Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», в якому просить: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» вул.Борщагівська, 154, м.Київ, код ЄДРПОУ 33908322 на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Мелітопольським МВУМВС 12.04.2004, іпн. [NUMBER] адреса реєстрації: [ADDRESS] , страхове відшкодування в сумі 127 400 (сто двадцять сім чотириста гривень) 00 коп.; - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Мелітопольським МВУМВС 12.04.2004, іпн. [NUMBER] адреса реєстрації: [ADDRESS] , витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень 00 коп. Позов обґрунтований тим, що 11.01.2021 відбулось ДТП за участю транспортних засобів Hyundai Santa Fe, [NUMBER] власником якого є позивач [PERSON] , та Volkswagen Golf [NUMBER] користувачем якого є третя особа [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] автомобіля марки Volkswagen Golf [NUMBER] була застрахована полісом № 201292398 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Вказаний поліс страхування, посвідчує укладення внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії Договору з 00:00 19.09.2020 по 18.09.2021 включно. Вказаний Договір зареєстрований в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 12:59 18 вересня 2020 року. В графі «Забезпечений транспортний засіб» визначено транспортний засіб ТЗ Volkswagen Golf [NUMBER] [NUMBER] , 1999. Таким чином, 11.01.2021 поліс № 201292398 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТАРХУВАННЯ» був чинним. Так, 11.01.2021 відразу після ДТП засобами телефонного зв`язку позивачем та третьою особою по справі було повідомлено ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТАРХУВАННЯ» про дорожньо-транспортну пригоду за участю транспортних засобів Hyundai Santa Fe, [NUMBER] власником якого є позивач [PERSON] , та Volkswagen Golf [NUMBER], користувачем якого є третя особа [PERSON] . Оператор зафіксувала інформацію та запропонувала протягом трьох днів з`явитись до найближчого відділення ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТАРХУВАННЯ» для оформлення відповідних документів. 12.01.2021 позивач та третя особа з`явились у відділення ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТАРХУВАННЯ» в м.Мелітополі за адресою: пр.Б.Хмельницького, 66а. Було оформлено відповідні документи. 19.01.2021 Постановою Мелітопольського міськрайонного суду по справі 937/190/21 водія, який рухався на транспортному засобі Volkswagen Golf [NUMBER] ( [PERSON] ) визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (вказана постанову суду набрала законної сили 01.02.2021). Після настання даної події, позивач надав для огляду та проведення автотоварознавчого дослідження свій автомобіль та необхідні для цього документи, що передбачені чинним законодавством. Заяву про виплату страхового відшкодування. Представником ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТАРХУВАННЯ» був оглянутий автомобіль, зроблено фото зйомку. З метою визначення розміру збитку, завданого позивачу, було замовлено проведення оцінки автомобіля ФОП [PERSON] ід.код. [NUMBER] . З метою забезпечення участі іншого учасника ДТП в оцінці завданої позивачу шкоди, [PERSON] було запрошено на проведення огляду. За результатами дослідження 21 січня 2021 року складено ремонтна калькуляція №1.002.0210, та виставлено рахунок № 1.002.02101 від 11.02.2021, згідно з яким вартість матеріального збитку складає 221437 (двісті двадцять одна чотириста тридцять сім гривень), 25 коп. Крім того, 14.04.2021 між ФОП [PERSON] та позивачем було підписано акт виконаних робіт з ремонту автомобіля. 12.05.2021 представники ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» повідомили [PERSON] (особа, яка є потерпілою стороною) про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» не отримало інформації щодо правомірного володіння [PERSON] забезпеченим транспортним засобом, відповідь від 09.04.2021 № 090421-01274/к/у. Позивач вважає відмову ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог страхового законодавства та умов укладеного договору цивільно-правової відповідальності. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» мотивувала свою відмову тим, що громадянин [PERSON] незаконно володів транспортним засобом та не мав права користуватись транспортним засобом. З такими доводами погодитись неможливо, оскільки за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презумується. Факту порушення порядку передачі у користування транспортного засобу працівниками поліції, що здійснювали оформлення матеріалів ДТП, - не встановлено. Доказів перебування автомобіля марки Volkswagen Golf [NUMBER] в базі «Угон» або в міжнародному розшуку відповідач не надав. Поліс страхування цивільно-правової відповідальності видано [PERSON] , тобто особою, яка безпосередньо здійснювала керування транспортним засобом. Відповідно до полісу № 201292398 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 (сто тридцять тисяч гривень) 00 коп. Розмір франшизи становить 2600 (дві тисячі шістсот гривень) 00 коп. Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» повинна відшкодувати на користь позивача 127 400 (сто двадцять сім чотириста гривень) 00 коп. з урахуванням того, що вартість матеріального збитку складає 221437 (двісті двадцять одна чотириста тридцять сім гривень), 25 коп. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В червні 2021 року, [PERSON] особисто пройшов сертифікацію відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, розмитнив та поставив автомобіль на облік в сервісному центрі МВС. Під час проходження процедур постановки на облік в сервісному центрі МВС жодних питань щодо законного володіння [PERSON] автомобілем марки Volkswagen Golf [NUMBER] не виникало, будь-яких адміністративних протоколів або заведення кримінальних проваджень не оформлялось. Від представника відповідача - Мамедова І.Р. до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», за участі третьої особи - [PERSON] , про відшкодування шкоди. Відзив обґрунтований тим, що 11.01.2021 у м. Мелітополі на перехресті вул. Воїнів Інтернаціоналістів та вул. Університетської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Santa Fe, р.н. [NUMBER] (належить Позивачу) та транспортного засобу Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] (країна реєстрації-Литва). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Так, 12.01.2021 до Страховика звернувся позивач та повідомив про настання події, що має ознаки страхового випадку. 13.01.2021 представником Страховика було оглянуто пошкоджений транспортний засіб Позивача. Згідно постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.01.2021 по справі № 937/190/21 водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За результатами проведеного Страховиком розслідування, на підставі поданих Позивачем та здобутих Страховиком в процесі розслідування випадку, Страховиком було встановлено відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування Позивачу у зв`язку з тим, що ДТП не є страховим випадком відповідно до Закону. Враховуючи вищевикладене, Страховик прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування Позивачу, про що його будо повідомлено відповідним листом. Так, 18.09.2020 Страховиком було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201292398, відповідно до п. 7 якого, забезпечений транспортний засіб Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Як вже було зазначено, правовідносини, які склались між Позивачем та Відповідачем регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Даний закон є спеціальним, зокрема п. 2.1 ст. 2 Закону встановлено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Тому, саме вказаний Закон підлягає застосуванню до правовідносин, що склались між сторонами. Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи та наданих Страховику Позивачем одразу після настання події, транспортний засіб Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] станом на дату ДТП зареєстровано за межами України. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», у разі необхідності страховики можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку. Користуючись своїм правом, Страховик в процесі з`ясування інформації та обставин випадку, що стався 11.01.2021, здійснив ряд запитів, в тому числі і до Державної митної служби України, стосовно надання інформації щодо особи, якою був завезений на територію України транспортний засіб Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , коли, з якою метою та у якому митному режимі. Страховиком було отримано відповідь Державної митної служби України щодо перетину митного кордону України транспортним засобом Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . З даної відповіді вбачається, що 16.08.2017 вказаний транспортний засіб було ввезено на територію України іншою особою, між [PERSON] , з метою особистого користування в режимі «тимчасового ввезення» строком до одного року. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди зазначений транспортний засіб перебував на митній території України з перевищенням строків тимчасового ввезення, тобто з порушенням митного законодавства України. Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України встановлені ст. 380 Митного кодексу України (в редакції станом на дату ДТП). Отже, поняття законності керування транспортним засобом визначено згідно ПДР, проте, з урахуванням положень Митного кодексу України та встановлених ним обмежень щодо об`єктів, що перебувають під митним контролем, оскільки вони мають окремий статус та врегульовані специфічними зобов`язаннями учасників таких відносин з державою в особі уповноваженого органу доходів і зборів. Тобто, із закону (Митного кодексу України) випливає, що у випадку передачі тимчасово ввезеного транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження іншим особам, в силу наявності прямої заборони щодо такої дії, особа, яка набула таке майно, не буде правомірним володільцем. Неправомірність володіння презюмусться ст. 380 Митного кодексу України, що передбачено спеціальним законом. Представник відповідача просить суд звернути увагу на те, що п. 14.2. ст. 14 Закону передбачено, що страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Отже, Законом передбачено обов`язок страхувальника надавати інформацію страховику, при цьому Закон чітко встановлює, що страховик не має права відмовити страхувальнику в укладенні договору. Крім того, Страховик жодним нормативно-правовим актом не наділений повноваженням під час укладання договору страхування перевіряти законність перебування транспортного засобу на території України, а саме спосіб перетину кордону, оскільки для цього є спеціальний уповноважений орган - Державна митна служба України, куди і було здійснено запит Страховиком. Факт того, що [PERSON] є страхувальником за полісом, не спростовує того факту, що ця особа станом на дату ДТП була неправомірним володільцем транспортного засобу. При цьому, при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Страховику не відомо про те, яка саме особа буде володіти, керувати та експлуатувати транспортний засіб в подальшому. При розслідуванні обставин випадку, що може бути визнано страховим, саме на страховика покладено обов`язок з`ясувати обставини не тільки випадку, а й встановити факт правомірності володіння транспортним засобом на момент ДТП у розуміння спеціального Закону. Отже, наявність укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та зазначення в п. 7 даного договору певного транспортного засобу не свідчить про те, що даний транспортний засіб автоматично є забезпеченим на дату ДТП в період його дії, незалежно від особи, яка ним володіє на момент ДТП, та у страховика наявний беззаперечний обов`язок здійснити страхове відшкодування, оскільки для визнання випадку страховим та здійснення страхового відшкодування обов`язковою умовою є його експлуатація особами, відповідальність яких застрахована, тобто експлуатація особою, яка правомірно володіє цим транспортним засобом на дату ДТП. Таким чином, укладення Страховиком договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує того факту, що на час настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не вважається таким, що правомірно набув право користування забезпеченим транспортним засобом, а тому не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Поліса № 201292398, а транспортний засіб Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зазначений в Полісі № 201292398, не є забезпеченим, оскільки експлуатувався даною особою, яка не має права на таку експлуатацію та володіння. У справі відсутні докази щодо надання дозволу органом доходів та зборів на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зазначений в Полісі № 201292398 [PERSON] , що підтверджує доводи Страховика та правомірність рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. З вищенаведеного вбачається, що обов`язковою умовою визнання випадку страховим є участь у дорожньо-транспортній пригоді саме забезпеченого транспортного засобу. При цьому, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що транспортний засіб є забезпеченим лише у тому випадку, коли його експлуатує особа, яка правомірно ним володіє. З огляду на зазначене, під час розслідування випадку Страховик в обов`язковому порядку повинен вирішити питання чи правомірно особа, під керуванням якої сталася ДТП, володіє транспортним засобом. З урахуванням інформації, наданої Державною митною службою України, [PERSON] не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Поліса № 201292398. Таким чином, саме особа, якою було тимчасово ввезено транспортний засіб Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] на територію України, є особою, яка правомірно володіє транспортним засобом Volkswagen Golf р.н. [NUMBER] на території України та є особою, відповідальність якої застрахована згідно Поліса №201292398. Однак, відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] , який керував транспортним засобом Volkswagen Golf р.н. [NUMBER] . Отже, на час настання дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу Volkswagen Golf р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зазначеного в Полісі №201292398, перебував водій [PERSON] , який не мав права користувати зазначеним транспортним засобом. Таким чином, на час настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Поліса № 201292398, а транспортний засіб Volkswagen Golf р.н. [NUMBER] , зазначений в Полісі №201292398, не може вважатися забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, яка не має права на таку експлуатацію та володіння. Отже, з урахуванням того, що на момент ДТП транспортний засіб Volkswagen Golf р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зазначений в Полісі № 201292398 не був забезпеченим у розумінні ст. 6 Закону, даний випадок не є страховим, що виключає обов`язок Страховика здійснити страхове відшкодування Позивачу. На підставі вищевикладеного Страховиком прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування Позивачу, про що його було повідомлено відповідним листом. На підставі вищевикладеного, з урахуванням наявності підстав, що виключають обов`язок Страховика здійснити страхове відшкодування Позивачу, невизнання випадку, що стався 11.01.2021 страховим, представник відповідача вважає, що позовні вимоги до Страховика безпідставні та задоволенню не підлягають. Окрім того, як вбачається з позовної заяви, Позивач обґрунтовує розмір своїх позовних вимог до Страховика калькуляцією вартості відновлювального ремонту № 1.002.02101.2021, рахунком та актом виконаних робіт. Однак, вказані докази не є належними доказами та підтвердження розміру позовних вимог до Страховика з огляду на наступне. У випадку наявності підстав для виплати страхового відшкодування, процедура визначення розміру страхового відшкодування Страховиком в порядку, передбаченому Законом, детально регламентована на законодавчому рівні, а саме нормами спеціального Закону. Спеціальні норми Закону встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: розмір оціненої шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. 9, 12 Закону) (у даному випадку 2600,00 грн.). Після звернення Позивача 12.01.2021 із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, 13.01.2021 представником Страховика у строки та в порядку, встановленому ст.ст. 33-34 Закону, було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу. За вимогами ст. 29 Закону, у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. З урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Оскільки пошкоджений транспортний засіб Hyundai Santa Fe, р.н. [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , 2011 року випуску (строк експлуатації на момент ДТП перевищує 7 років), відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства Юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003, є всі підстави для застосування коефіцієнта фізичного зносу. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 29/06/2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого Позивачу, а саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та з ПДВ на запчастини становить 103943,81 грн.. Крім того, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Позивачем не було надано доказів щодо факту оплати проведеного ремонту, акт виконаних робіт не є належним доказом здійснення саме оплати. Отже, виходячи з вищевикладеного, вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Нуипсіаі Бата Бе, р.н. [NUMBER] (вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу та без урахування ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні) складає: 91050,61 грн. Крім того, представник відповідача зазначає, що Полісом № 201292398 передбачена франшиза у розмірі 2600,00 грн. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами п. 12.1. ст. 12 Закону. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, заявлений позивачем до стягнення зі Страховика є таким, що розрахованим Позивачем без додержання норм Закону, який є спеціальним для Страховика, але, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до Страховика в цілому вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Фалько К.Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягають. Представник відповідача - Мамедов І.Р. в відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позову, тобто він повідомлений про розгляд справи та не вияв бажання приймати участь у судовому засідання, оскільки не з`явився в судове засідання та не надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також, про судове засідання, призначене на 28.09.2021 на 14:00 був повідомлений належним чином, проте від нього надійшла заява щодо залишення клопотання [PERSON] про доручення доказів без розгляду, тобто вдруге, будучи повідомленим належним чином, про що свідчить підтвердження про відправку судової повістки на електрону адресу, та надіслана заяа щодо долучених [PERSON] , доказів, не зазначив нічого щодо розгляду справи за його участі або за його відсутності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що представник відповідача не має наміру приймати участь у судовому засіданні, а тому справа може бути розглянута за його відсутності, з урахуванням відзиву на позовну заяву. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення до позовної заяви в яких він зазначив, що 11.01.2021 відбулось ДТП за участю транспортних засобів Hyundai Santa Fe, [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] , та Volkswagen Golf [NUMBER] користувачем якого є третя особа [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] автомобіля марки Volkswagen Golf [NUMBER] була застрахована полісом № 201292398 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Вказаний поліс страхування, посвідчує укладення внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії Договору з 00:00 19.09.2020 по 18.09.2021 включно. Вказаний Договір зареєстрований в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 12:59 18 вересня 2020 року. В графі «Забезпечений транспортний засіб» визначено транспортний засіб ТЗ Volkswagen Golf [NUMBER], [NUMBER] , 1999. Таким чином, 11.01.2021 поліс № 201292398 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» був чинним. 11.01.2021 відразу після ДТП засобами телефонного зв`язку позивачем та третьою особою по справі було повідомлено ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про дорожньо-транспортну пригоду за участю транспортних засобів Hyundai Santa Fe, [NUMBER] власником якого є позивач [PERSON] , та Volkswagen Golf [NUMBER] користувачем якого є третя особа [PERSON] . Оператор зафіксувала інформацію та запропонувала протягом трьох днів з`явитись до найближчого відділення ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТАРХУВАННЯ» для оформлення відповідних документів. Так, 12.01.2021 позивач та третя особа з`явились у відділення ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТАРХУВАННЯ» в м.Мелітополі за адресою: пр.. Б.Хмельницького, 66а. Було оформлено відповідні документи. В червні 2021 року, [PERSON] особисто пройшов сертифікацію відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, розмитнив та поставив автомобіль на облік в сервісному центрі МВС. Під час проходження процедур постановки на облік в сервісному центрі МВС жодних питань щодо законного володіння [PERSON] автомобілем марки Volkswagen Golf [NUMBER] не виникало, будь-яких адміністративних протоколів або заведення кримінальних проваджень не оформлялось. [PERSON] вважає позовні вимоги [PERSON] повністю законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі та просить розгляд справи проводити за його відстуності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові пояснення представника позивача, перевіривши доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Судом встановлено, що 11 січня 2021 року о 10 годині 35 хвилин в м. Мелітополі на нерегульованому перехресті вул. Воїнів Інтернаціоналістів та вул. Університетської, [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , перед зміною руху, маневру повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Santafe, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП постраждалих осіб немає, автомобілі отримані механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки./а.с.7/. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року громадянина [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн./а.с.7/. Постанова набрала законної сили 01 лютого 2021 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви), станом на 11.01.2021 застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201292398 у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», що підтверджується Страховим полісом № 201292398, строк дії полісу з 00:00 19.09.2020 по 18.09.2021 включно. Страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 гривень, розмір франшизи - 2600,00 гривень. Громадянин [PERSON] , як власник транспортного засобу Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про страхове відшкодування, оскільки ЦПВ транспортного засобу «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви) застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». 29.06.2021 суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] від Страховика було проведено оцінку транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власникові КТЗ Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , після аварійного пошкодження станом на 13.01.2021, яка становить 103943,81 грн., про що надано Звіт від 29.06.2021. Проте відповідачем не надано жодних доказів про ознайомлення [PERSON] із оцінкою матеріального збитку з метою подальшої виплати страхового відшкодування. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особа, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. 12.05.2021 листом ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», [PERSON] було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування з тієї підстави, що у Страховика відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком. При цьому ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» посилається на ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за змістом якої об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У своїй відмові ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» зазначає, що відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно з п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні або фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування ЦПВ, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з метою отримання інформації щодо правомірності володіння та керування транспортним засобом [PERSON] , здійснив необхідний запит до Державної митної служби України. Листом № 27-27/27-01/14//48 від 12.02.2021 Державна митна служба України надала Страховику інформацію про те, що транспортний засіб «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви) ввезений 16.08.2017 на митну територію України в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» не під керуванням громадянина [PERSON] . При цьому, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» Державною митною служби України проінформовано, що відповідно до ст. 11 Митного кодексу України інформація, що стосується митної справи, отримана митними органами, може використовуватися ними виключно для митних цілей і не може розголошуватися без дозволу суб`єкта, осіб чи органу, що надав таку інформацію, зокрема, передаватися третім особам, у тому числі іншим органам державної влади, крім випадків, визначених цим Кодексом та іншими законами України. Інформація щодо підприємств, громадян, а також товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються ними через митний кордон України, що збирається, використовується та формується митними органами, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для інформації з обмеженим доступом. Обробка персональних даних осіб, відомості про яких отримані митними органами, здійснюється без згоди таких осіб. За розголошення інформації, зазначеної у цій статті, посадові особи митних органів несуть відповідальність згідно із законом. Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України. Частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з частинами першою, четвертою статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви), станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 11.01.2021 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» за полісом № 201292398 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що водій автомобіля «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] неправомірно володів транспортним засобом, з огляду на таке. Відповідно до пункту 1.4. статті 1 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. При цьому, за змістом пункту 1.6. статті 1 вказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Крім того, за змістом частин першої, третьої статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. За приписами частина другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 380 Митного кодексу України встановлено тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. При цьому, за змістом частини п`ятої статті 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується (вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у від 8 квітня 2019 у справі № 910/14693/17). При цьому, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія транспортного засобу автомобіля «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, чи доказів відсутності посвідчення водія у громадянина [PERSON] .. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] водієм [PERSON] .. При цьому, щодо посилань відповідача на те, що тимчасово ввезені транспортні засоби з іноземною реєстрацією можуть використовуватися на митній території України винятково громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби для особистих потреб, суд вважає за необхідне зазначити, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, проте вказані обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». До того ж, Митним кодексом України не встановлено безумовної заборони користування таким транспортним засобом особами, які не ввозили його на митну територію України. Отже, права та обов`язки страхувальника [PERSON] на підставі договору страхування № 201292398 є законними, оскільки на момент ДТП, [PERSON] , будучи винуватим у вчиненні ДТП, здійснював керування забезпеченим на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 201292398 транспортним засобом на правовій підставі, маючи при собі посвідчення водія на право керування, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви). Тобто, транспортний засіб «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви), у відповідності до п.1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається як забезпечений транспортний засіб, а ДТП за його участю є страховим випадком (ст. 6 Закону № 1961-IV), що в свою чергу, згідно ст. 22.1 Закону № 1961-IV є підставою для відшкодування страховиком шкоди потерпілому. З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженням транспортного засобу при ДТП [PERSON] самостійно звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] , оскільки від ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» Костирі Д.А. не було надано висновку щодо оцінки вартості матеріального збитку в результаті ДТП. Згідно Акту виконаних робіт від 14 квітня 2021 року ремонт автомобіля Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] після ДТП виконаний у повному обсязі. Вартість ремонту (з уразуванням вартості запасних частин, ремонтиних робіт та матеріалів) - 221 437 гривень 25 копійок. Оплата Замовником проведена в повному обсязі/а.с.24/. У відповідності зі статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Вищевказаний перелік для відмови у виплаті є вичерпним, тому суд вважає, що ПрАТ «СК «Арсена Стархування» безпідставно відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, звернення [PERSON] позовом до ПрАТ «СК «Арсена Стархування» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 127 400,00 грн. (в межах лімітів відповідальності та з врахуванням франшизи, встановлених полісом № 201292398) є обґрунтованим. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, з урахуванням встановлених обставин, підтверджених належними та допустимим доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає задоволенню в частині стягнення страхового відшкодування у сумі 127 400,00 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При поданні позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., однак враховуючи те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат за сплату судового збору, суд вважає за можливе залишити їх за ним. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 , 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої ст.. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй додатковій постанові від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п., п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. [PERSON] просить стягнути з ПрАТ «СК «Арсена Страхування» на його користь понесені витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. В обґрунтування посилається на договір про надання правничої допомоги від 26 липня 2021 року, укладеного між адвокатом Фалько К.Ю. та [PERSON]; розрахунок оплати правової допомоги від 26 липня 2021 року, відповідно до якого вартість наданих [PERSON] послуг на професійну правничу допомогу склала 4 000,00 грн., з яких: консультація адвоката - 250,00 грн., вивчення судової практики - 250,00 грн., складання позовної заяви про відшкодування шкоди - 1500,00 грн., представництво інтересів клієнта в суді - 2000,00 грн., копією квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 26.07.2021 про оплату послуг щодо надання професійної правничої допомоги. Проаналізувавши та оцінивши наведений у розрахунку розміру гонорару за надану правову допомогу від 26 липня 2021 року детальний опис послуг, наданих адвокатом позивачу, та інші подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, у зв`язку з чим вважає за доцільне зменшити вказані витрати. Досліджуючи критерії співмірності витрат на правничу допомогу, суд також враховує, що дана справа є справою незначної складності. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини цієї справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат [PERSON] на правничу допомогу до 2000,00 грн., тому, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з ПрАТ «СК «Арсена Страхування» підлягають стягненню на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу, понесені останнім у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 2000,00 грн.

Outcome: partial