Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду 22.06.2017 р. з позовом до [PERSON] в якому просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором б/н від 10.12.2012р. в розмірі 12421,81грн. В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо порядку повернення кредитних коштів наданих відповідачу банком у вигляді встановленої кредитного ліміту на платіжну картку. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в\~судове засідання\~не зявився,\~будучи повідомленим\~про дату,\~час і\~місце судового\~розгляду належним\~чином,\~заяви про\~відкладення розгляду\~справи або\~розгляду справи\~без його\~участі до\~суду не\~подавав,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив, надав відзив\~та заперечення\~на відповідь\~позивача на\~відзив,\~в яких\~просив позовні\~вимоги ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~задоволити частково\~в сумі\~1029,06\~грн.\~В обґрунтування\~заперечень проти\~позовних вимог\~відповідач зазначив,\~що він\~дійсно підписував\~10.12.2012\~року Анкету-заяву,\~в якій\~визначено бажаний\~ліміт кредитування\~-\~4\~500\~грн.,а\~тому його\~згода про\~визнання кредиту\~в сумі\~1029,06\~грн.\~повязана з\~тим,\~що можливо\~за час\~користування платіжною\~карткою могла\~виникнути заборгованість.\~Що стосується\~боргу,\~який відображено\~в розрахунку\~заборгованості за\~період з\~16.07.2015\~року по\~19.04.2017\~року не\~визнав,\~оскільки позивач\~в односторонньому\~порядку збільшив\~ліміт кредитування\~і перехід\~на інші\~тарифи обслуговування\~і ним\~не надано\~доказів,\~які б\~підтверджували факт\~користування ним\~даними кредитними\~коштами. Платіжну картку №4149625807930647, яка обліковується в ПАТ «ПРИВАТБАНК» на його імя, він особисто не\~отримував і\~встановленим лімітом\~кредитування 16.07.2015\~року в\~сумі 5\~000.00грн..,\~як це\~вказано в\~довідці банку\~від 17.04.2018\~року він\~не користувався.\~Доказів про\~отримання ним\~платіжної картки\~№4149625807930647\~ПАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» її\~використання банк\~не надав.\~Його фотографія\~та виписки\~по руху\~коштів по\~платіжних картках\~це не\~доказують.\~Номер платіжної\~картки не\~може бути\~номером рахунку\~який відкрито\~на його\~імя в\~ПАТ «ПРИВАТБАНК».\~Доказів,\~що його\~дії чи\~бездіяльність користувача\~призвели до\~втрати платіжної\~картки №4149625807930647,\~незаконного використання\~ПІНу до\~неї або\~іншої інформації,\~яка дає\~змогу ініціювати\~платіжні операції\~банк не\~надав. Стосовно нарахованих процентів, штрафних санкцій, які зазначені в позовній заяві, зазначив,\~що такі умови з банком не погоджував, не підписував, що свідчить про відсутність обов'язку їх сплати. Позивач надав відповідь на відзив та відповідь на заперечення, в яких зауважив на необґрунтованості відзиву відповідача та відсутності обставин, які свідчать про недійсність договірних правовідносин між сторонами з приводу надання кредитного ліміту на банківську картку. Інших заяв по суті справи та будь-яких клопотань від сторін не надходило. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 10.12.2012р. [PERSON], підписавши анкету-заяву, погодився та ознайомився із умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», надав свою згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між ним та позивачем. На підставі вищевказаної заяви йому було відкрито картковий рахунок та оформлено кредитну картку «Універсальна» з наданням кредитного ліміту в розмірі 4500грн. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти в заяві-анкеті [PERSON], зазначено бажану для позичальника суму кредитного ліміту 4500 грн., який в подальшому позивачем неодноразово було змінено, а 16.07.2015 збільшено до 5000 грн. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.З.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. «Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг», встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 5000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно довідки про видачу кредитних карт № 30.1.0.0/2-20170622/1154 від 17.04.2018 року [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 10.12.2012 року отримав картки №5168742315428791, №5168755370338689, №4149625807930647, остання з яких має термін дії 06.2018 року. Доводи [PERSON] про те, що він не отримував платіжну картку №4149625807930647, яка обліковується в ПАТ «ПриватБанк» на його імя, спростовуються матеріалами справи і підлягають відхиленню. Відповідно до виписки з рахунку з використанням платіжної картки, оформленої на імя [PERSON], останнім неодноразово здійснювались банківськи операції з кредитними коштами, отриманими від банку. Банком при оформленні кредитної картки відповідач був сфотографований з нею, на підтвердження чого позивачем надано фотокартку. [PERSON] не заперечує, що він зображений на цій фотографії, доказів, які б свідчили, що він сфотографований з іншою карткою, останнім не надано. [PERSON] з 10.12.2012р. користувався кредитними коштами, сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі, що підтверджується наданою позивачем довідкою про рух коштів по картковому рахунку. За період користування кредитною карткою відповідач неодноразово порушувала порядок внесення обовязкових платежів з погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого станом на 31.03.2018р. виникла заборгованість у розмірі 98476,82грн, яка складається з наступних сум: заборгованість за кредитом-5651,86грн, заборгованість по процентам за користування кредитом-83731,61грн; заборгованість за пенею та комісією-3927,79 грн.; фіксована суму штрафу-500грн; процентна сума штрафу-4665,56 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість за користування кредитними коштами позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи оцінку доводам сторін суд виходить з наступного. У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.207 ЦК правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Згідно ст.1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 5 Закону №1023-ХІІ держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Згідно ч.1 ст.11 Закону №1023-ХІІ договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Враховуючи, що відкриття банком кредитного рахунку своєму клієнту із можливістю використанням кредитних коштів, в тому числі і для придбання продукції, то на такі відносини розповсюджується дія вимог Закону №1023-ХІІ щодо споживчих кредитів. Права споживача у разі придбання ним продукції в кредит передбачені ст.11 Закону №1023-ХІІ. Цією ж нормою закону встановлені і ряд вимог до договорів споживчого кредиту, якими передбачено, що договір має укладатись у письмовій формі, в ньому зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Судом встановлено, що 10.12.2012р. відповідач підписав анкету-заяву. Зі змісту даної заяви вбачається, що вона є замовленням банківських послуг на отримання кредитної картки Універсальна із кредитним лімітом. На зворотній стороні Заяви зазначено, що Довідка про тарифи та інші умови кредитування, Заява, Умови та Правила надання банківських послуг, Памятка клієнта в сукупності становлять Кредитний договір між заявником та банком. Відповідно до змісту Заяви заявник: "Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, прошу відкрити рахунок і надати перераховані нижче послуги". На зворотній стороні Заяви, в розділі "Банківські послуги (заповнюється банком)" вказана послуга, яку надає банк - кредитна картка "Універсальна " із встановленим кредитним лімітом. В якості додатків до заяви позивачем надано суду копія довідки про тарифи та умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна ", підписана відповідачем 10.12.2012р. В даній довідці детально розшифровано умови нарахування процентів та комісії по умовам кредитування, строк внесення платежів, розмір щомісячних платежів, порядок та умови нарахування пені, штрафів і комісій та розмір реальної процентної ставки в місяць. Зміст даної довідки свідчить про ознайомлення позивача з тарифами та умовами кредитування по кредитній картці "Універсальна". Таким чином, укладений між сторонами кредитний договір передбачає надання банком послуг з кредитування відповідача на умовах, викладених в Заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифів банку, що діяли на момент підписання позичальником такої заяви. Заява відповідача від 10.12.2012р. на замовлення кредитних послуг викладена в письмовій формі. Умови та Правила надання банківських послуг викладаються у письмовій формі та затверджуються наказом голови правління банку. Інформація про Умови та Правила є публічною офертою та загальнодоступною інформацією, яка є у вільному доступі на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» і будь-хто має можливість з ним ознайомитись або роздрукувати їх. При цьому суд зауважує, що відсутність підпису відповідача під Умовами не тягне за собою недійсність укладеного договору, а є підставою для дослідження обставин його укладення та виконання умов договору. Тарифи ПАТ КБ «ПриватБанк» на яких надавались кредитні кошти визначені у довідці про умови кредитування, які є додатком до Заяви і підписані відповідачем 10.12.2012р. Таким чином, всі умови кредитного договору, укладеного між сторонами на підставі Заяви від 10.12.2012р., викладені у письмовій формі, а тому зауваження відповідача, щодо порушення форми договору є необґрунтованими. Аналіз змісту Заяви від 10.12.2012р. в сукупності з довідкою про умови кредитування та Умовами та Правилами надання банківських послуг, які у сукупності складають кредитний договір, свідчить про відсутність порушень позивачем прав відповідача, які передбачені Законом №1023-ХІІ, та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007р. №168. Отже доводи відповідача щодо неналежності форми укладеного між сторонами договору є необґрунтованими. Факт отримання та використання платіжної картки відповідач не заперечує, а наданою позивачем випискою з карткового рахунку підтверджується виконання позивачем свого обовязку із надання кредитного ліміту та використання таких коштів відповідачем. Внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 24.06.2010р. та несвоєчасною сплатою належних платежів, за відповідачем, станом на 31.03.2018р. утворилася заборгованість, яка складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту-5651,86грн; заборгованість за процентами-83731,61грн; заборгованість за пенею та комісією-3927,79грн.; фіксована суму штрафу-500грн; процентна сума штрафу-4665,56грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, витягом з «Тарифів Банку», витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою». Відповідно до ст.526\~ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525\~ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548\~ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов'язання, в контексті ст.ст.546, 549\~ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно із ст.611\~ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624\~ЦК передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Відповідно до ч.1 ст.1049\~ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048\~ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050\~ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, контррозрахунок не надано. Щодо стягнення пені та штрафів за порушення виконання умов договору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеня в розмірі 5270,39 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 567,71 грн. за порушення позичальником строку по погашенню кредиту. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч. 1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15) та від 11.10.2017 (справа №347/1910/15-ц). Враховуючи зазначене, з метою відновлення розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 567,71 грн.\~ Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення\~статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1600грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому стягненню з відповідача підлягає 1462,47 грн.

Outcome: partial