Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

08.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" в якому просить зобов'язати відповідача виплатити позивачеві нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 90 000,00 грн., яка складається з вихідної допомоги в сумі 36 000,00 грн. та трьох середнемісячних окладів як ліквідатору ЧАЕС ІІ категорії в сумі 54 000,00 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається на те, що з 24.05.13 року він працював в Публічному акціонерному товаристві "Брокбізнесбанк" на посаді заступника начальника управління адміністративно-господарського забезпечення управління справами, відповідно до наказу №96. 04.03.2014 року позивач звільнений з роботи за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом №29/1 від 12.02.2014 року (а.с. 10), та відповідною відміткою в трудовій книжці запис №40 (а.с. 8). Середньомісячна оплата за окладом станом на день звільнення складає 18 000,00 грн. (а.с. 11). Позивач відноситься до ІІ категорії учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 30.08.1996 року (а.с. 9). Позивач вважає, що при звільненні відповідачем не було виплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 90 000,00 грн., яка складається з вихідної допомоги в сумі 36 000,00 грн. та трьох середнемісячних окладів як ліквідатору ЧАЕС ІІ категорії в сумі 54 000,00 грн. З огляду на мотиви, з яких він звільнився, Позивач вважає, що він має право на отримання вихідної допомоги. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 30.08.1996 року (а.с. 9), звільняється від сплати судового збору. Під час розгляду справи, в судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, що доводи позивача не обгрунтовані, так 12.02.2014 року підписано наказ №29/1 про звільнення відповідача [PERSON] 04.03.2014 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з компенсацією за 44 календарні дні невикористаної відпустки, вихідної допомоги в розмірі двох середньомісячних окладів як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії. 04.03.2014 року з наказом про звільнення позивач [PERSON] ознайомлений під підпис. Представник відповідача посилався на те, що безпідставним є виплата [PERSON] трьох середньомісячних посадових окладів як ліквідатору ЧАЕС 2 категорії, оскільки на отримання компенсацій особи віднесені до зазначеної категорії, у відповідності до п. 1 ч.1. ст. 21, п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» мають право у разі звільнення їх у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, в той час як позивач звільнений за згодою сторін. До того ж, 24.03.2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк» [PERSON] видано наказ 56/5 відповідно до якого скасовано наказ №29/1 від 12 лютого 2014 року в частині виплати вихідної допомоги [PERSON] в розмірі двох середньомісячних окладів та трьох середньомісячних окладів як ліквідатору ЧАЕС другої категорії. В іншій частині наказ №29/1 від 12 лютого 2014 року про звільнення [PERSON] залишено без змін. Вказаний наказ №56/5 виданий виданй з дотриманням норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року №2, колективного договору за реєстраційним №20-14 від 22 січня 2014 року укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк". З огляду на наведене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що з 24.05.13 року позивач відповідно до наказу №96 переведений на посаду заступника начальника управління адміністративно-господарського забезпечення управління справами Публічному акціонерному товаристві "Брокбізнесбанк", що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с.8). 04.03.2014 року позивач звільнений з роботи за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом №29/1 від 12.02.2014 року (а.с. 10), та відповідною відміткою в трудовій книжці запис №40 (а.с. 8). Середньомісячна оплата праці позивача за окладом станом на день звільнення складає 18 000,00 грн. (а.с. 11). Позивач відноситься до ІІ категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 30.08.1996 року (а.с. 9). Позивачу [PERSON] при звільненні відповідачем Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", відповідно до наказу №29/1 від 12 лютого 2014 року, нараховано компенсацію за 44 календарні дні невикористаної відпустки, вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних окладів та трьох середньомісячних окладів як ліквідатору ЧАЕС ІІ категорії (а.с. 10). 24.03.2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію а АТ «Брокбізнесбанк» [PERSON] видано наказ 56/5 відповідно до якого скасовано наказ №29/1 від 12 лютого 2014 року в частині виплати вихідної допомоги [PERSON] в розмірі двох середньомісячних окладів та трьох середньомісячних окладів як ліквідатору ЧАЕС другої категорії. В іншій частині наказ №29/1 від 12 лютого 2014 року про звільнення [PERSON] залишено без змін (а.с. 35), наказ є чинним. За даних обставин, суд вважає безпідставними вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача вихідної допомоги в сумі 36 000,00 грн. та трьох середньомісячних окладів як ліквідатору ЧАЕС ІІ категорії в сумі 54 000,00 грн., оскільки, як встановлено вище, наказом №56/5 від 24.03.2014 року скасовано наказ №29/1 від 12 лютого 2014 року в частині виплати вихідної допомоги [PERSON] в розмірі двох середньомісячних окладів та трьох середньомісячних окладів як ліквідатору ЧАЕС другої категорії, і на час розгляду справи по суті наказ №56/5 від 24.03.2014 року - чинний, ніким не ос порений і не скасований. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. З огляду на викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позивач не довів ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed