Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

В вересня 2014 року позивач [PERSON] подала до суду позовну заяву, за якою просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою [ADDRESS] .Позов мотивований тим, що співвласниками будинку, який знаходиться за вищезазначеною адресою являється вона, позивачка , та її син ,відповідач [PERSON] Крім неї, у вказаному помешканні зареєстровані її син, відповідач [PERSON] також його дружина відповідач [PERSON] , які понад рік, у спірному будинку не проживають так як виїхали у Францію. Оскільки добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають , понад рік не проживають в спірному будинку за даною адресою, не користуються будинком, не ведуть з нею спільного господарства, не платять за комунальні послуги, позивач змушена звернутися до суду. Просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом , у зв'язку з відсутності їх без поважних причин понад рік , у відповідності до ст. 405 ЦК України. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на мотиви викладені в позові Відповідачі в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом за місцем реєстрації. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцезнаходженням, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник третьої особи Сільцівскої сільської ради пояснив, що до господарства [PERSON] прописані син позивачки, який є співвласником спірного будинку та невістка, як дружина відповідача, які на даний час перебувають за межами держави. Відповідач [PERSON], як власник 1/3 частини будинку мав право дати свою згоду на прописку його дружини відповідачки [PERSON] у спірному будинку, а сам факт прописки ніким не оспорювався. Також вказав, що раніше будинок відносився до колгоспного двору і на час його припинення члени колгоспного двору. які в ньому проживали набули право власності в рівних частках на цей будинок. За загодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК Україин., а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач та третя особа проти такого порядку не заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст.317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В обгрунтування заявленого позову позивач [PERSON] посилалася на те, що вона є власником1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що в [ADDRESS], отже будинок належить до приватного житлового фонду, а не державного чи громадського житлового фонду, а тому положення ст. 71,72 ЖК України на спірні правовідносини не поширюються. Дане підтверджено свідоцтвом про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 07 травня 2002 року та внесено запис в реєстрову книгу №4 стор. 24 за реєстровим №285. Згідно зі ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. У ст. 405 ЦК України йдеться про право членів сім"ї власника, які проживають разом з ним, на користування житлом, і передбачено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до матеріалів справи і зазначені обставини не заперечуються позивачем, відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 07.05.2002 року, 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями , що в [ADDRESS], належить на праві власності громадянці [PERSON], дочці позивачки [PERSON] а також інша 1/3 частина вказаного будинку належить відповідачу [PERSON] ,який є сином позивачки. . Отже, відповідач [PERSON] , хоча і є членом сімї позивачки, оскільки є її сином, але він одночасно є одним із співвласників вищевказаного житлового будинку, відповідно до вищевказаного свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями. від 07 травня 2002 року за реєстровим №285 внесеного в реєстрову книгу №4 стор. 24 . Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Із часу реєстрації шлюбу вона була прописана та проживала у будинковолодіннні відповідача [PERSON] за його заявою.. Відповідно до матеріалів справи , у спірний житловий будинок, в якому відповідач [PERSON] зареєстрований з 12.10.1999 року, остання поселялася в якості члена сім"ї не [PERSON], як співвласника, а як член сім"ї співвласника житла - чоловіка [PERSON] Оскільки право власності є абсолютним правом,яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким що втратив право користування своїм майном. [PERSON], на які посилається позивачка в позовній заяві, не дають підстав для визнання відповідача [PERSON] втратившим право на житло, а тому, суд вважає в цій частині позовні вимоги безпідставними Згідно зі статею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить відповідачу [PERSON] на праві власності є результатом реалізації права власника , й у них, відповідача [PERSON], виникає право користування чужим майном, тобто сервітутне право , а тому норма ст. 405 ЦК України, як правова підстава заявленого [PERSON] позову для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, до спірних правовідносин не може бути застосована в якості належного способу захисту права позивача. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов.язана довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Позивач [PERSON] не надала жодного доказу суду , який давав би суду законні підстави для визнання відповідачів втративших право користування жилим приміщенням відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК. Не надано доказів порушення права [PERSON] в користуванні , володінні та розпорядженні вказаним жилим будинком., у всякому разі суду таких доказів не надано . Відповідно до положень ст. 405 ЦК України , на яку посилається позивач як на підставу обгрунтування позову , судом не може бути прийнято до уваги, так як відповідач [PERSON] є співвласником житла , а не членом сім"ї власника житла, а відповідач [PERSON] є членом сімї співвласника житла [PERSON], а не позивачки. Посилання на положення ст. 405 ЦК України є безпідставними, оскільки такі норми регулюють правовідносини між власником житла та членами його сім»ї, які проживають разом з ним, і не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, так як норми ст. 405 ЦК України на дані правовідносини не розповсюджуються . Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] третя особа без самостійних вимог Сільцівська сільська рада про визнання їх втративших право користування жилим приміщенням відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України слід відмовити за безпідставністю Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем зараховуються до відповідного бюджету держави.

Outcome: dismissed