Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначили, що 12.08.2016 відповідач подала до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ "ФК" ЦФР") заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК" ЦФР" (ідентифікаційний код: 35725063) та Заяву №9261289306 від 12.08.2016 на отримання кредиту від ТОВ"ФК"ЦФР" (далі - Кредитний договір), підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК" ЦФР" становлять кредитний договір між ТОВ "ФК" ЦФР" та відповідачем. В подальшому, між ТОВ "ФК" ЦФР" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги від 30.07.2018, в результаті чого право вимоги за кредитним договором №9261289306 від 12.08.2016 перейшло до позивача. Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ "ФК "ЦФР" (далі - Реєстр боржників) - Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25912,38 грн., з яких: - 11448,56 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 958,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 7089,09 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); - 6416,08 грн. - сума заборгованості за пенею. Згідно п. 3.1. Договору відступлення прав вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" гарантувало, що позивачу належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Про укладення договору відступлення права вимоги було повідомлено відповідача шляхом направлення йому листа простою кореспонденцією. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання позивачем права вимоги до відповідача, а саме з 30.07.2018, ним не нараховувалися жодні штрафні санкції до відповідача. Просять стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 25912,38 грн. та понесені судові витрати. В ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 04.09.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.09.2019. За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 24.09.2019 судовий розгляд справи відкладено на 05.11.2019. 05.11.2019 у зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці розгляд справи не відбувся. 05.11.2019 відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позов (а.с.55-59), відповідно до якого позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо стягнення з неї основної суми боргу у розмірі 11448,56 грн., в решті позовних вимог просить відмовити за строками позовної давності. Вважає, що стягнення з неї заборгованості по платі за управління кредитом в сумі 7089,09 грн. є порушенням ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 19.11.2019 представником позивача до суду подано відповідь на відзив (а.с.63-66), вважають, що строк звернення з даним позовом до суду позивачем не пропущено, оскільки має відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання Договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018, адже саме з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Щомісячна плата за управління кредитом в розмірі 3,69 % від суми кредиту не суперечить ні вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ні затвердженому сторонами Графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму, оскільки у Договорі щомісячна плата за кредитом встановлена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою. Представник позивача Гаврилов Є.Ю., який діє на підставі довіреності від 28.11.2018 (а.с.68) у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.47,66). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання без її участі, позов визнає частково, просить суд прийняти рішення на підставі поданого нею відзиву на позов (а.с.73). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 12.08.2016 між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем було укладено кредитний договір, шляхом подання відповідачем заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву №9261289306 від 12.08.2016 на отримання кредиту, підписанням якої остання підтвердила згоду, що вказана заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем, як позичальником, а також, що отримала примірник кредитного договору та погодилася отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ "ФК "ЦФР" (а.с.5,6). Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, пені. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 30.07.2018 між ТОВ "ФК "ЦФР" та позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і боржниками (портфель заборгованості). Згідно з п. 1.2 договору відступлення прав вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до Витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ "ФК "ЦФР" - Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25912,38 грн., з яких: - 11448,56 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 958,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 7089,09 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); - 6416,08 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с.23), що також підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості (а.с.17). Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, до позивача перейшли всі права ТОВ "ФК "ЦФР" щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором №9261289306 від 12.08.2016, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018. 12.08.2016 [PERSON] в рахунок наданого кредиту було отримано від «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» грошові кошти в сумі 9500,00 грн., а 2280 грн. за розпорядженням відповідача були перераховані товариством в рахунок сплати страхового платежу за договором ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (а.с.6,8). В рахунок погашення кредиту відповідачем було сплачено 7244,35 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "ФК "ЦФР" №2692134-SG від 31.10.2018 (а.с.15,16). Як вбачається з матеріалів справи, позичальник зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином у позивача виникло право вимагати достроково повного виконання відповідачем зобов`язань за договором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача були порушені відповідачем в зв`язку з неналежним виконанням умов користування кредитного договору. Стосовно загальної суми заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Зі змісту заяви №9261289306 від 12.08.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», яка є частиною договору приєднання, вбачається, що вказаний кредитний договір регулюється Законом України «Про захист прав споживачів» і на нього розповсюджується частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо змісту договору. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надала позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на день укладання кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (які діяли на момент укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Крім того, суд аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за плату за управління кредиту у розмірі 7089,09 грн. до задоволення не підлягають, оскільки такий вид платежу не передбачений, а ні заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, а ні графіком погашення платежів, а ні заявою №9261289306 від 12.08.2016 про отримання кредиту, а ні наявними в матеріалах справи Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК`ЦФР» від 30.03.2015. Щодо вимог позову про стягнення суми заборгованості за пенею в розмірі 6416,08 грн., суд приходить до наступного. Відповідач у відзиві на позов заявила клопотання про застосування спеціальності позовної давності до вимог про стягнення боргу по пені. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Аналіз статей 258, 549 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можливо лише у межах спеціальної позовної давності, тобто в межах останніх 12 місяців перед зверненням кредитора до суду. При цьому, суд не погоджується з позицією позивача, що позовна давність повинна обраховуватись з моменту відступлення права вимоги, тобто з 30.07.2018, оскільки, по-перше, ст.ст.263, 264 ЦК України, не передбачають такої підстави для зупинення перебігу позовної давності або її переривання, по-друге, ст. 262 ЦК України прямо передбачає, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Враховуючи викладене, беручи до уваги дату звернення з даним позовом до суду - 29.08.2019, наданий позивачем розрахунок суми простроченої заборгованості, з якого вбачається, що пеня відповідачу нараховувалась по 30.07.2018, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за пенею у розмірі 6416,08 грн. та відмовляє позивачу у цій вимозі у зв`язку з пропущеним строком звернення до суду. Суд критично оцінює твердження представника позивача щодо застосування до спірних правовідносин терміну позовної давності у десять років з огляду на наступне. Пунктом 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг передбачено, що до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови отримання кредитів та інших послуг, пунктом 7.2. яких установлено позовну давність тривалістю в десять років, не містять підпису відповідача. При цьому, з наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заявах позичальника від 12.08.2016 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв`язку із цим, Умови щодо збільшення терміну позовної давності до десяти років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 12.08.2016. Вказана позиція суду узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: 11448,56 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 958,65 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього до стягнення 12407,21 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1921,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №282 від 20.08.2019 (а.с.1), оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 47,89% (12407,21х100:25912,38), тому з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір в сумі 919,97 грн (1921х47,89:100). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial