Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк 17 лютого 2016 року звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07 травня 2008 року уклали кредитний договір EG006-08/Р. Відповідно до укладеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 231 000,00 грн. на термін до 06 травня 2013 року, а відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим станом на 29 грудня 2015 року виникла заборгованість у загальній сумі 227684.77 грн., яка складається з наступного: -81 085,26 грн. - заборгованість за кредитом; -69 804,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -76 794,95 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У жовтні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та 15 листопада 2012 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська ухвалив рішення звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль FORD, модель TRANSIT, рік випуску 2008, тип ТЗ: вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаного предмета застави ПАТ КБ «Приватбанк». Обумовлена сторонами договору застави ціна предмету застави автомобілю FORD, становить 150000,00 грн. Отже різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету застави становить 77 684,77 грн., а також штрафи відповідно до договору: -250,00 грн. штраф (фіксована частина);-3884,24 грн. штраф (процентна складова). Заборгованість до стягнення визначена позивачем у 81 819,01 грн. В забезпечення виконання зобовязання за договором EG006-08/Р між ПАТ КБ «Приватбанк» та поручителем [PERSON] був укладений договір поруки. Банк просив стягнути з відповідачів солідарно вказану суму. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON], [PERSON] задоволені у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на р/р 29092829003111, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № EG006-08/Р від 07.05.2008 року у розмірі 81819,01 грн. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER] повернення сплачених судових витрат по сплаті судового збору по 689,00 грн. з кожного, на р/р 64993919400001. Ухвалою того ж суду від 26 липня 2016 року а задоволені заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Посилається на те, що після ухвалення Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська рішення від 15 листопада 2012 року про звернення стягнення заборгованості на предмет застави банк знову звертався у суд з позовом про стягнення заборгованості. І рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 2 квітня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено. Розглядаючи справу, суд першої інстанції вказаних обставин не врахував. При чому в рішенні суду вказувалось про одні й ті ж суми, що і в цій справі. Враховуючи, що рішення суду набрало законної сили, банк відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України не мав право заявляти аналогічний позов. Крім того, суд незаконно стягнув з відповідачів суму пені без врахування положень статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року. Суд незаконно в основу рішення суду поклав розрахунок , що зроблений банком по цій справі. В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Апеляційну скаргу підтримали. Від представника Банку надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в якій він просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Розглядаючи справу, суд встановив, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07 травня 2008 року уклали кредитний договір EG006-08/Р (а.с.10-12). Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 231000,00 грн. на термін до 06.05.2013 року зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 7 травня 2008 року між банком та [PERSON] укладений договір застави рухомого майна автомобіля FORD модель TRANSIT, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, банком 20 жовтня 2010 року та ПАТ «Акцепт-Банк» укладений договір поруки №167 за яким розмір відповідальності перед Кредитором обмежується сумою у 10000 грн., відповідно до якої поручителі є солідарними боржниками. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором від 7 травня 2008 року у розмірі 98913.63 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль FORD модель TRANSIT, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцепт-Банк», [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 10000 грн. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк посилався на те, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 29.12.2015 року має заборгованість 227684,77 грн., що складається з наступного: -81085,26 грн. - заборгованість за кредитом; -69804,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -76794,95 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та 15.11.2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль FORD, модель TRANSIT, рік випуску 2008, тип ТЗ: вантажний фургон, реєстраційний номер [NUMBER], шляхом продажу вказано предмета застави ПАТ КБ «Приватбанк». Обумовлена сторонами договору застави ціна предмету застави автомобілю FORD, становить 150000,00 грн. Отже різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету застави становить 77684,77 грн., а також штрафи відповідно до договору -250,00 грн. штраф (фіксована частина); -3884,24 грн. штраф (процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 81819,01 грн. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості [PERSON] становить 81819,01 грн. і її потрібно стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Але з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо через те, що він не відповідає матеріалам справи. З матеріалів справи видно, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором від 7 травня 2008 року у розмірі 98913.63 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль FORD модель TRANSIT, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцепт-Банк», [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 10000 грн. (а.с.67). Після ухваленням судом першої інстанції вказаного рішення, 4 жовтня 2013 року Банк звернувся в суд з новим позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Банк посилався на те, що за тим же кредитним договором EG006-08/Р від 7 травня 2008 року станом на 4 вересня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 146492. 33 грн., яка складається : заборгованість за кредитом - 81085.26 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом 44073.50 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 14119.65 грн. штраф 250 грн. та 6963.92 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 грудня 2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 146492. 33 грн. (а.с.30). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 2 квітня 2015 року заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 грудня 2013 року скасовано. В задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 146492. 33 грн. відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спір про стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] і [PERSON] вирішений відповідно до рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року, яке набрало законної сили. Таким чином, питання про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 81085.26 грн. судом вирішено за попередніми рішеннями, тому у суду першої інстанції не було підстав для стягнення вказаної суми на користь Банку. Судом також встановлено, що рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року про звернення стягнення суми заборгованості за кредитним договором до теперішнього часу не виконано. Вказаний факт підтверджується повідомленням Покровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 жовтня 2016 року, з якого видно, що на виконання вказаного рішення суду 21 лютого 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову про розшук майна боржника, яку спрямовано до ВДАІ МВ УМВС України в Донецькій області для виконання. У звязку з тим, що майно боржника не виявлено протягом одного року з дня оголошення розшуку, державним виконавцем 27 листопада 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ повернутий ПАТ КБ «ПриватБанк» без виконання. Ні на торги, ні представнику банку даний транспортний засіб переданий не був. Виконання рішення суду про стягнення суми боргу здійснюється за рахунок пенсії боржника і станом на 1 жовтня 2016 року із пенсії [PERSON] утримано та перераховано на користь Банку 5252.96 грн. Отже, [PERSON] до часу розгляду цієї справи не повернув Банку кредит в повному обсязі. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611, 1048,1049, 1054 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання процентів та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Така правова позиція міститься й у Постанові Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-1206цс15. Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції мав обговорити питання про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом за період з 5 вересня 2013 року по 29 грудня 2015 року, як зазначено в позовній заяві, що на аркуші справи 2-3. В засідання апеляційного суду сторони не прибули, тому розглядаючи справу, апеляційний суд виходив з тих доказів і розрахунків, що містяться в матеріалах справи. Як видно з розрахунку, що на аркуші справи 2-3, заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 29 грудня 2015 року складає 69804. 56 грн. Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 грудня 2013 року та рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 2 квітня 2015 року (а.с.30,87) заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 4 вересня 2013 року визначена Банком у 44073.50 грн. Тому за період з 5 вересня 2013 року по 29 грудня 2015 року заборгованість [PERSON] за відсотками за користування кредитом складає: 69804. 56 грн. - 44073.50 грн. = 25731.06 грн., які підлягали стягненню на користь Банку. Звертаючись в суд з позовом про стягнення пені в сумі 76794.95 грн. і штрафів в сумі 250 грн. та 11384.24 грн., Банк посилався на те, що відповідачі мають їх сплатити за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідальність позичальника за порушення грошових зобовязань за кредитним договором шляхом сплати пені, штрафів передбачена пунктами 6.1, 6.2, 6.3 кредитного договору. Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до даного Договору), а також п.п.2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1 4.4 цього Договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до даного договору), а також п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного Договору, винагороди, передбаченої п. 4.5, 4.6 Позичальник сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0.2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період за який виплачується пеня. Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що при порушенні Позичальником зобовязань , передбачених п.п. 2.2.7,.2.2.8, 2.2.11, цього Договору, Позичальник сплачує Банку за кожний випадок штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Проте, відповідно до статті 2 Закону України від 02.09.2014, № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідачі проживають в [INFO] - раніше місто Красноармійськ. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" вказане місто знаходиться в переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Тому нарахування Банком пені і штрафів після 14 квітня 2014 року є незаконним. Як видно з розрахунку, що на аркуші справи 2-3, рішень Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 грудня 2013 року та 2 квітня 2015 року за період з 5 вересня 2013 року по 14 квітня 2014 року розмір пені дорівнює: 26184.23 грн. 14119.65 грн. = 12064.58 грн., а ні 76794,95 грн. як визначив суд. Що стосується стягнення штрафів, то такі вимоги суперечать правилам статті 2 Закону України від 02.09.2014, № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". І в задоволені таких вимог суд першої інстанції мав відмовити Банку. Отже, стягненню підлягають: 25731.06 грн., - проценти за користування кредитом і 12064.58 грн. пеня за порушення кредитних зобовязань , а загалом - 37795.64 грн., а ні 81819,01 грн., як визначив суд. Вказані суми підлягають стягненню на користь Банку з [PERSON] Підстав для стягнення будь якої суми з [PERSON] у суду першої інстанції не було. Судом встановлено, що 7 травня 2008 року між Банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором EG006-08/Р був укладений договір поруки (а.с.13). Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Судом встановлено, що днем настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором EG 006-08/Р від 7 травня 2008 року є 6 травня 2013 року. 15 січня 2016 року Банк звернувся до відповідачів [PERSON] з листом повідомленням, яким пропонував їм сплатити заборгованість за кредитним договором. В суд він звернувся лише 17 лютого 2016 року. За таких умов у відповідності до частини 4 статті 559 ЦК України припинилась порука [PERSON] за договором поруки від 7 травня 2008 року. І тому стягувати з неї на користь Банку будь яку суму не було передбачених законом підстав. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, ухвалив незаконне рішення, яке відповідно до статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку у розмірах, що зазначені апеляційним судом вище. Відповідно до статті 88 ЦПК України на користь Банку з [PERSON] підлягає стягненню компенсація судових витрат по оплаті судового збору в сумі1378 грн.

Outcome: partial