Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У квітні 2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 квітня 2015 року Серії [NUMBER] Батько Позивачки продовж 1996 - 2015 років перебував у шлюбі з [PERSON]. Факт укладення шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15 грудня 2005 року Серії [NUMBER]. Подружжям під час шлюбу набуто право власності на 12/25 (дванадцять двадцять п'ятих) часток житлового будинку з відповідною часткою господарчо-побутових споруд, який знаходить в [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на будинок, а саме Договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 грудня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального кругу Донецької області Панченко A.B. було оформлено на дружину померлого - [PERSON] (Відповідач). 04 березня 2015 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Ю. Відповідно до тексту заповіту: «...все моє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, в тому числі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я матиму право за законом, заповідаю [PERSON], [INFO]». Отже, спадкоємцем за заповітом на момент відкриття спадщини була дочка померлого - [PERSON], позивач по справі. Крім того, у померлого, окрім позивачки є син - [PERSON]. Дружина померлого є непрацездатною, так як на час відкриття спадщини досягла пенсійного віку, а тому вона має право на обов'язкову частку у спадщині. Спадкова маса, яка залишилася після смерті [PERSON] складалася, зокрема, з 6/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарчо-побутових споруд, який знаходить в [ADDRESS], право власності на яку відповідно до заповіту померлого повинно було перейти його дочці - [PERSON], з урахуванням права на обов'язкову частку у спадщині Відповідачки. Позивачкою та Відповідачкою, дочкою та дружиною померлого відповідно, після відкриття спадщини у встановленому законом порядку подано до нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Всупереч викладеному, дружиною померлого [PERSON] вказана вище заява до нотаріусу не подавалася, тож про склад спільного майна подружжя, зокрема, наявності спірного будинку Позивачка не знала та нотаріусом належним чином не повідомлялась. Скориставшись тією обставиною, що правовстановлюючі документи на квартиру [PERSON] оформлено на себе, позивач не подала вказані документи нотаріусу для виділення частки померлої дружини у спільному майні та оформлення спадщини. Про існування будинку, Позивачка дізналася з Довідки від 27.04.2016 року № 1041-2/0.45/01, наданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», відповідно до якої станом на 31.12.2012 12/25 часток житлового будинку належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу від 10.12.2001 року. На сьогоднішній день в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна інформація по даному об'єкту нерухомості відсутня, що свідчить про те, що відповідачка будинок не відчужувала і є його власницею на момент звернення до суду. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати за [PERSON], право власності на спадкове майно, а саме на 5/25 часток житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на користь позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд вважає за можливим розглянути справу без її участі за участю її представника, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 06.12.2016 року(а.с.17), в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву від 18.05.2017 року про розгляд справи за своєї відсутності, рішення просить винести на розсуд суду (а.с.38). Суд вважає за можливим розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] був батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.79) З свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 26.07.2000 року (а.с.10) вбачається, що [PERSON] був батьком [PERSON]. Крім того, згідно з свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.11), вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.15) [PERSON] - помер [INFO] у м. Віниця. Вирішуючи питання про визнання права власності на частину нерухомого майна, суд виходить з наступного. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідність до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, з договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського округу Панченко А.В., вбачається, що 12/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових споруда, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON]. Відповідно до довідки наданої БТІ м. Слов'янська від 27.04.2016 року (а.с.16), вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] зареєстроване:на 12/25 часток за [PERSON], 52/150 частки за [PERSON], 13/150 часток за [PERSON], 14/150 часток за [PERSON]. Частиною 1 ст. 1226 ЦК України, передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 379 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи те, що спірне майно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, вона є їх спільною сумісною власністю, а тому право Позивачки на частку в ній входить до складу спадщини після смерті її батька. Згідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Половина будинку, що належала [PERSON] за законом мала б бути успадкована між трьома спадкоємцями, а саме вдовою - [PERSON]) - 6/25 : 3 = 2/25; донькою - [PERSON] - 6/25 : 3 = 2/25 та сином - [PERSON] - 6/25 : 3 = 2/25, таким чином щоб кожен із них отримав по 2/25 будинку, що перебував у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 04.03.2015 року (а.с.12) [PERSON] заповів все належне йому майно на момент смерті своїй доньці [PERSON], [INFO]. З листа №737/01-16 від 19.09.2017 року, наданого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатової Л.Л., вбачається, що після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO], заведено спадкову справу №47-2015 від 17.06.2015 року за заявою його доньки-спадкоємиці за законом та за заповітом [PERSON]. 26.06.2015 року надійшла заява про прийняття спадщини від дружини спадкодавця - [PERSON], яка має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 241 ЦК України як непрацездатна за віком. Від інших спадкоємців заяви про прийняття спадщини не надходили. В разі відсутності заповіту, до спадкування за законом, крім [PERSON] та дружини спадкодавця, міг би бути закликаний його син [PERSON], [INFO]. Таким чином обов'язкова частка у спадщині, належна [PERSON], вираховується у розмірі 1/6 (половина 1/3 частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом. Складений [PERSON] заповіт, відповідно до якого все належне йому майно він заповідає своїй доньці - [PERSON], усуває від спадкування сина померлого - [PERSON], який не підпадає під категорію осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, а вдова померлого має право на обов'язкову частку відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, яка дорівнює половині частки, яка належала б їй за законом: 2/25 : 2 = 1/25. В співвідношенні до всіх часток, якими володіло подружжя, відповідачу [PERSON] після смерті чоловіка має належати 7/25 спірного нерухомого майна. Таким чином, 5/25 частки спірного домоволодіння мають належати позивачу, як спадкоємцю за заповітом, з урахуванням права відповідачки на обов'язкову частку. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини у силу вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. З ст. 46 цього Кодексу). Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Отже, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судових витрат, сплачену позивачем при зверненні до суду, а саме судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с.1) На підставі викладеного та

Outcome: approved