Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

згідно вимог позовної заяви позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], а [PERSON] і відносно [PERSON] [INFO], передати їх позивачу, стягнути з відповідачів аліменти на утримання їх дітей. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідачі ведуть аморальний спосіб життя, зарекомендували себе з негативної сторони, зловживають спиртними напоями, [PERSON] ніде не працює, не цікавляться життям та утриманням своїх дітей. У поданій до суду заяві сторона позивача просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, відповідач [PERSON] після надання терміну для виправлення своєї негативної поведінки повторно в судове засідання не з"явилася з невідомої суду причини, хоча про місце, дату та час слухання справи повідомлялася заздалегідь та належним чином, клопотань від неї про відкладення справи не надходило. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За таких умов суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та неявка яких не перешкоджає розгляду заяви, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1991 року до 24 грудня 2004 року, від якого мають чотирьох дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми, а саме [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Щодо [PERSON] [INFO], то відносно його відповідач [PERSON] є одинокою матір'ю згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану №00014289706 від 08 серпня 2014 року. Відповідачі злісно ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не здійснюють за дітьми догляду і контролю, не піклуються про їх моральний розвиток. Відповідачі негативно характеризуються за місцем проживання. Враховуючи повну байдужість відповідачів до життя, розвитку та здоров'я дітей, в їх інтересах виконавчі комітети Клеванської селищної та Зорянської сільської ради звернулася до позивача з проханням вирішити питання подальшої долі цих дітей. Відповідно до своїх рішень виконкоми Зорянської сільської та Клеванської селищної рад Рівненського району Рівненської області вважають за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дітей. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України "при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дії відповідачів свідчать про їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов'язками. Відповідачі, не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не цікавляться життям, здоров'ям та розвитком, що свідчить про їх небажання утримувати, виховувати дітей і піклуватися про них. Таку фактичну поведінку відповідачів суд розцінює як втрату інтересів до дітей. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати їх, батьки зобов'язані надавати дітям належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. що надасть можливість малолітній дитині, позбавленій батьківського піклування, бути усиновленою та мати родину, якій вона не байдужа. Враховуючи викладене, положення п.8 ст.7 СК України у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, суд дійшов висновку, що до відповідачів необхідно застосувати один із заходів впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, яка настає при винній поведінці батьків, а саме: позбавлення батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування вирішене судом після повного й всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дітей, надання тривалого строку для виправлення ситуації в сім"ї, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дітей, яке надасть їм полегшення. Таким чином, судом встановлено умисне ухилення відповідачів від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей, при цьому вони мають реальну можливість виконувати свій батьківський обов"язок, але не вчиняють відповідних дій. Таку сукупність вказаних фактів суд визнає достатньою підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей та відповідно передачу їх органу опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд вважає таке. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки представником позивача в позовних вимогах не вказано жодного виду стягнення аліментів, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні вказаної вимоги, при цьому дана відмова не перешкоджає повторному поданню окремого позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідачів судового збору в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. З огляду на викладене, на підставі ст.ст.79, 84, 180, 181, 191 СК України,

Outcome: approved