Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

06.03.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який умотивувала так. Позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем у період з 24.01.2004 по 25.05.2018. За час шлюбу у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу між сторонами залишилися проживати з позивачкою. На підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.05.2018 року в справі № 302/411/18 з відповідача на користь позивачки на утримання трьох неповнолітніх дітей призначено стягнення аліментів щомісячно у розмірі 50 відсотків з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину по віку передбаченого ст. 182 СК України до їх повноліття, починаючи з 12.04.2018. На час присудження аліментів відповідач офіційно був працевлаштований, за цих підстав судом був визначений саме такий спосіб стягнення аліментів. На даний час відповідач офіційно в Україні не працює, бо в 2019 році одружився на громадянці Росії та виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, за місцем проживання дружини. На даний час відповідач сплачує аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у мінімальному розмірі визначеному законом, а саме 50 % прожиткового мінімуму на дитину по віку, що становить грошову суму 1100 грн на кожну дитину. Відповідач не повідомляє позивачку з яких саме доходів він сплачує аліменти на її користь. Хоча матеріальне становище відповідача з часу присудження аліментів значно покращилося і він має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, свої доходи відповідач приховує та не повідомляє про такі державному виконавцю. З часу присудження аліментів потреби дітей значно збільшилися, купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляції, зросли ціни на всі товари повсякденного попиту, зокрема на продукти харчування, комунальні послуги тощо. Тому на утримання дітей позивачка витрачає значно більше коштів ніж на час присудження аліментів. Окрім цього, діти сторін потребують регулярного медичного огляду та лікування, оскільки часто хворіють. Добровільно сплачувати аліменти у більшому розмірі відповідач не бажає. Позивачка на даний час працює та отримує мінімальну заробітну плату, а тому не може в повному обсязі - належно, забезпечити дітей всім необхідним, а також лікування таких. Мати позивачки, яка помагала їй в утриманні дітей померла [INFO] . Відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у більшому розмірі ніж це визначено рішенням суду, бо є здоровим, працездатним, інших утриманців не має, працює в Російській Федерації, має власне авто. Тому позивачка, просить змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням суду в розмірі 50 відсотків доходу відповідача на тверду грошову суму в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Позивачка покликається на вимоги ст.ст. 150, 180-182, 184, 192 СК України, ст. 3, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Постанову ВСУ в справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 та просить заявлений нею позов задовольнити, справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.03.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов та заперечення щодо розгляду справи без виклику сторін. 01.04.2020 представник відповідача за дорученням Тільняк Л.В. подала до суду відзив на позов з таким обгрунтуванням. Відповідач не погоджується з позовом та вважає твердження позивачки безпідставним виходячи з такого. Позивачка не надала доказів про витрати пов`язані з утриманням дітей, які перевищують суму аліментів, яку він сплачує. Після розірвання шлюбу з позивачкою він та його мати регулярно надають по мірі необхідності матеріальну грошову допомогу дітям, а також відповідач придбав для дітей за власні кошти телефони та шкільне приладдя. З часу присудження аліментів його матеріальне становище не покращилося. Відповідач проживає на території Російської Федерації, однак офіційно ніде не працює, транспортних засобів або іншого рухомого чи нерухомого майна не має, є сезонним працівником і стабільного доходу в нього нема. Відповідач вважає, що позивачка в більшій частині витрачає сплачених аліментів на себе ніж на дітей. Також відповідач намагається облаштувати своє власне особисте життя. Він одружився та має на утриманні неповнолітню доньку його дружини, в Україні він утримує свою безробітню одиноку матір, яка не має жодного джерела доходу. Також відповідач просить врахувати, що після розірвання шлюбу залишив позивачці більшість майна придбаного ними спільно за час шлюбу. За цих підстав відповідач просить не збільшувати розмір аліментів, бо в такому разі він опиниться у вкрай невигідному матеріальному становищі, не зможе сплачувати аліменти у повному розмірі, внаслідок чого утвориться заборгованість зі сплати аліментів. На ствердження обставин зазначених у відзиві сторона відповідача надала суду: свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] ; свідоцтво про укладення шлюбу 01.08.2019 між [PERSON] та [PERSON] 09.04.2020 позивачка [PERSON] подала суду відповідь на відзив, яку обгрунтувала так. Позивачка повністю заперечує обставини вказані відповідачем у відзиві, зокрема з часу розірвання шлюбу відповідач та його мати не надає їх неповнолітнім дітям жодної матеріальної грошової допомоги, окрім аліментів. Мобільні телефони для дітей були придбані позивачкою за власні кошти, на ствердження чого надає суду гарантійні талони та розрахункові квитанції видані на її ім`я. Спір про поділ майна між нею та відповідачем вирішено до розірвання шлюбу шляхом укладення 11.05.2018 року договору про поділ майна між подружжям, ініціатором якого був саме відповідач. За цим договором відповідач забрав у свою власність більшість речей, які були ними спільно придбані за час шлюбу, на ствердження чого позивачка надала суду копію договору. Відповідач не підтвердив важкість свого майнового стану жодним документом, не вказав джерело своїх доходів з сезонних робіт та їх суму; не надав суду доказів того, що його дружина є непрацюючою і перебуває на його утриманні разом із своєю неповнолітньою дочкою; не подав суду доказів про те що його мати [PERSON] є одинокою та потребує допомоги; не подав суду підтвердження про відсутність у нього рухомого та нерухомого майна тощо. Позивачка вказує, що важкість майнового стану відповідача спростовується його ж фотосвітлинами виставленими ним особисто на його сторінці в Інтернет мережі на сайті "mail. ru ", з яких видно, що відповідач регулярно відпочиває за кордоном на дорогих курортах в Індонезії, а також в Росії відвідує дорогі сауни (бані), де замовляє для себе дорогі алкогольні напитки. Тому позивачка, вважає, що витрати відповідача в Росії є значними, джерело доходу відповідачем приховано та не вказано реальну суму його доходів. За цих підстав позивачка просить відзив відповідача не брати до уваги та заявлений нею позов задовольнити. 17.04.2020 сторона відповідача - представник за дорученням Тільняк Л . В. подала суду заперечення відповіді на відзив яке обгрунтувано наступним. Відповідач надає та буде надавати не залежно від рішення суду допомогу своїм дітям, однак чеків про надання допомоги дітям не зберігав. Мати відповідача офіційно не працює з 01.03.2003 року по стану здоров`я та потребує його допомоги, на ствердження чого надав суду копію трудової книжки. Також відповідач просить суд взяти до уваги, що він з 01.04.2020 року офіційно працевлаштований різноробочим в ООО "Комплексноє строительноє решения" з посадовим окладом 12500, 00 російських рублів, що становить 4580 грн., тому вважає що позовні вимоги [PERSON] є не співмірними з його доходами. Наявність довідок від лікаря про захворювання дітей не свідчить про факт необхідності додаткового фінансування в формі аліментів. Ознайомившись із змістом позовних вимог, наявними у справі доказами, поданим на справу: відзивом відповідача та доданими до нього доказами; відповіддю позивачки та доданими до неї доказами; запереченням відповідача на відповідь на відзив та доданими до нього доказами, суд вважає, що позов [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження слід задовольнити частково з таких підстав. На основі поданих у справу позивачкою доказів на ствердження заявлених позовних вимог, які відповідачем не заперечені, судом встановлені наступні обставини. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25.05.2018 року розірвали. За час шлюбу у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу між сторонами проживають з позивачкою. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.05.2018, справа № 302/411/18, з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 50 % всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Вищевстановлені обставини відповідачем не заперечені. Статтею 181 ч.3 СК України встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка довела суду, що її сімейний стан та матеріальне становище, з часу присудження стягнення аліментів змінилось. Зокрема, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Позивачка проживає одна з трьома дітьми в житловому будинку [ADDRESS] . Позивачка офіційно працевлаштована в ТОВ "Мобісейл", займає посаду менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами, отримує середню заробітну плату в сумі 4500 грн. Неповнолітні діти сторін досягли віку: [PERSON] - 15 років; [PERSON] - 8 років; [PERSON] - 6 років. Діти сторін хворіють та перебувають на обліку в Міжгірській районній лікарні, обласній дитячій лікарні в Закарпатській області і за висновками лікарів потребують постійного контролю та консультацій у лікарів, що підтверджено виписками із історій хвороб та результатами лабораторних досліджень. З письмових відомостей від 17.03.2019 головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (Витягу), вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , в період з 25.04.2019 по 28.07.2019 регулярно здійснював перетин державного кордону України, пункт пропуску "Бачівськ". Твердження відповідача про зміну сімейного стану (наявності трьох утриманців) та відсутності майна належними доказами суду не підтверджено. Зокрема, суд не бере до уваги, що відповідач має на утриманні одиноку матір, дружину та неповнолітню дочку дружини. Оскільки для підтвердження цих обставин відповідач не надав суду довідку про свій склад сім`ї в Російській Федерації та склад сім`ї його матері [PERSON] , з якої б вбачалося, що мати позивача є одинокою, проживає одна та перебуває у важкому матеріальному становищі, а також те, що в матері не має інших дітей чи осіб, які за законом зобов`язані її утримувати. Інші обставини, на які покликається відповідач суд відхиляє, як належно не підтверджені, бо відповідач не надав суду доказів того, що його дружина [PERSON] є непрацюючою та не отримує аліментів від батька її дочки [PERSON] , що неповнолітня дочка дружини проживає спільно з ним та його дружиною однією сім`єю, за одною адресою. Окрім цього, неповнолітня дочка його дружини [PERSON] , [INFO] , в 2020 році досягне повноліття. Також суд критично оцінює твердження відповідача, що його майнове становище з часу присудження аліментів не покращилося і він не має змоги платити аліменти у більшому розмірі ніж це визначено рішенням суду. Зокрема, відповідач у відзиві вказав, що є сезонним працівником і стабільного доходу не має, при цьому не вказав джерело свого доходу як сезонного працівника та середній дохід на місяць. До заперечення на відповідь на відзив відповідач подав суду довідку про працевлаштування в Російській Федерації з 01.04.2020 року із посадовим окладом 12500, 00 російських рублів, що становить 4580 грн., свої доходи за минулий період, тобто з квітня 2019 по квітень 2020 року [PERSON] не вказав. Отже, відповідач не довів суду, що його доходи не перевищують його витрати. Натомість із поданих позивачкою фотосвітлин на ствердження покращення майнового стану відповідача вбачається, що [PERSON] отримує доходи вище мінімальної заробітної плати та має можливість відпочивати за кордоном, а також в Російській Федерації, де фактично проживає станом на час розгляду справи в суді. Частиною третьою статті 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Отже, позивачка довела суду, що майнове становище відповідача з часу присудження аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей значно покращилося і що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі від мінімального гарантованого розміру визначеного законом, оскільки свої реальні доходи в Російській Федерації відповідач приховує. Тому суд, вважає, що доходи відповідача є достатніми для визначення розміру аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, що буде становити один прожитковий мінімум віком від 6 до 18 років на кожну дитину, та що буде відповідати загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності та забезпечить належний рівень життя дітей необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку, а також ця сума аліментів відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину (ст. 182 ч.2 абз.2 СК України). Натомість відповідач [PERSON] у разі погіршення його майнового становища або стану здоров`я, зміни сімейного стану не позбавлений права на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення, відповідно до вимог ст. 192 СК України. Позивачка при зверненні до суду не оплачувала позов судовим збором з підстав, передбачених ст.5 ч.1 п.3 ЗУ "Про судовий збір". Тому за цих підстав, судові витрати у виді судового збору в сумі 840,80 грн., згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, ст.4 ЗУ "Про судовий збір" слід покласти на відповідача.

Outcome: partial