Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявоюдо [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за кордон без згоди батька [PERSON] . В обгрунтування доводів посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який за рішенням Свалявського районного суду від 28.05.2019 року розірвано. Від спільного проживання у шлюбі мають доньку [PERSON] , 2008 року народження та сина [PERSON] , 2010 року народження. В обгрунтування доводів вказує на те, що діти проживають з позивачем (мамою), після розлучення відповідач (батько) участі у оздоровленні та відпочинку дітей не бере, вихованням та утриманням не займається, ухиляється від сплати аліментів. Позивач має намір разом з дітьми виїжджати за кордон для оздоровлення, фізичного, духовного і морального розвитку, для підвищення рівня світогляду дітей та відпочинку, однак домовленості про добровільне надання дозволу на виїзд дітей за кордон сторони досягнути не можуть. Вимоги мотивує тим, що вагомих аргументів своєї відмови відповідач не наводить, а тому позивач вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька дітей шкодить їх інтересам та порушує їх права. Просить суд надати дозвіл на виїзд доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] на відпочинок до країн Європейського Союзу, Словаччини, Чехії в супроводі матері [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] до досягнення дітьми повноліття. Суд своєю ухвалою від 08.10.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Представник позивача-адвокат Пукіш О.В., який діє в інтересах [PERSON] (договір про надання правової допомоги та представлення інтересів від 30.09.2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/420 від 24.12.2004 року) подав до суду заяву (вх.№ 8192) про розгляд справи у відсутності представника та позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідач повідомленапро виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України 08.10.2021 року (відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України), поштове плвідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 129 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження). Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалам. Заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Представник третьої особи служби у справах дітей Свалявської міської ради Полянич А.І. (доручення №695/01-12 від 04.11.2021 року) подала до суду заяву (вх.№8187) про розгляд справи у відсутності представника ССД Свалявської міської ради. Письмові пояснення щодо заперечень проти позову до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить заочний розгляд справи (п.1, п.3 ч.1 ст. 280 ЦПК України) за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК УКраїни звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, постанова від 04.07.2018 року, справа № 712/10623/17: "положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини."). З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, згідно рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 28.05.2019 року (справа №306/501/19). Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 34 від 02.12.2008 року) тасина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 25 від 14.09.2010 року) - в графі батько яких зазначено [PERSON] (відповідач), мати - [PERSON] (позивач). Відповідно до ст. 313 ЦК України - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивач має бажання та можливість забезпечити виїзд доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] за кордон для оздоровлення та відпочинку, з метою розширення їх духовного та фізичного розвитку, що є сприятливим для дітей їх віку, з метою забезпечення інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, для фізичного та морального зміцнення світогляду дітей, однак відповідач відмовляється надати згоду та дозвіл, у встановленому Законодавством України порядку, на виїзд дітей за межі України. При вирішенні питання щодо надання дозволу на виїзд дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за кордон в супроводі матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дітьми повноліття суд зазначає таке. За Правилами перетинання державного кордону громадянами України - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, тобто рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може мати разовий характер, з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позивач є громадяном України, має постійне місце проживання в Україні, постійнемісце роботи, її батьки проживають в Україні, позивач бере на себе всю відповідальність за дітей під час їх поїздок за кордон та повернення дітей на територію України, що не створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості для відповідача (батька [PERSON] ) та доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. При вирішенні спору про про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей для забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини. Враховує, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дітей за кордон повністю узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків та те, що виїзд за кордон не пов`язаний з виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховує норми ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства", що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини та бере до уваги, що тимчасовий виїзд дитини за кордон можливий на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини (аналогічна позиція містить в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року, справа № 712/10623/17). Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, враховуючи, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за межі України для тимчасового перебування не має, а також те, що відповідач заперечень не подав, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими, які підлягають до задоволення Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору в розмірі 908 грн. (за подання позовної заяви). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial