Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд 17.04.2014 р. із позовом, де вказала, що 30.01.2008 р. між ЗАТ КБ «Приват Банк» та нею був укладений договір про надання споживчого кредиту № zrzogk00004216, згідно п.8.1 якого вона отримала від банку кредит на споживчі цілі в сумі 66 480,00 дол. США терміном до 29.01.2018 р. з відсотковою ставкою 1,00% на місяць. Згідно графіку погашення кредиту, приєднаного до кредитного договору, вона зобов'язалась сплачувати щомісячно суму в розмірі 883,64 дол. США на погашення кредиту. 30.01.2008 р. між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно якого позивач передала банку в забезпечення виконання нею зобов'язань по кредитному договору № zrzogk00004216 від 30.01.2008 р. квартиру [ADDRESS], що придбала у приватну власність за кредитні кошти. Посилаючись на те, що Банк з 02.03.2009 р. в односторонньому порядку збільшив розмір відсоткової ставки по кредитному договору до 17,52% на рік, позивач просила визнати договір іпотеки від 30.01.2008 р., укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» припиненим та визнати недійсною заборону відчуження квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з викладених у ньому підстав. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, задовольняє позовні вимоги, вважаючи їх законними та обґрунтованими, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 30.01.2008 р. між ЗАТ КБ «Приват Банк», з одного боку, і [PERSON] з другого боку, був укладений договір про надання споживчого кредиту № zrzogk00004216, згідно п.8.1 якого позивач отримала від банку кредит на споживчі цілі в сумі 66 480,00 дол. США терміном до 29.01.2018 р. з відсотковою ставкою 1,00% на місяць. Згідно графіку погашення кредиту, приєднаного до кредитного договору, позичальник зобов'язалась сплачувати щомісячно суму в розмірі 883,64 дол. США на погашення кредиту. 30.01.2008 р. між ЗАТ КБ «Приват Банк», з одної сторони, та [PERSON], з другої сторони, укладений договір іпотеки, згідно якого остання передала банку в забезпечення виконання нею зобов'язань по кредитному договору № zrzogk00004216 від 30.01.2008 р. квартиру [ADDRESS], що придбала у приватну власність за кредитні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 1623 і витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17698695 від 11.02.2008 р. Обсяг зобов'язань, що забезпечувався договором іпотеки від 30.01.2008 р., визначений пунктом 33.2 договору іпотеки, згідно якого договором забезпечується виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 30.01.2008 р. № zrzogk00004216, а саме: поверненню кредиту, у розмірі 66 480 дол. США; сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 1,00% за місяць у період сплати з 20 по 25 число кожного місяця; щомісячного надання грошових коштів /щомісячного платежу/ у період сплати сумою не менше 883,64 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість по кредиту, відсотки за користування кредитом, комісії; сплаті пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому іпотечним договором від 30.01.2008 р. передбачено, що основний договір це кредитний договір від 30.01.2008 р. Договір іпотеки не містить положень щодо погодження між сторонами можливості односторонньої або автоматичної зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору. На момент укладання іпотечного договору основне зобов'язання позичальника перед відповідачем було визначено кредитним договором № zrzogk00004216 від 30.01.2008 р. і графіком погашення кредиту і відсотків. У відповідності до п. 30 іпотечного договору всі зміни до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, що в свою чергу, вказує на те, що такі зміни повинні здійснюватися за взаємною згодою сторін, що цілком відповідає приписам ч.1 ст.651 ЦК України. Відповідно до п. 24 договору іпотеки недостатність коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, для погашення забезпечених вимог зумовлює виникнення у Іпотекодавця заборгованості перед Банком на суму непогашеного залишку. Таке положення договору іпотеки не узгоджується з нормами Закону України «Про іпотеку», а саме: ч. 1 ст.11 Закону України «Про іпотеку», згідно якої майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, проте узгоджується з положеннями ч.2 ст.553 ЦК України, згідно якої порукою може забезпечуватись виконання зобов»язання частково або у в повному обсязі за домовленістю сторін і не обмежується законом. Оскільки, договір іпотеки, укладений між позивачем і Банком, містить елементи різних договорів, а саме: іпотеки і поруки, то є змішаним договором, а тому, для регулювання правовідносин, що виникли на підставі Договору іпотеки від 30.01.2008 р., повинні застосовуватися не тільки норми цивільного законодавства які встановлюють умови іпотеки, але й норми ст.ст. 553-559 ЦКУ, що визначають порядок укладення та припинення договору поруки. За своїм змістом правовідносини, що виникають на підставі договору поруки та на підставі іпотеки, є забезпеченням виконання основного зобов»язання, регулюються Главою 49 ЦК України, і відрізняються лише однією істотною умовою, а саме: обсягом відповідальності. Якщо поручитель відповідає всім своїм майном, то іпотекодавець відповідає лише заставленим майном. Але і поручитель і іпотекодавець має право вчиняти дії по погашенню боргу для недопущення звернення стягнення на своє майно. І саме розмір цього погашення, відповідно до змісту правовідносин поруки та іпотеки, положень закону, повинен бути погоджений з поручителем. В іншому випадку боржник та кредитор отримують можливість для зловживань відносно іпотекодавця шляхом збільшення його обов'язків без його відома до розміру, за якого іпотекодавець вже не зможе погасити борг та буде змушений віддати заставне майно. Саме для недопущення таких зловживань та захисту прав поручителя та іпотекодавця і передбачені в Цивільному кодексі України положення статті 559. Тому розмежувати положення договору іпотеки від 30.01.2008 р. на ті, що регулюються виключно положеннями Закону України «Про іпотеку» і на ті, що регулюються ст.ст. 553 - 559 ЦК України, неможливо. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання умов договору можлива лише за взаємною згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, у відповідності до п. 30 іпотечного договору всі зміни до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню. 31.12.2008 р. ЗАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу [PERSON] лист за № 20.1.3.2/6-60256, згідно якого з 02.03.2009 р. банк повідомив її про одностороннє збільшення розміру відсоткової ставки по кредитному договору до 17,52% на рік. В разі незгоди позивача з такою зміною умов договору, банк пропонував в термін до 20.02.2009 р. погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі, змінивши при цьому термін кредитування, визначений сторонами в кредитному договорі. Представник позивача стверджував в судовому засіданні, що сторони не укладали договору про внесення змін до кредитного договору № zrzogk00004216 від 30.01.2008 р., позивачу не був наданий змінений графік погашення заборгованості по кредиту, не надана інформація про зміну сукупної вартості кредиту, що з боку банку є грубим порушенням вимог Постанови правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., зареєстрованої в Мінюсті України 25.05.2007 р. № 541/13808. Позивач не надавала банку листа про згоду на збільшення вартості кредиту шляхом збільшення відсоткової ставки по кредитному договору, що відповідно до положень ч.2 ст. 638 ЦК України, можливо було б рахувати як акцепт з боку [PERSON] на письмову пропозицію банку /оферту/ про внесення змін до умов кредитного договору. Відповідач в судовому засіданні цієї обставини не заперечував. Згідно ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни, що зазначено в ч.3 ст. 653 ЦК України. В листі ЗАТ КБ «Приватбанк» від 31.12.2008 р. № 20.1.3.2/6-60256 запропонував [PERSON] внесення змін до кредитного договору шляхом зміни відсотком ставки по кредиту до розміру 17,52% річних або 15,12% річних. При цьому банк надав право [PERSON] не погодитися з внесенням таких змін до договору банком в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення про таку незгоду в строк до 20.02.2009 р. і погашення заборгованості по кредитному договору в повному обсязі. Позивач звернулася письмово до банку із запереченнями проти підвищення відсоткової ставки по кредитному договору, на що отримала відповідь від 02.02.2009 р. за № 47-115/1981 за підписом директора департаменту безвиїзного банківського нагляду В.І. Мазепи з роз»ясненням їй права звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Погашення суми заборгованості за кредитним договором в повному обсязі до 20.02.2009 р. позивач не здійснила через відсутність коштів в достатній кількості, як зазначено нею в тексті позовної заяви. Таким чином, відповідач здійснив односторонню зміну кредитного договору шляхом підвищення розміру відсоткової ставки всупереч письмової незгоди позивача як кредитодавця з внесенням таких змін до кредитного договору, що суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживча» в редакції від 13.01.2006 р., що була діючою станом на грудень 2008 року, і без внесення письмових змін до договору іпотеки всупереч пункту 30 договору іпотеки від 30.01.2008 р., що суперечить положенням ст. 19 Закону України «Про іпотеку». Законом України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 р. № 898-ІV визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч. 4 ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку"). Іпотечний договір повинен містити зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку"). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про іпотеку", будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Розмір сплачуваних за користування кредитними коштами процентів як істотна умова кредитних правовідносин, що безпосередньо вливає на обсяг грошових зобовязань, забезпечуваних майновою порукою Позивача, у світлі вимог ч. 1 ст. 7 і п.2 ч. 1 ст. 18 Закону підлягає обовязковому визначенню у спірному договорі іпотеки, як це було зроблено при його укладанні, і обізнаність Позивача із первісними параметрами основного зобовязання підкреслена в п. 33.2 спірного договору іпотеки. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором, або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення обсягу зобов»язань позивача [PERSON] перед банком за кредитним договором від 30.01.2008 р. відбулось внаслідок збільшення відсоткової ставки за кредитом з 1% місячних до 17,52% річних з 02.03.2009 р.. Оскільки належних доказів наявності згоди Позивача на зміну умов забезпечуваного зобов'язання, що відбулася внаслідок узгодження умов із збільшенням порівняно із існуючою до цього ставкою процентів з оплати користування кредитом, сторонами до справи не надано, а положення іпотечного договору не містять положень, які могли тлумачитися як згода на таке збільшення, остільки відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України майнова порука за іпотечним договором від 30.01.2008 р. є припиненою з 02.03.2009 р., що цілком узгоджується із ст. 598 цього Кодексу. Припинення спірних правовідносин з цієї підстави у повній мірі узгоджується із положеннями Закону України „Про іпотеку", адже останній не визначає приведений в ст. 17 перелік конкретно визначених підстав (серед яких дійсно не має подібної до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України норми) обмеженим, оскільки відсилає до інших випадків, встановлених Законом, чим дозволяє застосовувати згадані положення вище ст. 19. Наразі, ч.3 ст. 17 Закону України „Про іпотеку" в такому випадку встановлює необхідність державної реєстрації відомостей про припинення іпотеки. Припинення іпотечних правовідносин має наслідком припинення існування у Відповідача як кредитора іпотекодержателя зумовлених іпотечними правовідносинами щодо спірного права іпотеки і права подальшого утримання майна під іпотечним обтяженням всупереч приписів ч. 3 ст. 17 Закону України „Про іпотеку" та п. 25 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого Постановою КМУ № 410 від 31.03.2004 р. В процесі розгляду справи відповідач заявив письмове клопотання про застосування судом строків позовної давності оскільки, на його думку, строк позовної давності 3 роки для оскарження укладеного іпотечного договору від 30.01.2009 р. сплив 30.01.2011 р., а позов поданий в квітні 2014 року, тобто з порушенням строків. Представник позивача, в свою чергу, заявила клопотання про поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання договору іпотеки припиненим, оскільки, на її думку, строк позовної давності сплив 02.03.2012 р. і був пропущений позивачем з поважних і об'єктивних причин. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, прийшов до висновку про те, що строк позовної давності для звернення [PERSON] із позовом про припинення договору іпотеки через збільшення обсягу зобов'язання за кредитним договором з 02.03.2009 р. сплив 02.03.2012 р., і підлягає поновленню судом, оскільки позивач пропустила його не за своїм волевиявленням, а через обставини, що об'єктивно унеможливили її звернення за судовим захистом у період дії строку позовної давності, тобто в період з 02.03.2009 р. по 02.03.2012 р. Такими обставинами, суд вважає і укладення позивачем договору про надання юридичних послуг від 15.02.2009 р. з юристом [PERSON], згідно якого юрист уповноважується на складання і подачу до суду в інтересах та від імені позивача [PERSON] позову про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору, у зв»язку із підвищенням відсоткової ставки з боку банку /п.1.1. договору/. Позов був поданий представником позивача до Корольовського районного суду м. Житомира 05.03.2009 р., про що свідчить штамп суду на копії позову. В період часу з 10.01.2010 р. по 27.01.2014 р. позивач отримувала від юриста [PERSON] письмові повідомлення про рух справи в Корольовському районному суді м. Житомира, з яких позивач не міг зробити висновок про сплив терміну позовної давності для захисту її порушеного права. В 2014 році з метою перевірки достовірності інформації, отриманої від юриста позивач уклала угоду з представником [PERSON], яка 15.10.2014 р. звернулась до суду із заявою про ознайомлення зі справою № 2-1457/09 за позовом [PERSON] до ЗАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача. В результаті ознайомлення зі справою з»ясувалось, що 22.06.2010 р. судом позов [PERSON] залишений без розгляду через неявку позивача в судове засідання 12.04.2010 р., 22.06.2010 р. 17.04.2014 року представник [PERSON] підготувала позивачу позов про захист прав споживача шляхом визнання договору іпотеки припиненим і подала його до Корольовського районного суду м. Житомира, в результаті чого було порушене провадження у даній справі. Представник відповідача вказані обставини не заперечував і не спростовував. Таким чином, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, що підтверджуються матеріалами справи, а тому, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved