниками відповідача АТ «Реверта». Разом з тим, суд вважає, що відсутність зареєстрованої у встановленому законом порядку юридичної особи з вказаним найменуванням не спростовує ту обставину, що під торгівельною маркою чи комерційним найменуванням «Мега Макс» на постійній основі здійснювали діяльність певні юридичні особи, пов'язані з позивачем. Вказане підтверджується, зокрема листом ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» від 14.05.2014 року №/05/2014, договором купівлі-продажу побутової техніки від 08.01.2009 року, укладеним компанією «Lindmax LLP» та компанією «Genmax LLP» (підписаний [PERSON] та [PERSON]), установчими документи ТОВ «Карделіна», ТОВ «Апстар Конітнентал Юкрейн», ТОВ «Макс-Ейр», договором оренди між ТОВ «Апстар Контінентал Юкренй» та ТОВ «Еверест-СВ» від 11.09.2006 року щодо приміщень, в яких був розміщений один із магазинів торгівельної мережі «Мега Макс», роздруківкою сторінок Інтернет-порталів kiev.vgorode.ua та kiev.glo.ua, матеріалами ДП «Український інститут промислової власності», зокрема виписками з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтв № 125070, № 34210, № 44306. Із зібраних у справі доказів вбачається, що позивач разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] володів часткою у статутному капіталі ТОВ «Карделіна», яке, в свою чергу, одноособово володіло ТОВ «Макс-Ейр» і ТОВ «Апстар Контінентал Юкрейн, які є заявниками на знак для товарів і послуг «Мега Макс» за свідоцтвами № 125070, № 34210, № 44306 і використовували його чи комерційне найменування «Мега Макс» у своїй діяльності. Також судом приймається до уваги зміст електронного листа від 21 червня 2007 року, направленого на електронну адресу співробітника АТ «Парекс банка» [INFO] з електронної адреси [INFO], відповідно до якого до групи «Мега Макс» входили також такі компанії: «OrdEx LLC», «Lindmax», «Central Impex LLP», «Upstar Continental Corp», «StockPort LLC», «Horizonex LLP», «Genmax LLP», «Eurimpex LLP», «Techtrade LLC», «Grandex LLC», «Lexing», а також що на домені elbit.kiev.ua знаходилась електронна адреса прес-служби торгівельної мережі «Мега Макс» - [INFO], що підтверджується публікацію у-виданні «Економічна правда» та «Інтерфакс-Україна» від 01.09.2009 року. Крім того в електронному листі від 12.09.2010 року, надісланому на адресу АТ «Парекс банка» [INFO] з електронної адреси [INFO], ставиться питання про перепідписання кредитних договорів АТ «Парекс банка» з компанією «Lindmax LLP» та надання позивачем особистої поруки та застави для забезпечення виконання вказаних зобов'язань. Суд також враховує зміст листів від 10.04.2008 року та від 11.04.2008 року, оформлених на бланках компанії «Lindmax LLP», а також виписок з банківського рахунку вказаної компанії за період з 2007 по 2010 роки, з яких вбачається, що ця компанія неодноразово здійснювала платежі в особистих інтересах [PERSON] та пов'язаних з ним осіб, а саме, для придбання автомобіля, меблів, люстер та дзеркал, обладнання для басейну, для оплати вартості навчання, для оплати лікування та оплати туристичної путівки [PERSON]. Суд вважає, що зв'язок позивача із компанією «Lindmax LLP» підтверджується також матеріалами кредитної справи щодо видачі АТ «Парекс банка» кредитних коштів компанії «Lindmax LLP». 26 червня та 23 серпня 2007 року АТ «Парекс банка» уклало з компанією «Lindmax LLP» Договорі кредитної лінії № № 2.1.16.4.-07/14 та № 2.1.16.4.-07/22. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами АТ «Парекс банка» уклало з ТОВ «Апстар Контінентал Юкрейн», ТОВ «Еверест-СВ», ТОВ «Вінд-2005», компанією «Upstar Continental Corp.», [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та позивачем договори поруки. Крім того, з позивачем і ТОВ «Апстар Контінентал Юкрейн» були укладені іпотечні договори № 2.1.16.4.-07/22-ІЕ1 та № 2.1.16.4.-07/14-ІЕ1 (без випуску заставної), відповідно до умов яких в іпотеку АТ «Парекс банка» були передані об'єкти нерухомого майна. Таким чином, особи, які є учасниками ТОВ «Карделіна», яке одноособово володіло статутним капіталом ТОВ «Апстар Контінентал Юкрейн» і ТОВ «Макс Ейр» (які, в свою чергу, є заявниками за заявками на реєстрацію знаку для товарів і послуг «Мега Макс», за якими були видані свідоцтва № 125070, № 34210, № 44306), одночасно є поручителями за виконання компанією «Lindmax LLP» зобов'язань за договорами кредитної лінії перед АТ «Парекс банка». Із матеріалів справи вбачається, що для отримання кредитних коштів за договорами кредитної лінії компанія «Lindmax LLP» надала АТ «Парекс банка» повідомлення про дійсних вигодонабувачів цієї компанії, якими є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, поручитель компанії «Lindmax LLP» [PERSON], а також [PERSON] були уповноваженими особами цієї компанії, що підтверджується наданими суду копіями довіреностей, численними розпорядженнями компанії «Lindmax LLP», підписаними [PERSON] та [PERSON], а також картками зі зразками підписів та печатки цієї компанії. Представник позивача надав суду копію вироку Шевченківського районного суду м.Києва від 08.02.2013 року у справі № 761/1694/13-к, яким визнано винним [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 192 КК України та ч. 1 ст. 358 КК України - заподіяння майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману або зловживання довірою та підроблення документа. У вказаному вироку встановлено, що [PERSON] ввів в оману зокрема позивача щодо необхідності надання поруки та іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань компанією «Lindmax LLP» за договорами кредитної лінії, які, як вказав він сам, підробив. Разом з тим зазначені встановлені обставини не спростовують існування зв'язку позивача з компанією «Lindmax LLP», що підтверджується іншими наявними у матеріалах справи доказами. Оцінивши докази у їх сукупності і взаємозв'язку, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] , а тому відмовляє йому в задоволенні позову про визнання інформації недостовірною та спростування цієї інформації. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд також вважає їх безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що позивач не довів, що у зв'язку розповсюдженням на прес-конференції 24 вересня 2013 року інформації він зазнав моральної шкоди. У судовому засіданні 26 червня 2014 року представник позивача вказав, що існування моральної шкоди не повинно доводитися позивачем, оскільки факт завдання такої шкоди, на його думку, прямо випливає із факту поширення інформації на прес-конференції. З такими доводами суд не погоджується, оскільки такі твердження прямо суперечать вимогам ст. 10 ЦПК України, а також позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові пленуму від 31.03.1995 року № 4. Крім того, визначивши розмір моральної шкоди у 10000 гривень, позивач не вказав, з яких міркувань він виходив та якими доказами це підтверджується. На підставі викладеного, враховуючи відсутності неправомірного характеру дій відповідачів, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди, а тому суд відмовляє в задоволенні позову у цій частині також. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed