Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

10.08.2018 року засобами поштового зв`язку [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] за довіреністю, звернулася до Святошинського районного суду з позовом до Національного банку України (01601, м.Київ, вул.Інститутська,9) вимогами якого є визнання незаконним та скасування наказу Національного банку України № 2596-к від 09.07.2018 року «Про звільнення [PERSON] » з поновленням [PERSON] на роботі в Національному банку України на посаді заступника директора департаменту - начальника управління перевірок операційних ризиків Департаменту інспекційних перевірок банків. Також просить стягнути з Національного банку України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилається на перебування у тродових відносинах з Національним банком України з 01.10.2015 року на підставі безстрокового трудового договору. З 01.02.2016 року позивач займала посаду заступника директора департаменту - начальника управління перевірок операційних ризиків Департаменту інспекційних перевірок банків Національного банку України, на яку була переведена, відповідно до наказу Національного банку України № 532-к від 29.01.2016 року. 30 листопада 2017 року Правлінням Національного банку України прийнято Рішення № 766-рш «Про внесення змін до структури Національного банку України» відповідно до якого вирішено, серед іншого, внести з 01.12.2017 р. зміни до структури Національного банку України, виключивши Департамент інспекційних перевірок банків із скороченням штату працівників та створити Департамент виїзних перевірок банків. 10 травня 2018 року, на підставі зазначеного Рішення, а також Наказу Національного банку України» від 12.12.2017 р. № 4117-к «Про скорочення штату працівників Департаменту інспекційних перевірок банків», відповідачем видано попередження про звільнення позивача, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку зі скороченням посади, яку вона обіймає. Обгрунтовуючи позовні вимоги. Представник позивача посилається на наступне попередження не містило жодної пропозиції для переведення на інші посади. 09 липня 2018 року відповідачем видано Наказ № 2596-к про звільнення позивача. Одночасно з наказом про звільнення, 09 липня 2018 року відповідач видав повторне Попередження про звільнення від 10.05.2018 вже з запропонованими позивачу посадами для переведення: на посаду старшого фахівця управління планування та координації Департаменту виїзних перевірок банків (на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] ) та прибиральника службових приміщень господарського відділу управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України. Від підпису вказаних документів позивач відмовилась, вважаючи їх неправомірними. Позивач вважає, що її звільнено без законної підстави, з порушенням встановленого трудовим законодавством порядку,при цьому, переконана, що фактично звільнення застосовано відповідачем як захід негативного впливу на позивача, у зв`язку із здійсненим нею повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції". Позивач переконана, що факти, які свідчать про її високу трудову кваліфікацію та є підставою, як переважне право, для залишення на роботі, не були відповідачем ані проаналізовані в порівнянні з кваліфікацією інших працівників, які були залишені на роботі, ані взяті до уваги при попередженні про звільненні, про що свідчить відсутність будь-якого згадування про це як в попередженні про звільнення, так і в документах, на підставі яких позивачу видавалось таке попередження. Відповідач, прийнявши рішення про скорочення штату, не провів перевірку кваліфікації і продуктивності праці працівників для виявлення осіб, які мають переваги на залишення на роботі при вивільненні, в тому числі, серед працівників не тільки структурного підрозділу, штат якого скорочується, а й серед працівників, що займають таку ж посаду та виконують таку ж роботу, як позивач, не врахував високу кваліфікацію позивача та відповідно наявність у неї переважного права на залишення на роботі, що свідчить про те, щозвільнення позивача, у зв`язку зі скороченням штату, відбулось із порушенням закону. Відповідач не запропонував позивачу жодної іншої роботи ані за відповідною професією (спеціальністю) позивача, ані наявних інших вільних посад. При цьому, позивачу відомо, що як на дату попередження, так і протягом двохмісячного строку до звільнення, в Національному банку України були вільні посади, які відповідають професії та спеціалізації позивача та на які відповідач набирав кандидатів ззовні. Відповідач порушив як саму вимогу щодо пропозиції переведення на іншу наявну роботу за відповідною професією та спеціальністю позивача чи іншу роботу, а за відсутності жодної вільної посади, не повідомив про це позивача у попередженні, так і не дотримався строку встановленого законом - одночасно з попередженням про звільнення, чим прямо порушив частину 3 ст. 49-2 КЗпП України, наслідком чого є незаконне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. На підставі вище викладеного позивач та представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі. 23.10.2018 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача Булгаков С.В. просив суд відмовити у позові в повному обсязі. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримують. Представник відповідача проти позову заперечує з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав. 24.10.2018 року третя особа Національним агенством з питань запобігання корупції засобами поштового зв`язку надіслано пояснення по справі де зазначено, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Водночас зі змісту позовної заяви [PERSON] від 06 серпня 2018 року та додатків до неї немає можливості встановити, що негативні заходи впливу з боку керівництва Національного банку України до [PERSON] були застосовані саме у зв`язку з повідомленням нею про можливе порушення вимог Закону іншою особою. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у Національному банку України на посаді заступника директора департаменту - начальника управління перевірок операційних ризиків Департаменту інспекційних перевірок банків. Відповідно до рішення Правління Національного банку Укра від ЗО листопада 2017 року № 766-рш "Про внесення змін до структури Національного банку України" та наказу Національного банку Укра від 12 грудня 2017 року № 4117-к "Про скорочення штату працівш Департаменту інспекційних перевірок банків" з метою вдосконалення структури; Національного банку України прийнято рішення про виключення із структури Департаменту інспекційних перевірок банків із скороченням штату чисельності його працівників. Посада, яку обіймала [PERSON] , підлягала скороченню, а отже 10 травня 2018 року вона була письмово попереджена про наступне звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (да. КЗпП України). Оскільки [PERSON] з попередженням про звільнення ознайомилася, але від підпису про ознайомлення відмовилася, працівниками Національн банку України був складений відповідний акт. 11 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до керівництва Національного банку України з заявою (вх. № 526/30133) про переведення її посаду заступника директора департаменту - начальника управління перевірок нефінансових ризиків Департаменту виїзних перевірок банків. Департамент персоналу у листі-відповіді від 27.04.2018 № В/17-0009/341 повідомив, що у Національному банку України є вакантною посада начальника управління перевірок нефінансових ризиків Департаменту виїзних перевірок банків та запропоновано подати необхідні документи, як кандидату на посаду. [PERSON] , документи, необхідні для розгляду її кандидатури на зазначену посаду, не подавала. Національний банк України 09 липня 2018 року запропонував [PERSON] переведення на інші вакантні посади: старшого фахівця управління планування та координації Департаменту виїзних перевірок банків (на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] ,); прибиральника службових приміщень господарського відділу управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України. [PERSON] з пропозицією роботи ознайомилась, але згоди на переведення не надала та засвідчити це письмово відмовилась, про що працівниками Національного банку України складено відповідний акт. [PERSON] не була членом профспілкових організацій, які діють у Національному банку України, У зв`язку з цим, [PERSON] була звільнена з роботи 10 липня 2018 року (наказ Національного банку України від 09 липня 2018 року № 2596-к) у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників, п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. [PERSON] при звільненні була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати. [PERSON] у день звільнення отримала свою трудову книжку. Таким чином, Національний банк України під час звільнення [PERSON] виконав усі вимоги КЗпП України. Щодо припису Головного управління Держпраці у Київській області. 15 червня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Київській області у Київській області було видано припис № КВ584\\72\\П про усунення виявленого порушення вимог частини третьої статті 492 КЗпП України в частині відсутності пропозиції роботи [PERSON] . Це порушення було усунуто Національним банком України, про що повідомлено Головне управління Держпраці у Київській області листом від 03 серпня 2018 року № 17-0008/42261. Щодо наявності дисциплінарного стягнення та пропозиції робо [PERSON] Наказом Національного банку України від 05 березня 2018 року № 1043 [PERSON] за порушення трудової дисципліни була оголошена догана. [PERSON] , на той час службовець Національного банку України один із керівників його структурного підрозділу, розмістила у мережі Фейсбук коментар, що безпосередньо негативно впливав на репутацію Національно банку України, призводив до дискредитації Національного банку України і його посадових Осіб і був спрямований на поширення недостовірної і негативної інформації про Національний банк України. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги КЗпП України, Закону України "Про Національний банк України», Правил внутрішнього трудової розпорядку для працівників Національного банку України та Кодексу етики працівника Національного банку України. Таким чином, під час вирішення питання щодо працевлаштування [PERSON] . Національним банком України було узято до уваги її зневажливе ставлення до роботи Національного банку України та його керівництва, а тако наявність, пов`язаного з цим, дисциплінарного стягнення. Виходячи з принципу передбачливості, уникнення у подальшому заподіяння шкоди своїй репутації, Національний банк України врахував вищенаведені факти під час пропонування роботи [PERSON] . Водночас, що [PERSON] були запропоновані посади начальника управління перевірок нефінансових ризиків Департамент виїзних перевірок банків та старшого фахівця управління планування т координації Департаменту виїзних перевірок банків, а також роботу прибиральника службових приміщень господарського відділу управлії господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльнос Національного банку України. Щодо переважного права на залишення на роботі. Як зазначає Судова палата у цивільних справах Верховного Суду Укра'' у своїй ухвалі від 19.12.2007 (справа № 6-22563св07) "при працевлаштовані працівників при зміні організаційної структури переважне право на залише: на роботі не застосовується". Суд вважає, що правила статті 42 КЗпП України не поширюються випадки працевлаштування вивільнюваних працівників на вакантні посади. Оскільки в такому разі мова йде не про переважне право залишення на роботі, про переважне право на працевлаштування на новій посаді, які не є тотожними. Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01.04.2010 № К-6764/07 зазначає наступне «Оскільки посада позивача була скорочена, то правила статті 42 КЗпП України про переважне право залишення на роботі не можуть бути застосовані. Обов`язку надати позивачу для трудовлаштування посаду головного бухгалтера новоутвореного департаменту ресурсного забезпечення, капітального будівництва та експлуатації об`єктів митної інфраструктури, який є новоутвореним структурним підрозділом з вищим статусом ніж управління, чинним трудовим законодавством не передбачено». Тобто, пільги, передбачені статтею 42 КЗпП України, не застосовуються для новоутворених структурних підрозділів (при зміні організаційної структури), оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. Щодо порушення Національним банком України вимог статті 53 Закону України "Про запобігання корупції". Відповідно до частини третьої статті 53 Закону України "Про запобігання корупції" особа не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою. Усе вищевикладене свідчить, що відмова у призначенні [PERSON] на посаду заступника директора департаменту - начальника управління перевірок не фінансових ризиків Департаменту виїзних перевірок банків та її подальше звільнення викликані об`єктивними обставинами, зокрема дисциплінарним стягненням та виключенням із структури Національного банку України Департаменту інспекційних перевірок банків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Безпосередні обов`язки працюючих закріплені в ст.139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються у посадовій інструкції. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника. При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. Відповідне роз`яснення міститься в п. 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». При цьому, має бути встановлений не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених фактичних обставинах, тобто, встановлена вина працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Важливим елементом застосування норми п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке є одноразове, а не тривале, системне, що може бути підставою для звільнення з інших підстав. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність). Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за недоведеністю порушень законодавства при звільненні працівника. На підставі вищевикладеного, відповідно, ст.ст. 40, 47, 94, 97, 116, 117 147, 149 КЗпП України, ст. ст. 13, 77-83, 89, 95, 141, 258, 258,263-265, 268, 353-355 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed