Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Шахта ім.М.С.Сургая» (далі ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. В період з 18.06.2009 року по 04.01.2021 року позивач працював гірником підземним у шахті на ДП «Шахта ім.М.С.Сургая». Згідно наказу відповідача № 1-к від 04.01.2021 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку згідно зі ст. 44 КЗпП України та виплатою допомоги за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 2-х середньомісячних заробітків згідно з п.12.15 Галузевої угоди. На день звільнення відповідач заборгував позивачу заробітну плату у розмірі 49136,27 гривень, яку по теперішній час не виплатив. В порушення вимог ст.ст.\~47,116 КЗпП України\~відповідач не здійснив з позивачем розрахунок при звільненні. В наслідок протиправних дій відповідача позивачу спричиненні моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідність докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, тоді як він потребував додаткових коштів на лікування та відновлення здоров`я, яке погіршилось саме при виконанні трудових обов`язків, що стало причиною його звільнення. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 49136,27 гривень з компенсацією по день виплати, допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 18849,27 гривень згідно зі ст. 44 КЗпП України, допомогу за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 2-х середньомісячних заробітків в сумі 37698, 54 гривні згідно з п.12.15 Галузевої угоди, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення судового рішення та моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. 12.05.2021 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 12). У судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без його участі. У судове засідання представника відповідача не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути без його участі (а.с. 19-20). У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] , виходячи з наступного. Позивач дійсно працював на ДГІ «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений згідно з наказом підприємства № 1-к від 04.01.2021 у зв`язку з виявленою невідповідальністю виконуваній роботі за станом здоров`я. При звільненні позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 65284,51 грн., належна сума до виплати складає 49136,27 грн. Заборгованість по заробітній платі станом на 19.05.2021 року становить 47217,81 грн. Заробітна плата сплачена платіжним дорученням №97 від 12.05.2021 року у розмірі 1918,46 грн. У зв`язку із розрахунком повних двох робочих місяців до звільнення розрахунок середньої заробітної плати здійснюється за відпрацьований робочий час: листопад 2020 року відпустка, простій; жовтень 2020 року - 3506,83 грн. за 4 робочих дні. Всього 14118, 78 грн. за 17 робочих днів. Розрахунок середньоденної заробітної плати 3506, 83 грн. : 4 робочих дні = 876,71 грн. Відповідачем дійсно не було вчасно виплачено належні звільненому працівникові сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, що доводиться наступним. На підприємстві наявні численні борги, у тому числі із заробітної плати та постачання (розподіл) електроенергії, утворилися через несплату ДГІ «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене ДГІ «Шахта ім. М.С. Сургая» вугілля у сумі 59 987 377,51 грн. (засвідчена копія претензії №189 від 25.01.19 додається), яка на сьогодні залишається непогашеною. У теперішній час підприємство знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому становищі. За підсумками роботи за І квартал 2021 рік збитки підприємства склали 99\~092 грн. Кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» станом на 01.05.2021 складає 1 543 295 грн., у тому числі: за спожиту електроенергію - 275 820 грн.; оплата праці - 75 754 грн.; по розрахункам з бюджетом - 443 759 грн.; розрахунки з фондами соціального страхування 347 295 грн. Згідно з Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.04.2020 у виконавчому провадженні №53264080 було накладено арешт на грошові кошти ДП «Шахта ім. М.С. Сургая». що містилися на відкритих рахунках у таких банківських установах, як АТ «ОТГІ Банк», АТ «КІБ», А Б «Південний». Накладення вказаних арештів призвело до остаточного блокування фінансово- господарської діяльності відповідача, що також унеможливило здійснення будь-яких платежів у тому числі й з виплати заробітної плати. З наведеного вбачається, що відсутня одна зі складових зазначеного порушення - вини, що виключає застосування наслідків, передбачених ч.І ст. 117 КЗпП України. Щодо стягнення моральної шкоди зазначають, що позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань віті виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не надав жодних доказів, які б саме свідчили про перенесення ним моральних страждань, та обгрунтування вимоги на виплату моральної компенсації у сумі 50\~000,00 грн. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач у зазначеній категорії справ належить, зокрема, доведення факту завдання моральної шкоди Відповідачем та розміру такої шкоди. Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, які повинні відповідати вимогам визначеним ст.ст. 76-80 ЦПК України. Тому Позивач у цій категорії справ повинен довести такі обставини: втрата Позивачем соціальних зв`язків, перенесення моральних та психічних страждань, посягання на його соціальний статус, авторитет, честь і гідність, особистісні переконання, його самооцінку, стан, місце в суспільстві, сформовану систему його міжособистісних зв`язків і відносин, що викликає у нього сильну відповідну емоційну реакцію у вигляді негативних переживань. Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки позивача [PERSON] встановлено, що останній в період з 02.11.2011 року по 04.01.2021 року працював на посаді гірника підземного з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем у шахті ДП «Шахта ім..М.С.Сургая (а.с. 5-6). Згідно копії витягу з наказу ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» № 1-к від 04.01.2021 року позивача [PERSON] гірника підземного з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці РГВ звільнено з 04.01.2021 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України, з виплатою допомоги у розмірі 1-го середньомісячного заробітку згідно зі ст. 44 КЗпП України та виплатою допомоги за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 2-х середньомісячних заробітків згідно з п.12.15 Галузевої угод (а.с.9). Згідно довідки ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» № 312 від 22.03.2021 року встановлено, що за січень 2021 року [PERSON] за січень 2021 року нарахована заробітна плата в розмірі 65284,51 грн., належна сума до сплати складає 49136,27 грн. Станом на 22.03.2021 року заборгованість по заробітній платі за січень 2021 року складає 49136,27 грн. Середня заробітна плата за два останні місяці до звільнення становить 3506,83 грн. за 4 робочі дні (листопад 2020 року відпустка, простій, грудень 2020 року 3506, 83 грн. за 4 робочі дні). Розрахунок середньоденної заробітної плати: 3506, 83:4 робочі дні = 876,71 грн. Середня кількість робочих днів за два місяці до звільнення складає: у листопаді 2020 року 21 робочий день, у грудні 2020 року 22 робочих дня (21+22)/2 = 21,5 робочих дні. Розрахунок середньомісячної заробітної плати: 876,71 грн. х 21,5 днів = 18849, 27 грн. (а.с. 10,26). Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем вказаний розрахунок, наданий відповідачем, визнається та не оспорюється, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно платіжного доручення № 97 від 12.05.2021 року та реєстру на зарахування заробітної плати за січень 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» по ДП «Шахта ім.М.С. Сургая» 12.05.2021 року судом встановлено, що [PERSON] виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 1918,46 грн. (а.с. 22-24). Згідно довідки від 01.06.2021 року ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» № б/н від 01.06.2021 року за підсумками роботи за І квартал 2021 року збитки підприємства склали 99092 грн. Кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» станом на 01.05.2021 року складає 1543295 грн., у тому числі за спожиту електроенергію 275820 грн., оплата праці 75754 грн., по розрахунку з бюджетом 443759 грн., розрахунки з фондами соціального страхування 347295 грн. (а.с. 25). Статтею 43 Конституції України передбачено, що своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» оплата праці працівникові підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менш середньомісячного заробітку. Згідно вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.\~Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. \~ \~ \~ \~На підставі вищенаведених доказів судом було встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем з виплати нарахованої заробітної плати на день звільнення становила 49136,27 грн., яка в повному обсязі на теперішній час не виплачена, чим порушені права позивача [PERSON] . У зв`язку з чим, суд доходить висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 47217,81 грн., з урахуванням сплачених 12.05.2021 року - 1918, 46 грн. (49136,27 грн. - 1918, 46 грн.). А отже суд задовольняє позовні вимоги позивача в цій частині частково. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 18849,27 грн. згідно зі ст. 44 КЗпП України та допомога за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 2-х середньомісячних заробітків в сумі 37698, 54 грн. згідно з п.12.15 Галузевої угоди, що визначено наказом № 1/к від 04.01.2021 року про звільнення позивача [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд доходить наступних висновків. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. \~\~\~\~\~\~ Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2). \~\~\~\~\~\~ Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3). \~\~\~\~\~\~ Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159\~затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.2\~рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013\~кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі\~\~\~\~ № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до\~ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці",\~Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати\~\~обґрунтованими. Згідно даних Міністерства Фінансів України та Держкомстату коефіцієнт приросту споживчих цін (індекс інфляції) за січень 2021 року становить 101,3%, за лютий 2021 року- 101,0%, за березень 2021 року - 101,7%, за квітень 2021 року 100,7%, за травень 2021 року 101,3%. Компенсація за затримку виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати: за січень 2021 року становить 49, 78 грн.(49136,27 грн. х 101,3 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); компенсація за затримку виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати за лютий 2021 року становить 47, 69 грн.(49136,27 грн. х 101,0 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); компенсація за затримку виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати за березень 2021 року становить 49, 97 грн.(49136,27 грн. х 101,7 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); компенсація за затримку виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати за квітень 2021 року становить 49, 43 грн.(49136,27 грн. х 100,7 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); компенсація за затримку виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати за травень 2021 року становить 47, 83 грн.(47217,81 грн. х 101,3 % індекс споживчих цін (індекс інфляції), а всього на загальну суму 244, 7 грн. Компенсація за затримку виплати розміру одного середньомісячного заробітку в сумі 18849,27 грн. згідно зі ст. 44 КЗпП України та допомоги за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 2-х середньомісячних заробітків в сумі 37698, 54 грн. згідно з п.12.15 Галузевої угоди (загалом на суму 56547,81 грн.): за січень 2021 року становить 57, 23 грн. (56547,81 грн. х 101,3 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); за лютий 2021 року становить 57, 11 грн. (56547,81 грн. х 101,0 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); за березень 2021 року становить 57, 51 грн. (56547,81 грн. х 101,7 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); за квітень 2021 року становить 56, 94 грн. (56547,81 грн. х 100,7 % індекс споживчих цін (індекс інфляції); за травень 2021 року становить 57, 23 грн. (56547,81 грн. х 101,3 % індекс споживчих цін (індекс інфляції), а всього на загальну суму 286,02 грн. Таким чином загальна сума компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати \~за період з січня 2021 року по травень 2021 року включно складає 530,72 грн. (244,7 грн. + 286,02 грн). Вирішуючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст.117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13). Як роз`яснено п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року\~Про практику застосування судами законодавства про оплату праці,\~суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року), згідно із ч. 1ст. 117\~КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 цього\~Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно п. 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Абзацом 6 пункту 2 Порядку передбачено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Як було встановлено судом середньоденний заробіток [PERSON] складає 876,71 грн. Час затримки розрахунку за період з 04.01.2021 року (день звільнення) по 24.06.2021 року (день ухвалення рішення) складає 120 днів (січень 2021 року 20 днів, лютий 2021 року 20 днів, березень 2021 року 23, квітень 2021 року 22 дні, травень 2021 року 19 днів, червень 2021 16 днів). Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.01.2021 року (день звільнення) по 24.06.2021 року (день ухвалення рішення) складає 105205,2 грн. (120 днів х 876,71 грн.) Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи 26 червня 2019 року справу №761/9584/15-ц, прийшла до правового висновку щодо зменшення суми відшкодування, визначеного позивачу відповідно до\~ст.117 КЗпП України. Зокрема, в постанові зазначено, що відповідно до частини першої\~статті 9 Цивільного кодексу України, його положення застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення\~ЦК України\~мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до\~статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві [PERSON] Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Також в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, відповідно\~ст. 117 КЗпП України, механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Велика Палата Верховного Суду також погодилась з тим, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Ураховуючи викладене суд враховує, що відповідачем надані суду письмові докази скрутного фінансового стану підприємства: збитків на загальну суму 99092 грн., наявності кредиторської заборгованості на загальну суму 1543295 грн. (а.с. 25). За таких обставин, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності щодо визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку, оскільки сума середнього заробітку в розмірі 105205,2 грн., на думку суду, носить надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат в сумі 52205, 2 грн., оскільки така сума відповідає вимогам розумності і справедливості.\~Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та періоду затримки розрахунку. \~ \~ \~ \~Разом з тим скрутний майновий стан відповідача, на думку суду, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, на чому наполягає відповідач у своєму відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~У відповідності до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Порядок відшкодування\~моральної шкоди\~у сфері\~трудових відносин\~регулюється ст.237-1\~КЗпП України,\~яка передбачає\~відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~моральної шкоди\~працівнику проводиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових витрат\~для організації\~свого життя.\~Порядок відшкодування\~ шкоди\~визначається законодавством.\~ \~ \~ \~ \~\~Позивач [PERSON] \~заподіяння моральної\~шкоди обґрунтовує\~тим,\~що \~неотримання\~ним коштів\~на \~проживання на\~протязі певного\~періоду,\~що сталося\~з вини\~відповідача,\~зумовило зміну\~способу його\~життя,\~зумовило необхідність\~докладання додаткових\~зусиль для\~утримання \~себе та\~своєї сім`ї,\~тоді як\~він потребував\~додаткових коштів\~на лікування\~та відновлення\~здоров`я,\~яке погіршилось\~саме при\~виконанні трудових\~обов`язків,\~ що\~стало причиною\~його звільнення. Проте протягом судового розгляду позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині. \~ \~ \~ \~Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача ДП «Шахта ім.М.С.Сурагая» на користь позивача [PERSON] : суму нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 47217,81 грн.; вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 18849,27 грн. згідно зі ст. 44 КЗпП України та допомога за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 2-х середньомісячних заробітків в сумі 37698, 54 грн.; суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати \~за період з січня 2021 року по травень 2021 року включно у розмірі 530,72 грн.); суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.01.2021 року по 24.06.2021 року у розмірі 52205, 2 грн. А всього на загальну суму 156501,54 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позивача [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, з урахуванням суми задоволення позову на 156501,54 грн., суд стягує з відповідача ДП «Шахта ім.М.С. Сургая» до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір у розмірі 1565 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial