Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

06 березня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, згідно якого визнати батьківство [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття в 1/4 частині від заробітку відповідача; стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона разом з відповідачем проживали однією сім'єю з грудня 2011 року. Спочатку вони спільно мешкали у відповідача за адресою: [ADDRESS], потім певний час проживали з батьками позивача за адресою: [ADDRESS]. 02.07.2013 року від фактичних шлюбних відносин з відповідачем народилася донька. Відповідач ніколи не заперечував той факт, що є батьком дитини, допомагав під час пологів та після виписки з пологового будинку. Однак, під час реєстрації народження дитини прізвище записано зі слів «[PERSON]», по батькові зазначено «[PERSON]». Також, в обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення аліментів зазначила, що вона не працює, самостійно виховує доньку, відповідач участі в її утриманні та утриманні і вихованні дитини не приймає, хоча, працює, є працездатною особою та може надавати кошти на її утримання та утримання малолітньої дитини. Враховуючи положення ст. ст. 84, 128, 180 СК України, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], у судове засідання не з'явилися, надали до канцелярії суду заяву, в якій просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати за їх відсутності, без фіксації технічними засобами звукозапису. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. 24 квітня 2015 року до канцелярії суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначає, що позовні вимоги в частині визнання батьківства відносно [PERSON], [INFO], визнає; позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнає частково - у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку та доходу, у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити, посилаючись на те, що його середній заробіток становить 1900 грн. на місяць, крім того, на його утриманні знаходяться непрацююча дружина, хвора непрацездатна бабуся та неповнолітня сестра. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України . Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстрованого у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с. 8) Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128 СК України, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Питання щодо походження дитини від певної особи суд вирішує за відсутності згоди жінки, яка народила дитину, вирішити питання в позасудовому порядку, а також беручи до уваги всі докази, зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства батьком та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Так, в ході обстеження матеріально - побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS], проведеного за заявою [PERSON], встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою проживала разом з [PERSON] з травня 2012 року по липень 2012 року, вели спільне господарство. (а.с. 9) Крім того, в наданих до суду письмових заперечень, відповідач [PERSON] не заперечує, що перебував з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилася малолітня донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що надавав матеріальну допомогу позивачці у період та після народження дитини, мати, за його проханням, приїздила до позивачки та привозила речі для дитини. В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тобто, матеріали справи свідчать, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства ( материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства( материнства) в органах РАЦС( прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином, враховуючи, що відповідачем визнано факт батьківства відносно [PERSON], [INFO], визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов в частині визнання батьківства підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить із доведеності факту батьківства відповідача, що є підставою для стягнення аліментів з останнього з урахуванням його доходу. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. В матеріалах цивільної справи міститься копія довідки № 1124 від 24.02.2015 року, виданої КП «Зміїв - сервіс», з якої вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з малолітньою донькою [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) З копії довідки, виданої начальником аварійно - рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України надзвичайних ситуацій в Харківській області, вбачається, що [PERSON] працює водієм - механіком в даній установі. (а.с. 42) Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є фізично здоровою людиною, працює та має стабільний дохід, доказів про стягнення за іншими виконавчими листами не надав, таким чином, суд не визнає відповідача спроможним надавати матеріальну допомогу, та щодо виконання обов'язку по утриманню дитини. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, те, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] в цій частині та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дружини входить із положень ч. 2 ст. 84 СК України, де дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від розірвання шлюбу та від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Для задоволення вимоги про стягнення аліментів, надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить - матері, незалежно цієї обставини. Право на утримання дружини - матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Право на аліменти у дружини - матері виникає лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, та відсутності у нього статусу нужденного. Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Основною умовою виникнення права на утримання є спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати особи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини, та вважає, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки його доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: partial