Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 27.12.2007р між ВАТ «ВТБ Банк» (в подальшому перейменоване в ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 20И, згідно якого Позивач надав Відповідачу 670 000,00 доларів США, строком до 27.12.2027р. включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних. Так, Позивач свій обов'язок по Кредитному договору щодо надання Відповідачу кредитних коштів виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу на підставі заяви на видачу готівки № TR.48272.1.360 від 27.122007р. одноразово кредит у сумі 670 000,00 доларів США. Однак, Відповідач отримавши суму кредиту, свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, починаючи з 2008 року вчасно не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. В зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором 14.12.2011 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.11.2012р., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за Договором кредиту № 20И від 27.12.2007р. в сумі 1 027 184,46 доларів США (екв. 8 188 200,92 грн.) та судового збору. На виконання зазначеного рішення судом 03.12.2012р. видано виконавчий лист № 2-135/11, на підставі якого 18.01.2013р. Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГУЮ відкрито виконавче провадження № 36000693. Станом на дату подання позову рішення не виконано, заборгованість не погашена. Так, зважаючи на невиконання Відповідачем умов Кредитного договору, станом на 17 серпня 2015 року загальна сума заборгованості останнього перед Банком становить 1 188 961,24 долари США (еквівалент по курсу НБУ на 17.08.2015р. - 25 869 020,37 грн.), з яких: 1) борг за кредитним договором з урахуванням 30% річних, 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 699 132,53 долари США (еквівалент 15 211 491,41 грн.), в т.ч. заборгованість за простроченим кредитом - 661 320,31 доларів США (еквівалент 14 388 785,76 грн.), 30% річних - 34 374,75 доларів США (еквівалент 747 914,22 грн.), 3% річних - 3 437,74 доларів США (еквівалент 74 791,42 грн.); 2) борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 324 924,96 доларів США (еквівалент 7 069 608,43 грн.), в т.ч. сума простроченої заборгованості за процентами - 294 736,84 доларів США (еквівалент 6 412 785,43 грн.), 3% річних - 30 188,12 доларів США (еквівалент 656 823,00 грн.); 3) пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 164 903,75 доларів США (еквівалент 3 587 920,53 грн.). З метою забезпечення виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, 27.12.2007р. між Банком (Іпотекодержателем) та Відповідачем (Іпотекодавцем) було укладено Іпотечний договір № 20И, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 4201, відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив: - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк» за Кредитним договором № 20И від 27.12.2007р. в розмірі 1 188 961,24 долари США (еквівалент по курсу НБУ на 17.08.2015р. - 25 869 020,37 грн.) звернути стягнення на предмет Іпотеки згідно з Іпотечним договором 20И від 27.12.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М., зареєстрованим в реєстрі за № 4201 а саме: 3 (три) кімнатну квартиру, загальною площею 79,20 кв.м., житловою площею 48,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ВТБ Банк»; - визнати за ПАТ «ВТБ Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: 3 (три) кімнатну квартиру, загальною площею 79,20 кв.м., житловою площею 48,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував (а.с.76). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 27.12.2007р. між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 20И (а.с.14-22), згідно якого Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 670 000,00 доларів США, строком на 20 років - до 27.12.2027р, зі сплатою процентів за користування кредитом - 13,0% річних. Відповідно до п.п.2.3. Кредитного договору грошові кошти перераховуються Банком з позичкового рахунку на рахунок, вказаний Позичальником в заяві про перерахування коштів, або надаються готівкою після підписання з Банком договору щодо забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором та на підставі письмової заяви Позичальника про перерахування грошових коштів у 5 денний строк з дня отримання Банком заяви. Згідно п.п.7.1., 7.2., 7.4. Кредитного договору визначено, що початком нарахування процентів за користування кредитом є дата списання коштів, вказаних в п.п.1.1.1. Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно з 25 числа по останній робочий день поточного місяця, виходячи із календарної кількості днів і суми залишку кредиту. При розрахунку відсотків використовується кількість днів у році - 360 днів. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється Позичальником щомісячно ануїтетним платежем в сумі не менше ніж 7 917,00 доларів США в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця, починаючи з грудня 2007 року згідно Додатку № 1 до цього Договору (Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг). Пунктами 9.1.-9.2. Кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми. У разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання. В забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, 27 грудня 2007 року між Банком та Відповідачем було укладено Іпотечний договір № 20И, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4201 (а.с.24-25). Відповідно до п.п.1 Договору іпотеки, предметом договору є передача Іпотекодавцем Іпотекодержателю в іпотеку трикімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 48,90 кв.м., загальною площею 79,20 кв.м., що стане власністю Іпотекодавця в майбутньому, після реєстрації права власності в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, перерахування плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, збитків, платежів, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 20И від 27 грудня 2007р. та будь-якими додатковими угодами до нього (у т.ч. збільшують основне зобов'язання). Згідно п.4. Іпотечного договору визначено, що предмет іпотеки сторони оцінили в 3 761 600,00 грн. Як встановлено у судовому засіданні Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитними договорами, що підтверджується Заявою на видачу готівки № TR.48272.1.360 від 27.12.2007р. (а.с.23). Проте, Відповідач своїх зобов'язань за Кредитним договором № 20И від 27.12.2007р. належним чином не виконує в частині своєчасної сплати заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами. Так, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2011р. у справі № 2-135/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.26), з урахуванням ухвали суду від 30.01.201р. про виправлення описки в резолютивній частині рішення (а.с.27), позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 1 027 184,46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2011р. становить 8 188 200,92 грн., а також 1700 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.11.2012р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2011р. - залишено без змін (а.с.28-30). На виконання зазначеного рішення від 14.12.2011р. Голосіївським районним судом м. Києва 03.12.2012р. було видано виконавчий лист № 2-135/11р. (а.с.31), на виконання якого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 36000693 (а.с.32-33). Станом на час розгляду справи рішення суду Відповідачем не виконано, в зв'язку з чим станом на 17 серпня 2015 року загальна сума заборгованості останнього перед Банком становить 1 188 961,24 долари США (еквівалент по курсу НБУ на 17.08.2015р. - 25 869 020,37 грн.), з яких: 1) борг за кредитним договором з урахуванням 30% річних, 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 699 132,53 долари США (еквівалент 15 211 491,41 грн.), в т.ч. заборгованість за простроченим кредитом - 661 320,31 доларів США (еквівалент 14 388 785,76 грн.), 30% річних - 34 374,75 доларів США (еквівалент 747 914,22 грн.), 3% річних - 3 437,74 доларів США (еквівалент 74 791,42 грн.); 2) борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 324 924,96 доларів США (еквівалент 7 069 608,43 грн.), в т.ч. сума простроченої заборгованості за процентами - 294 736,84 доларів США (еквівалент 6 412 785,43 грн.), 3% річних - 30 188,12 доларів США (еквівалент 656 823,00 грн.); 3) пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 164 903,75 доларів США (еквівалент 3 587 920,53 грн.) (а.с.8-11). Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі статтею 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно п.п. 10 Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або шляхом продажу Предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені), згідно порядку, встановленому законодавством. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється способом за вибором Іпотекодержателя. Як випливає з Розрахунку заборгованості, наданого Позивачем станом на 17.08.2015р. заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 20И від 27.12.2007р. в загальному розмірі становить 1 188 961,24 долари США (еквівалент по курсу НБУ на 17.08.2015р. - 25 869 020,37 грн.), що перевищує вартість предмету іпотеки, визначену сторонами в п.4. Іпотечного договору (3 761 600,00 грн.). Жодних доказів зворотного сторона Відповідачів до суду не надала. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. В силу частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з статтею 11 вищевказаного закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, згідно листа Верховного Суду України від 01.02.2015р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» встановлено, що додержання виписаної в ст. 35 Закону України «Про іпотеку» процедури попередження є обов'язковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону № 898-ІV), який є лише одним із трьох основних, передбачених ч. 3 ст. 33 цього Закону, способів звернення стягнення на предмет іпотеки (за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Невиконання іпотекодержателем указаної вимоги закону у разі пред'явлення ним до суду позову не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення на заставлене нерухоме майно. Підтвердженням цієї тези є ч. 2 ст. 35 Закону № 898-ІV, якою передбачено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку. Відтак, суд дійшов висновку, що не направленя Банком листа Відповідачу з вимогою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки направлення такого попередження є обов'язковим лише при застосуванні позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. За п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що оскільки іпотечним договором № 20И від 27.12.2007р. передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, позивач має право на підставі рішення суду отримати у власність предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). За п. 41 вказаної Постанови Пленуму при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Пунктом 42 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012р. резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як зазначалось вище суд вирішуючи спір виходить з суми заборгованості за Кредитним договором № 20И від 27.12.2007р. станом на 17.08.2015р., яка підтверджена Позивачем належними та допустимими доказами. Отже, на підставі встановлених судом обставин та зазначених норм Закону, суд вважає, що в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк» за Кредитним договором № 2И від 27.12.2007р. в розмірі 1 188 961,24 долари США (еквівалент по курсу НБУ на 17.08.2015р. - 25 869 020,37 грн.) можливо звернути стягнення на предмет Іпотеки згідно з Іпотечним договором 20И від 27.12.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М., зареєстрованим в реєстрі за № 4201 а саме: 3 (три) кімнатну квартиру, загальною площею 79,20 кв.м., житловою площею 48,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ВТБ Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому у зв'язку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved