Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

До пред`явлення позову до суду [PERSON] звернулася з заявою про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що їй стало відомо про продаж 19 серпня 2019 року з електронних торгів через ДП "СЕТАМ" належної їй на праві власності на квартири [ADDRESS] . [PERSON] зазначила, що право користування згаданою квартирою належить також її малолітньому сину [PERSON] . Як стверджувала заявник, процедура підготовки до реалізації майна, проведення електронних торгів та продаж належної їй на праві власності квартири відбулися з порушенням Конвенції про права дитини, Закону України "Про охорону дитинства", Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2831/5, якими передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Крім того, [PERSON] . вказує, що дозволу на реалізацію квартири [ADDRESS] приватним виконавцем отримано не було, до Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вона не зверталась. На думку заявника, у діях приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. та ДП "СЕТАМ" наявні ознаки протиправних дій, внаслідок яких було здійснено продаж належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS] . Як стверджувала заявник, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав, за захистом яких вона має намір звернутися до суду. З цих підстав заявник просила суд до пред`явлення позову вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява [PERSON] про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 03 липня 2008 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Враховуючи те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , їй належать права володіння, користування та розпорядження цією квартирою, відсутні підстави для накладення арешту на згадане нерухоме майно. Жодних доказів на підтвердження того, що квартира [ADDRESS] була реалізована шляхом продажу на електронних торгах заявником надано не було. Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , а забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб, суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває у власності заявника. З огляду на зазначене, у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову слід відмовити. Суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Outcome: dismissed