Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

03 лютого 2015 року ПАТ«Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» звернулось до суду із зазначеним позовом, в обґрунтуванні якого посилалось на те, що 14 вересня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. Як зазначається в свідоцтві, спадщина, на яку воно видано, складається з майнового права вимоги до ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну», яке належало [PERSON] на підставі угоди № 8 про уступку права вимоги від 06 травня 2008 року, укладеної з АКБ «Прем'єрбанк», за якою вона стала кредитором за мировою угодою від 08 грудня 2005 року, укладеною між кредиторами ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» та ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну», затвердженою ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2006 року у справі №Б15/197/01, яка набрала законної сили в день її постановлення. Відповідно до умов зазначеної мирової угоди від 08 грудня 2005 року ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» зобов'язаний сплачувати заборгованість кредиторам протягом 10 років з дати початку розрахунків, тобто з 10 січня 2013 року, щорічно рівними частками у грошовій формі, а саме кредитору - АКБ «Прем'єрбанк» виплатити заборгованість в розмірі 3 806 645,28 грн. Листом № 01/60 від 18 лютого 2009 року ліквідатор АКБ «Прем'єрбанк» повідомив ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» про укладення між первісним кредитором - АКБ «Прем'єрбанк» та новим кредитором - [PERSON] Угоди № 8 від 08 лютого 2008 року про уступку права вимоги за Мировою угодою від 08 грудня 2005 року. Позивач вважає, що оскільки сторонами мирової угоди від 08 грудня 2005 р. є ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» та комітет кредиторів, то зміни в даний договір повинні бути внесені тільки за рішенням комітету кредиторів та за умови затвердження рішенням суду. Крім того, головною підставою для затвердження судом мирової угоди є обов'язкова необхідність наявності спільної домовленості між кредитором (групою кредиторів) і боржником щодо розстрочки, відстрочки, списання визнаних судом кредиторських вимог. Така домовленість підлягає оформленню спільним підписаним обома сторонами документом - мировою угодою. Позивач також посилається на те, що мирова угода від 08 грудня 2005 року, що укладена між кредиторами ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» та ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну», була перевірена судом на предмет відповідності її чинному законодавству і затверджена господарським судом Дніпропетровської області ухвалою від 10 січня 2006 року з дотриманням всіх необхідних вимог, передбачених законом. Зазначає, що виконання зобов'язань за мировою угодою нерозривно пов'язане з особою кредитора, а тому заміна кредитора в таких зобов'язаннях не допускається. При укладенні Угоди № 8 від 06 травня 2008 року про уступку права вимоги, заміна кредитора у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством не відбулася, фактично сторони замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, не зважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Крім того, ст. ст. 35 - 39 розділу IV "Мирова угода" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" взагалі не містять положень про внесення змін до мирової угоди. Таким чином, за відсутності правових підстав, [PERSON] не могла стати і не стала новим кредитором відповідно мирової угоди від 08 грудня 2005 року, укладеної між кредиторами ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» та ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну», затвердженої Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2006 року у справі №Б15/197/01, а відповідно й не набула майнового права вимоги до ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» на підставі Угоди № 8 про уступку права вимоги від 06 травня 2008 року, укладеної з АКБ «Прем'єрбанк». За таких обставин позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], видане відповідачеві 14 вересня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельничук В.І.(за реєстровим № 1379). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також подав письмові заперечення на позов, в яких посилався на безпідставність доводів позовної заяви, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення позивачем норм права, зокрема, не можуть бути підставами для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Крім того, доводи позивача у позові, повністю досліджені та спростовані судовими рішеннями у цивільній справі № 199/2311/14-ц (2/199/1790/14) за його позовом до ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» про стягнення боргу та зобов'язання виконати мирову угоду, а наведені судами у вказаних рішеннях висновки та обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Вважає, що відсутність у позивача права на спадщину і, відповідно, відсутність порушення свідоцтвом про право на спадщину його прав чи інтересів, виключає можливість задоволення його позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус Мельнічук В. І., будучи належним чином повідомленою про день, місце та час слухання справи, у судове засідання не з'явилась, письмово повідомила про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, а також матеріали спадкової справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2006 року у справі Б15/197/01 було затверджено мирову угоду від 08 грудня 2005 року, укладену між кредиторами ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну» та ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну», правонаступником якого є ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну». Зазначена ухвала набрала законної сили 10 січня 2006 року. Відповідно до п.п.4.2., 4.3 вказаної мирової угоди, ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну» зобов'язався повністю задовольнити вимоги первісного кредитору - АКБ «Прем'єрбанк» в сумі 3 806 645,28 грн. протягом 10 років, починаючи проводити виплати через 7 років з дня набрання чинності мирової угоди, тобто з 10 січня 2013 року, щорічно рівними частками у грошовій формі, а саме: з 2013 по 2021 р.р. - по 380664,00 грн. щорічно та 380669,2 грн. у 2022 році. 06 травня 2008 року між АКБ «Прем'єрбанк» та [PERSON] укладено угоду № 8 про уступку права вимоги. Відповідно до умов зазначеного правочину первісний кредитор - АКБ «Прем'єрбанк» уступив, а новий кредитор - [PERSON] прийняла на себе право вимоги, належне АКБ «Прем'єрбанк», і стала кредитором за вищевказаною мировою угодою від 08 грудня 2005 року. Листом № 01/60 від 18 лютого 2009 року ліквідатор АКБ «Прем'єрбанк» повідомив ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» про укладення зазначеної угоди № 8 від 08 лютого 2008 року. Згідно із заповітом серії ВРС №013674 від 13 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Небосенко О.А., [PERSON] заповіла [PERSON] належне їй на праві власності на підставі угоди № 8 про уступку права вимоги від 06 травня 2008 року майнове право вимоги до ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну» зі сплати заборгованості в сумі 3 806 645,28 грн. відповідно до умов мирової угоди від 08 грудня 2005 року, укладеної між кредиторами ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну» та ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну», затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2006 року у справі Б15/197/01. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] прийняв спадщину й 14 вересня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. було видане свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії BTM №352206 від 14 вересня 2013 року, зареєстроване у реєстрі за № 1379. Як вбачається з оспорюваного свідоцтва, спадщина, на яку воно видане, складається з майнового права вимоги до ВАТ«Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну», яке належало [PERSON] на підставі угоди № 8 про уступку права вимоги від 06 травня 2008 року, укладеної з АКБ «Прем'єрбанк», за якою вона стала кредитором за мировою угодою від 08 грудня 2005 року, укладеною між кредиторами ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» та ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну», затвердженою ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2006 року у справі № Б15/197/01, яка набрала законної сили в день її постановлення, тобто 10 січня 2006 року. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво відповідно до ст.1301 ЦК України про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Матеріалами справи підтверджено, що на момент відкриття спадщини [PERSON] на підставі угоди № 8 про уступку права вимоги від 06 травня 2008 року належало майнове право вимоги до ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну», яке, відповідно, увійшло до складу спадщини. У позивача відсутнє право на спадщину, наявність боргу останнім не заперечується, розмір такого боргу в результаті видачі свідоцтва не змінився, а тому відсутнім є також і порушення свідоцтвом про право на спадщину його прав чи інтересів. За таких обставин правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, в розумінні ст.1301 ЦК України, - відсутні. Крім того, обставини, на які позивач посилається у позові, були досліджені та спростовані рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 р. у справі № 199/2311/14-ц (2/199/1790/14) за позовом [PERSON] до ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Комінтерну» про стягнення боргу та зобов'язання виконати мирову угоду. Зазначеним рішенням суду від 11 червня 2014р. було зобов'язано ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» виконати у відношенні [PERSON], як спадкоємця кредитора, умови мирової угоди від 08.12.2005 року, затвердженої ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2006 року, а також стягнуто з ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» на користь [PERSON] заборгованість за 2013 рік за умовами зазначеної мирової угоди від 08.12.2005 року. Вказане рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014р. набрало законної сили ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014р. Зокрема, зазначені судові рішення суду першої та апеляційної інстанції були залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 р. Посилання позивача на роз'яснення Президії Вищого Господарського суду України від 04 червня 2004 року № 04/5/1193 стосовно того, що мирова угода не є господарським договором, а фіксує волевиявлення сторін, яке спрямоване на припинення розгляду справи про банкрутство та вирішення спірних питань між сторонами, та щодо висновку про нерозривну пов'язаність виконання зобов'язань за мировою угодою з особою кредитора суд вважає безпідставними з огляду на наступне. У п. 12.4 роз'яснень Президії Вищого Господарського суду України вказано, що оскільки мирова угода одночасно є як правочином так і судовою процедурою у справі про банкрутство, господарський суд, розглядаючи клопотання про затвердження мирової угоди, має перевірити правомірність прийнятого комітетом кредиторів рішення, зокрема: чи було засідання комітету кредиторів правомочним, чи є повноваження у представників кредиторів брати участь у засіданнях комітету кредиторів та приймати рішення про укладення мирової угоди тощо; повноваження особи, яка є головою комітету кредиторів; дотримання порядку прийняття рішення про укладення мирової угоди, встановленого ст.ст. 35-37 Закону (2343-12);чи не суперечать умови мирової угоди законодавству; чи не порушує мирова угода права кредиторів або інших осіб. Отже, мирова угода - це правочин, умови якого перевірені судом на предмет їх відповідності чинному законодавству при затвердженні. Оскільки мирова угода, укладена між кредиторами (в особі комітету кредиторів) та ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну», останнім не оскаржувалась і набула законної сили, то у позивача немає правових підстав доводити чи ставити під сумнів факти, умови та обставини, викладені в ній. Посилання ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» на те, що угода № 8 про уступку права вимоги від 06 травня 2008 року має дефект форми й для її укладення були необхідні згода комітету кредиторів та рішення суду, суд вважає такими, що суперечать закону і змісту самої мирової угоди, затвердженої чинною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2006г. по справі №Б15/197/01 виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, договір про відступлення права вимоги був укладений в простій письмовій формі, як і сама мирова угода, отже правові підстави для висновку про порушення форми укладення вказаної угоди - відсутні. Згода комітету кредиторів на укладення такого роду правочинів, як відступлення права вимоги до боржника, законом не передбачена у випадках, коли комітет кредиторів, як юридично значимий орган, припинив своє існування одночасно із припиненням провадження у справі про банкрутство відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Зокрема, згода комітету кредиторів не є елементом форми правочину. Одночасно з припиненням провадження у справі про банкрутство, відповідно до вимог зазначеного закону, припиняються також повноваження суду щодо діяльності боржника. В такому випадку суд не має правових підстав щодо того дозволяти чи забороняти укладення угод про відступлення прав вимог до боржника. Крім того, відповідно до п. 6 мирової угоди від 08 грудня 2005 року заміна окремих кредиторів, які мають право на задоволення своїх вимог згідно з цією угодою, іншими особами здійснюється на підставах, передбачених чинним законодавством (правонаступництво, відступлення права вимоги та інше). Отже, боржник та комітет кредиторів передбачили вищезазначеним пунктом договору можливість заміни кредитора у зобов'язанні за правочином відступлення права вимоги та на підставі правонаступництва. Зазначена умова одночасно з усіма іншими умовами мирової угоди була затверджена Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2006г. по справі № Б15/197/01, яка є чинною. Вимоги про недійсність угоди №8 про уступку права вимоги від 06 травня 2008 р. не є предметом даного спору. Позивач, будучи повідомленим про укладення вказаного правочину, не звертався до суду з відповідним позовом про визнання його недійсним. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат між сторонами, виходячи із вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed