Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] , Зацікавлена особа - Орган опіки та піклування Ізмаїльської районної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а саме просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в сумі 1000 грн. щомісячно починаючи з 03.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просив не здійснювати, надав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити. Представник Органу опіки та піклування Ізмаїльської районної адміністрації Одеської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що у квітня 2006 року донька позивачки [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , [INFO] . Від спільного життя в них народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується її повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеській області, актовий запис №30. У 2009 році шлюб між ними був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №186. 18 грудня 2009 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу він прийняв прізвище жінки та став [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №17. [INFO] донька позивачки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції а Одеській області. Факт того, що померла [PERSON] є донькою позивачки, підтверджується повторним свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , видане Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після смерті доньки позивачки, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] залишилася мешкати разом з позивачкою по [ADDRESS] , про що свідчить довідка виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району за №1202 від 05.04.2019 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов здобувача освіти, складеного Мологівською ЗОШ І-ІІ ступенів 26 квітня 2019 року, [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та сестрою [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , санітарний стан будинку задовільний, дитина має власну кімнату, родина забезпечена. З характеристики учениці 7 класу Випаснянської ЗОШ І-ІІ ступеня від 04.04.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає разом з бабусею [PERSON] , бабуся бере участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується з класним керівником, контролює навчання та поведінку дівчинки. Батько не бере участі у навчанні та вихованні дитини. Позивачка працює, має постійну роботу та постійний дохід, що підтверджується копією розпорядження про прийняття на роботу, трудовим договором від 27 березня 2019 року. Відповідач [PERSON] з часу народження дитини та по теперішній час постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не приймає участі в матеріальному забезпеченні житті дитини, відповідач не забирав дитину з пологового будинку, не водив її до школи, він взагалі не має бажання бачити доньку. Батько неповнолітньої дитини [PERSON] , 29 березня 2019 року надав згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить заява від 29.03.2019 року, посвідчена приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області, реєстр № 1031. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , отже вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у судовому порядку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки інформації про офіційне працевлаштування відповідачів у суду немає. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 1000,00 грн. щомісяця до досягнення дитини повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. Згідно ч. 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу в частині стягнення аліментів відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 768,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved