Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

20.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договіру дарування від 16.10.2000 року, в БТІ зареєстровано 17.10.2000 року. В цій квартирі з 21.01.2003 року також зареєстрована донька [PERSON] від першого шлюбу. Коли їй виповнилося 16 років вона отримала паспорт і мала необхідність зареєструватися як громодянка України. Тому позивач погодився і зареєстував. Після реєстрації донька ніколи не вселялася у квартиру і не жила з ним. З початку жила з матір"ю, потім самостійно. Іноді приходила відвідати позивача. Останній час десь років чотири, вона не приходить. Таким чином вона відсутня в будинку на протязі більше року. Зараз виникло питання одержання субсидії. ЇЇ реєстрація заважає одержати субсидію. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації. У зв"язку з тим, що вона порушує права позивача, просе визнати її такою, що втратила право користування вказаною квартирою. Позивач в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи була повідомлена належним чином, заява про розгяд справи у її відсутність до суду не надійшла. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, згідно договіру дарування квартири від 16.10.2000 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5), акт про не проживання відповідачки за цією адресою (а.с.7) , вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при умові відсутності члена сім"ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачка з січня 2003 року не користується квартирою № 2 будинку № 161 по вул. Центральній в м. Волноваха Донецької області, яка належить на праві приватної власності позивачу а також не користується до теперішнього часу, власних речей там не зберігає, обовязки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житлом. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації.

Outcome: approved