Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Липовецького районного суду із позовом до Приборівської сільської ради Липовецького району, ПАТ "Турбівське" про визнання права власності по спадщині за заповітом на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на те, що [INFO] року померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, оскільки ще за життя 06.05.2003 року [PERSON] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті на його, [PERSON], ім'я. До складу спадкового майна увійшла земельна частка (пай), яка була надана спадкодавцеві відповідно до протоколу зборів працівників і пенсіонерів САТ "Турбівське" від 23.05.2005 року. Спадщину він, [PERSON], прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту у визначений законодавцем строк, проте постановою державного нотаріуса від 06.03.2014 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заявником не було пред'явлено нотаріусу правовстановлюючих документів на об'єкт спадкування, в підтвердження права власності спадкодавця. Ураховуючи те, що іншого порядку реалізувати свої спадкові права поміж як судового в даному випадку, чинним законодавством не передбачено, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) розміром 3.5925 га, вартістю 73774 грн., яка згідно технічної документації САТ "Турбівське" значиться за [NUMBER], що розташована на території Приборівської сільської ради Липовецького району після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, проте в адресованій суду заяві вказали, що позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити, а розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник відповідача Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області сільський голова позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача ПАТ "Турбівське" в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи. Ураховуючи те, що позивач та його представник, а також представник Приборівської сільської ради не з'явились в судове засідання скориставшись своїми правами врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку представника відповідача ПАТ "Турбівське" суд визнає неповажною, відтак підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи на підставі доказів, що у ній зібрані. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані докази в їх сукупності, дійшов до такого висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в селі Приборівка Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим 06.05.2003 року спадкодавцем, який був посвідчений секретарем Приборівської сільської ради Липовецького району та зареєстрований в реєстрі за №55. Згідно вказаного заповіту, [PERSON] заповіла усе належне їй майно позивачеві - [PERSON] За даними сільської ради даний заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджено записом на зворотній стороні заповіту вчиненим секретарем сільської ради. До складу спадкового майна увійшло право спадкодавця на земельну частку (пай), що знаходиться на території Приборівської сільської ради, про що свідчить Протокол зборів працівників і пенсіонерів САТ "Турбівське" Кіровського відділення від 23 травня 2005 року, відповідно до якого [PERSON] внесена до списків працівників та пенсіонерів, що мають право на земельну частку (пай) під №86. Реалізовуючи свої спадкові права, позивач подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом у визначений законодавцем строк, на що вказують матеріали Спадкової справи №411/2007 до майна померлої [INFO] року [PERSON], які були витребувані судом. При цьому судом з'ясовано, що інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, - не має. Отже позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої [PERSON] Проте постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 06.03.2014 року позивачеві відмовлено було у вчинені нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку(пай), оскільки заявником нотаріусу всупереч положень розділу ІІ глави 10 п.п.4.12, 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не було пред'явлено правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). Отже, судом встановлено, що правовідносини, що склались між сторонами спору є спадковими, а відтак регулюються відповідними нормами ЦК України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року. В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що відповідно до Протоколу зборів працівників і пенсіонерів САТ "Турбівське" по Кіровському відділенню від 23.05.2005 року, гр. [PERSON] внесена до Списку, який є його невід'ємною частиною, в число осіб, які мають право на земельну частку (пай) на території Приборівської сільської ради за №86. Як вбачається із листа Відділу Держземагенства у Липовецькому районі від 26.02.2014 року за №01-07/238, відповідно до якого за даними матеріалів Технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право власності на земельні частки (паї) та земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадян САТ "Турбівське" на території Приборівської сільської ради запроектовано для передачі у власність працівнику САТ "Турбівське" [PERSON] земельна ділянка за [NUMBER] площею 3,4925 га, вартістю 73774,03 гривень, проте Державний акт на право власності [PERSON] не видавався у зв'язку із її смертю. Згідно довідки реєстратора Липовецького відділу Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК", підтверджено, що Державний акт на земельну ділянку на ім'я [PERSON] не видавався. Відповідно до викопіювання від 19.07.2010 року за №809 з технічної документації по паюванню земель САТ "Турбівське" на території Приборівської сільської ради, земельна ділянка, що передана [PERSON] значиться за [NUMBER], площею 3,5925 га. Досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] при житті набула права на земельну частку (пай) площею 3,5925 га, що розташована на території Приборівської сільської ради, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, проте сертифіката та в подальшому Державного акта на її ім'я не було видано. Статтею 1216, 1218 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Здобуті у справі докази вказують на те, що спадкодавець не набув права власності на земельну частку (пай), яка є предметом даного спору, лише право на її отримання. Статтю 2 Закону України від 05.06.2003, № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У відповідності до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В п. 23 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета даного спору, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені ним у позовній заяві, а тому його порушені права щодо реалізації спадкових прав на земельну частку (пай) за заповітом підлягають захисту судом шляхом визнання права на земельну частку (пай), відтак позовні вимоги слід задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial