Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

26 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області із позовом до ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" про захист прав споживачів та визнання недійсним договору позики, мотивуючи його тим, що між ним та відповідачем було укладено договір , відповідно до якого він отримав позику, проте вважає вказаний договір недійсним. Зазначений договір ним не було підписано особисто. В порушення вимог ЗУ "Про електронну комерцію", ЗУ "По захист прав споживачів", ЗУ "Про споживче кредитування" йому не було надано, а ні в письмовій, а ні в електронній формі інформація для ознайомлення. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів» повинен бути : підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Зазначив, що споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Відповідачем було проігноровано зазначені вимогу та не повідомлено письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і позивач був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.Крім того, п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 нього Кодексу. Відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги»:Електронний підпис -електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції Відповідачем не відповідає положення абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між позивачем та Відповідачем він вважає таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Позивач звертає увагу на те, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений позивачем та Відповідачем містить ознаки Кредитного договору, в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. У разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості». Однак працівниками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язкузцимреальнонарахований йому відсоток за користування кредитними коштами став значно більше, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що віня погодився на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Крім того, при визнанні договору недійсним позивач просив врахувати положення ст.1046, ст.1047 ЦК України, постанову ВСУ від 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16 з яких вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. На думку позивача Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений з відповідачем містить ознаки Кредитного договору, а тому до нього повинні бути застосовані відповідні положення ЦК України. Позивач просив врахувати, що в договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, що передбачено постановою правління НБУ №168 від 08.06.2017р. "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит". Через ці порушення відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим ніж зазначений працівниками відповідача у розрахунку платежів. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним з відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Враховуючи, що одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ст.203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства просив суд визнати договір укладений з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року позов [PERSON] прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази. 07 червня 2021 року представник ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" в особі Лигін О.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що грошові кошти буди перераховані на банківський рахунок позивача, що засвідчує факт укладення між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] кредитного договору у формі електронного документу. Правила надання коштів у кредит ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (далі Правила) були розміщені на сайті відповідача у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою товариства до укладання договору. У відповідності до умов Правил позивач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків зазначив інформацію щодо себе, реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.), тим самим підтвердив свої ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватись Правил. У зв`язку з наведеним, зміст договору повністю відповідає та не суперечить нормам чинного законодавства, в тому числі його укладено у відповідності до норм Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 27.07.2021 року ухвалою Краматорського міського суду було закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду на 15.09.2021 року. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, просили розглянути справу без їх участі у позові відмовити повністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, 20 листопада 2021 року [PERSON] та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" укладено електронний договір №147312558 від 20 листопада 2020 року. Відповідно до умов цього договору [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 9 750 грн. зі сплатою процентів строком на 126 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № [NUMBER] ). Відповідно до п.1.1, п.1.4 Договору, [PERSON] зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування в розмірі 1,13% (процентів) від суми кредиту за кожний день користування. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.6 договору). Згідно графіку розрахунків до кредитного договору №147312558 (додаток №1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 194,15% від суми кредиту (у процентному виразі) або 18930,00 грн. Проценти за користування кредитом складають 94,15 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 9180,22 грн.( у грошовому виразі) Згідно повідомлення начальника відділу розвитку електронної комерції АТ "Альфа-Банк» на адресу ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" операція щодо переказу та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача у розмірі 9 750,00 грн. проведено успішно та 20 листопада 2021 року була перерахована позивачу по справі [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] . За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України) Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснені в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до п.п. 12,13 ч.1 ст.1Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020р. по справі №127/33824/19. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 147312558 від 20.11.2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи [PERSON] про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215, 230 ЦК України та ст.ст.11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Доводи [PERSON] , про те, що кредитний договір № 147312558 від 20.11.2020 було укладено з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.641, ст.644 ЦК України, спрямовані на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Зі змісту оскаржуваного кредитного договору № 147312558 від 20.11.2020 р. вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки, звернувшись до ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, [PERSON] засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Твердження позивача про те, що кредитний договір № 147312558 від 20.11.2020 за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено розпису загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана в додатку №1, який, в силу п.1.6 договору, є його невід`ємною частиною та також був підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, суд також звертає увагу, що згідно п.4.1 договору № 147312558 від 20.11.2020 , його невід`ємною частиною є "Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах кредиту ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Позичальника: www.moneyveo.ua. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки, звернувшись до ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з заявкою на отримання кредиту, останній засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Згідно з ч.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст.18, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства. Суд критично оцінює твердження позивача проте, що віна не мав змоги ознайомитися з інформацією про умови кредитування та процентною ставкою за кредитом, оскільки на офіційному сайті відповідача розміщено Публічну пропозицію (оферту), а також сам Договір, в яких зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень. Така інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Позивач мав змогу перш ніж укласти Договір, детально ознайомитися з його умовами, у тому числі з розміром відсотків за користування кредитними коштами та порядком їх повернення. У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18. Посилання позивача на постанову Верховного Суду України у справі №-6-1103цс16 є безпідставним, оскільки і предмет спору і зроблені у ній правові висновки є нерелевантними спірним правовідносинам. Вимоги про визнання правочинів недійсними, заявлені на підставі статті 230 ЦКУкраїни, можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. На підставі вище викладеного, суд вважає, що спірний договір № 147312558 від 20.11.2020 р. було укладено за спільною домовленістю між сторонами. Позивач посилався на той факт, що оригінал договору не містить його підпису але таке твердження не може бути підставою для визнання договору недійсним адже суть спірних правовідносин ґрунтується на правочині вчиненому в електронній формі та згода на укладення договору в такому випадку фіксується за допомогою електронної аутентифікації. Відповідачем було здійснено верифікацію банківської картки [PERSON] під час вирішення питання про надання кредиту, що дало змогу ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" встановити власника банківської картки та особу, яка заповнила заявку на отримання швидкого кредиту, як одну й ту ж саму особу. Тому суд приходить до висновку, що позивач не довів факту наявності нечесної підприємницької практики з боку відповідача, а договір не може бути визнаний не укладеним або недійсним. У зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст.22 Закону України «Про захистправ споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно із ч. 7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed