Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою №13 в будинку №3 по вул.Директорії в м.Рівне, шляхом виселення з квартири тимчасового мешканця [PERSON], яка зареєстрована, як така, що проживає в [INFO]. В обгрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на квартиру, як спадщину за законом, отримала 3 серпня 2016 року у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], номер в реєстрі 652 за спадковою справою № 15/2013. У даний час в у спірній квартирі без законних підстав та будучи офіційно зареєстрованою, як проживаюча в іншому приміщенні, проживає [PERSON], яка деякий час була в фактичних шлюбних стосунках з покійним батьком. Мешканкою спірної квартири відповідачка ніколи офіційно і законно не була. При повідомленні про своє місце проживання і реєстрацію вона вказувала квартиру [ADDRESS]. Ні вона, ні її покійний батько ніколи не давали писемової згоди на вселення відповідачки в квартиру [ADDRESS]. Вважає, що відповідачка порушує її право власності, закріплене в ст. 317 ЦК України на володіння, користування і розпорядження квартирою № 13 в будинку № 3 по вулиці Директорії в місті Рівному. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задоволити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Додатково відповідач пояснила, що не чинила і не чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їм відомий спір між сторонами з приводу квартири. На прохання позивача, вони були присутні в якості свідків при врученні документу, який підтверджує право власності на спірну квартиру, оскільки [PERSON] хотіла вселитися у квартиру, проте відповідач не впустила до вказаної квартири. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона була присутня в якості свідка, коли відповідача хотіли ознайомити із свідоцтвом про право власності на квартиру, на підставі якого позивач бажала вселитися в спірну квартиру, проте відповідач сказала, що не впустить до квартири, вказавши, що зустрінуться в суді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтваа про право на спадщину за законом від 03 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON], спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], [INFO], який помер 10 червня 2013 року, є його дочка, [PERSON], яка народилася 30 січня 1996 року, та зареєстрована за адресою, [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири, що знаходиться за адресою, м.Рівне. [ADDRESS], належної йому на підставі ухвали Рівненського міського суду від 24.07.1996 року, справа №2-1184/1996, зареєстрованої в Комунальному підприємстві "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" 03.09.1996 р. №45-49-8674. Загальна площа квартири 55,4 кв.м., житлова площа 32,0 кв.м., двокімнатна. Спадкова справа №16/2013. Зареєстровано в реєстрі за №652. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 серпня 2016 року, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30761618 від 03 серпня 2016 року. Зміст права власності та основні принципи його здійснення закріплені Конституцією України та і нормами цивільного законодавства. Так, статтею 317 ЦК встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом ( стаття 321 ЦК). Відповідно до частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що між сторонами існував та існує спір з приводу вищевказаної квартири, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні рішеннями судів різних інстанцій. Так, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2014 року встановлено, що після смерті [PERSON] його дочка, як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, оскільки заповіту покійний не залишив, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З такою ж заявою звернулася до нотаріуса і позивач [PERSON], вказавши у заяві від 18.11.2013 p., що є дружиною [PERSON], з яким із 2004 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Сукупністю досліджених доказів, суд прийшов до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] склалися стосунки, притаманні подружжю, так як тривалий час вони проживали однією сім"єю у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], де були пов"язані спільним побутом, спільно розпоряджалися заробленими коштами, піклувалися один про одного. Встановлені обставини свідчать про те, що [PERSON] поселилася до квартири, яка належить на даний час [PERSON], як член сім"ї її покійного батька та набула право користування житлом відповідно до статті 156 ЖК. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є наявність або відсутність у відповідача права на житло, або інші передбачені нормами житлового законодавства підстави для позбавлення такого права. За змістом частини 4 статті 9 та статті 109 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Підстави та порядок позбавлення членів сім"ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім"ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 ЖК України, а саме виселення члена сім"ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатним. Більш того, статтею 156 ЖК України встановлено, що члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Постановою № 15 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" було затверджено узагальнення судової практики № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013, а саме п. 3 зазначено, що найпоширенішими помилками є безпідставне застосування статті 391 ЦК України за відсутності підстав для виселення, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України, при вирішенні спорів про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом виселення членів сім"ї власника. А п.п. 11, п. 3 встановлено, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Проте вимог, визначених ЖК України, позивач не заявляла, а в судовому засіданні підстави для виселення відповідача не доведені, крім того позивачка в позовній заяві не навела жодних конкретних прикладів систематичного порушення відповідачем правил співжиття або триваючої антигромадської поведінки та вжиття з цих підстав до неї заходів реагування. Судом не встановлено, а позивачем не надано жодного належного письмового доказу, що заходи попередження застосовувались до відповідача, та яким чином остання чинить перешкоди в користуванні квартирою, а показання свідків допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивача не можуть слугувати підставою для задоволення позову. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою за безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed