Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~30.10.2019 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про виплату недоотриманої пенсії померлого, яка є спадковим майном. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії. 30.09.2019 позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії в розмірі 87\~719,60 грн., яка належала померлому спадкодавцю в період з 01.03.2016 року по 31.03.2019 року згідно довідки Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 23407/05 від 19.09.2019 року. Однак, відповідач виплатив їй лише частину суми в розмірі 76\~050,81 грн., посилаючись на\~ст.\~46\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування»,\~де зазначено,\~що недоотримана\~пенсіонером з\~власної вини\~пенсія виплачується\~за минулий\~час,\~але не\~більше ніж\~за три\~роки до\~звернення за\~отримання пенсії.\~Позивач вважає\~такі дії\~відповідача незаконними\~та просить\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~недоотриману пенсію\~її батька\~в розмірі\~11\~668,79\~грн., які належать їй на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 30.09.2019 року, а також сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн. Крім того, позивач просить суд, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь компенсацію втрати частини пенсії [PERSON] відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159 з квітня 2016 по 07 березня 2019, виходячи з суми заборгованості 87\~719 грн., на її думку та за її підрахунками сума такої компенсації становить 87719 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2019 по вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 29 листопада 2019 року. Ухвалою суду від 24.01.2020 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області, який був повідомлений належним чином по дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Разом з тим, 27.11.2019 надіслав на адресу суду відзив на позов (вх. № 39099), в якому зазначив, що управління ПФУ позові вимоги не визнає з огляду на те, що недоотримана пенсіонером з власної вини пенсія виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії у жовтні 2019 року, тому їй була виплачена частина недоотриманої пенсії за період з жовтня 2016 року по березень 2019 року, тобто в межах трьох років до дня звернення, в сумі 76050,81 грн., тому у задоволенні позову відповідач просить відмовити (арк.24-26). З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З паспорту серія [NUMBER] (арк.с.4-6) вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи також міститься довідка ВПО від 12.10.2015 № 919-49788, згідно якої [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (арк.с.13). [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (арк.с.8), та яка 18.08.1990 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 00023839975, сформованого 04.09.2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (арк.с. 9). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 24.07.2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк.с.14). 30 вересня 2019 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії в розмірі 87\~719,60 грн., яка належала померлому спадкодавцю в період з 01.03.2016 року по 31.03.2019 року згідно довідки Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 23407/05 від 19.09.2019 року (а.с.36). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 58928177 та довідкою, наданою завідувачем Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллар В.Л. за № 04/01-16 від 04.01.2020 року, спадкова справа на майно [PERSON] , який помер [INFO] , відкрита приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О. 04.09.2019 року за номером у нотаріуса 182/2019 та видано Свідоцтво про право на спадщину № 64819350 (арк.с.42-43). Згідно Свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.09.2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., спадкоємцем майна [PERSON] є його донька [PERSON] та спадщина складається з недоотриманої пенсії в загальній сумі 87719,60 грн., яка належала померлому спадкодавцю в період з 01.03.2016 року по 31.03.2019 року згідно довідки Бахмутсько-Лиманського об`єданого управління Пенсійного фонду України Донецької області № 23407/05 від 19.09.2019 року (арк.с.36). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Таким чином, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії). Крім того, зміст ч.3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд звертає увагу на те, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Таким чином, суд дійшов висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст. 46. Як встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 11\~668,79 грн. (87819,60 76050,81 грн.), нарахованої пенсіонеру [PERSON] і не виплачене йому за життя, право власності на яке в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. З огляду на викладене, та враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2019, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в цій частині. Щодо позовних\~вимог [PERSON] \~про зобов`язання\~відповідача нарахувати\~та виплатити\~компенсацію втрати\~пенсії [PERSON] \~за період\~ з\~квітня 2016\~року по\~07\~березня 2019\~року,\~суд враховує\~наступне. Позивач у позовній заяві просить стягнути компенсацію виходячи з суми заборгованості 87719 грн. 24.12.2019 року звернулася з клопотанням долучити до справи розрахунок компенсації в сумі 61763,84 грн., обгрунтовуючи такий розрахунок частиною 2 статті 625 ЦК України як завдану майнову шкоду з посиланням на необхідність доведення відсутності вини у заподіянні шкоди відповідачем (справа 6-1648 ск 16 від 20.04.2016 року) (арк.с.35). Положенням ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). У пункті 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у ст.3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати на достатній правовій підставі. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1 - 3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17). Згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відтак, у випадку припинення відповідних правовідносин з пенсіонером у зв`язку з його смертю спірні відносини вже врегульовуються положеннями ч. 1 ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були одержані ним за життя, передаються членам його сім`ї а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положенням ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Право на такі виплати мають особистий характер, оскільки покликані забезпечити наявність засобів існування для конкретних осіб. Тому зі смертю уповноваженої особи припиняється і право на отримання відповідної виплати. Однак, наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.\~Тобто,\~основною умовою\~нарахування компенсації\~за несвоєчасну\~виплату пенсії\~є наявність\~вини органу,\~який таку\~виплату здійснює,\~а саме\~відповідача по\~справі.\~При чому,\~у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1648 ск 16 від 20.04.2016 року звернуто увагу на те, що відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Розрахунок компенсації позивачем зроблено з посиланням на ст.625 ЦК України. Аналізом практики застосування ст.625 ЦК України, підготовленим Верховним Судом України в 2014 році, визначено наступне. Стаття 625 ЦК розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов`язання» кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Зобов`язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.). Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, нарахованої на суму невиплаченої пенсії. Відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України, тому норми ЦК України, зокрема, які регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин не застосовуються. Тому, суд вважає, що застосування ст. 625 ЦК України як підстави для виплати компенсації щодо невиплати пенсії є помилковою. Відповідно до пункту 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Суд зазначає, що компенсація втрати частини доходів може бути нарахована лише на ту частину заборгованості, яка була фактично виплачена позивачу та в місяць виплати такої заборгованості. Даний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною в постанові від 10.07.2018 по справі № 404/6317/16-а. З огляду на приписи чинного законодавства України, компенсація втрати грошових доходів, зокрема, пенсії, з огляду на сутність цієї виплати та її мету є такою виплатою, що нерозривно пов`язана з особою, тому може бути успадкована та отримана спадкоємцями лише у випадку її нарахування та не виплати за життя спадкодавця. Суду не надано належних доказів звернення за життя [PERSON] до Пенсійного фонду з вимогою нарахування пенсії, компенсації за невиплачену або несвоєчасну пенсію та невиконання такої вимоги відповідачем, оскарження бездіяльності відповідача щодо несплати йому пенсії за період з квітня 2016 р. до моменту його смерті, суду, а тому вина відповідача у невиплаті пенсії за цей період не встановлена. Компенсація спадкодавцю не нараховувалася, а ця виплата за своєю суттю є нерозривно пов`язаною з особою спадкодавця, оскільки має на меті забезпечити наявність засобів існування саме для спадкодавця. Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення права позивача, яке підлягає судовому захисту, а позовні вимоги - частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми недоотриманих пенсійних виплат в сумі 11668,79 грн. Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити спадкоємиці компенсацію втрати частини пенсії, що належала спадкодавцеві на день смерті, в сумі 61763,84 грн., виходячи з суми 87719 грн., задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial