Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

19.03.2015 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 25.09.2008 року між ПАТ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № SUA0GR0000000001, відповідно до якого їй був наданий кредит в розмірі 30900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.09.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ "ПриватБанк" і [PERSON] 25.09.2008 року уклали договір іпотеки № SUA0GR0000000001, який остання відмовилася посвідчувати нотаріально, та згідно якого надала в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 100,50 кв.м., житловою площею 56,60 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Проте в обумовлені кредитним договором строки відповідачка своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості за наданим кредитом не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за наданим кредитом в розмірі 189560,67 грн. В зв'язку з цим просить визнати дійсним договір іпотеки від 25.09.2008 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SUA0GR0000000001 від 25.09.2008 року звернути стягнення на житловий будинок по [ADDRESS] шляхом його продажу, виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у даному житловому будинку . В судове засідання представник ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, пояснила, що кредит вона взяла для придбання товару на прохання її знайомого, у якого вона працювала і який обіцяв їй роботу і прибуток від продажу непродовольчих товарів. Після отримання коштів знайомий зник із грошами, а їй залишилися боргові зобов'язання перед банком. З цих питань вона зверталася до міліції, але їй нічим не допомогли. Договір іпотеки вона мабуть підписувала, але точно не пам'ятає, проте до нотаріуса їй ніхто йти не пропонував. На момент отримання у банку кредиту у належному їй житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані неповнолітні онуки. Просила відмовити в задоволенні позову. Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідачки, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 25.09.2008 року [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" уклали кредитний договір № SUA0GR0000000001 (а.с. 16-18). Відповідно до п. 8.1. вищезазначеного кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у вигляді строкового кредиту у розмірі 30900,00 грн., з них 30000,00 грн. на капітальний ремонт шляхом видачі готівки через касу, а також 900,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,33 % на місяць, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 7,56 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу, згідно п. 7.2 договору. Кінцевий термін повернення кредиту за цим договором становить 25.09.2013 р. Періодом сплати вважається період з " 20" по " 25" число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1116,77 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. В порядку забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між банком та відповідачкою в забезпечення виконання зобов'язань вищезгаданого кредитного договору, було укладено іпотечний договір № SUA0GR0000000001 від 25.09.2008 року (а.с. 21-23), предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 100,50 кв.м., житловою площею 56,60 кв.м., який розташований по [ADDRESS]. Пунктом 32 договору іпотеки передбачено, що даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. З моменту укладення нотаріус накладає заборону на відчуження предмету іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 209 Цивільного Кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. У статті 577 Цивільного Кодексу України визначено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку", взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного Кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст. 220 Цивільного Кодексу України визначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однак банк не довів суду, що відповідач [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення договору іпотеки від 25.09.2008 року, враховуючи пояснення відповідача про те, що їй не пропонували йти до нотаріуса, та ту обставину, що при укладенні спірного договору іпотеки сторони домовилися, що договір не підлягає нотаріальному посвідченню (п.32 договору). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про іпотеку" в редакції станом на день укладення договору іпотеки, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 Цивільного Кодексу України в редакції, чинній на час спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 Цивільного Кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 Цивільного Кодексу України пов'язується з їх державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, договір іпотеки в силу ст. 640 Цивільного Кодексу України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК. Даний договір іпотеки відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного Кодексу України є нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю відповідно до ст. 216 Цивільного Кодексу України . Крім того, в судовому засіданні також встановлено, що при оформленні іпотечного договору № SUA0GR0000000001 від 25.09.2008 року в спірному житловому будинку проживали та були зареєстровані малолітні діти, що підтверджується довідкою, виданою 10.05.2015 року квартальним комітетом "Гусинський", відповідно до якої по [ADDRESS] станом на 25.09.2008 року були зареєстровані діти [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Тому у відповідності до ст. 32 Цивільного Кодексу України, ст. 177 Сімейного Кодексу України, ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства", в даному випадку при укладенні договору іпотеки житлового будинку по [ADDRESS] є обов'язковою наявність дозволу органу опіки і піклування. Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення є похідними від вимоги про визнання дійсним договору іпотеки, тому також задоволенню не підлягають. Відповідно до принципу диспозитивності судового процесу, суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" не скористався своїм правом заявити позовну вимогу до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № SUA0GR0000000001 від 25.09.2008 року, вирішуючи справу відповідно до ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed