Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона працювала на посаді юрисконсульта в житлово-комунальному підприємстві "Галицьке" з 01 грудня 2010 року. За угодою сторін 24 вересня 2012 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Стверджує, що підприємством їй не виплачено заробітної плати на суму 13561 грн. 40 коп., у зв'язку з невідповідністю розміру її посадового окладу вимогам Галузевої угоди, та ненарахуванням компенсації за втрату частини заробітної плати внаслідок порушення термінів її виплати, а також компенсації за ненадані і неоплачені два календарні дні до щорічних відпусток, оплати за роботу в понаднормовий час, матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки за 2011 рік, оплати вимушеного прогулу за час відпустки без збереження заробітної плати тривалістю один місяць. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що розмір її посадового окладу в сумі 1303 грн. не відповідає вимогам Галузевої угоди, укладеної між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" і ЦК профспілки працівників житлово-комунального господарства на 2010-2012р.р., якою надані мінімальні гарантії розміру заробітної плати та, відповідно до якої розмір її посадового окладу повинен становити 2040 грн. Крім того, хоча заробітна плата виплачувалась їй нерегулярно і несвоєчасно, підприємством не нараховувалась компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. У квітні 2011 року на вимогу керівника вона змушена була піти у відпустку без збереження заробітної плати терміном 1 місяць. Позбавивши її місячного заробітку, керівництво підприємства в подальшому відмовило їй у наданні щорічної відпустки повної тривалості, замість 24 календарних днів їй було надано 23 дні, а компенсація за 1 день відпустки не виплачена. У вересні 2012 року їй також не виплачена компенсація за 1 день відпустки, а до щорічної відпустки за 2011 рік їй не була виплачена допомога на оздоровлення. Всупереч вимог ч.1 ст.106 КЗпПУ і умов колективного договору їй не проведена оплата за роботу в надурочний час за участь у проведенні дев'яти зборів мешканців житлових будинків і виборів старшого по будинку за ініціативою міського голови м.Рівне Хомка В.Є. Відпрацювавши повний робочий день з 08 год. 00 хв. до 17 год. 15 хв., вона брала участь у зборах, що тривали до 19 год. 30 хв. і довше. За результатами проведення зборів складалися протоколи. Керівником підприємства постійно порушувались вимоги законодавства про працю. Зловживаючи своїм службовим становищем, керівник зобов'язував її у надурочний час проводити роз'яснювальну роботу у гуртожитку по вул.С.Крушельницької, укладати договори з суб'єктами підприємницької діяльності, проводити роз'яснювальну роботу з мешканцями будинку № 60 по вул.С.Бандери та виконувати роботу, що не відноситься до її посадових обов'язків, а саме: чергувати у вихідний день у приймальній, розклеювати у вихідний день оголошення для мешканців житлових будинків. Недоплата заробітної плати протягом 2,5 років, не проведення в повному обсязі в день звільнення належних сум, поставили її в скрутне матеріальне становище. Постійне систематичне грубе порушення керівником підприємства її трудових прав, панування політики шантажу і примусу з боку керівника й інспектора кадрів, упереджене ставлення до неї керівника, приниження її честі і гідності, ділової репутації довели її до нервового зриву і моральних страждань, спричинивши їй моральну шкоду, оскільки вона опинилась у складних життєвих обставинах, залишилась без засобів до існування, що змушувало її докладати додаткових зусиль для організації життя, це погіршило стосунки у сім'ї, погіршило самопочуття на фоні складного хронічного захворювання. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 13561 (Тринадцять тисяч п'ятсот шістдесят одна) грн. 40 коп., середній заробіток за весь період затримки розрахунку з часу звільнення в розмірі 35180 (Тридцять п'ять тисяч сто вісімдесят) грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 7000 (Сім тисяч) грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги збільшила, просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 16248 (Шістнадцять тисяч двісті сорок вісім) грн. 18 коп., середній заробіток за весь період затримки розрахунку з часу звільнення в розмірі 35180 (Тридцять п'ять тисяч сто вісімдесят) грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 7000 (Сім тисяч) грн.; всього: 58429 (П'ятдесят вісім тисяч чотириста двадцять дев'ять) грн. 08 коп. Представник відповідача Кульган Н.М. позов не визнала. Пояснила суду, що умови угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Галузеву угоду укладено Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» і ЦК профспілки працівників житлово-комунального господарства на 2010-2012 роки. Житлово-комунальне підприємство «Галицьке» є комунальною власністю Рівненської міської ради і підпорядковане управлінню житлового господарства, яке є виконавчим органом Рівненської міської ради. Рівненська міська рада участь у переговорному процесі щодо укладання Галузевої угоди не брала та вказану угоду не підписувала. ЖКП «Галицьке» є комунальним підприємством, не відноситься до суб'єктів господарювання державної форми власності і не входить до сфери управління Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, також не входить до сфери управління громадської організації - Всеукраїнське об'єднання обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України», які є сторонами Галузевої угоди. Тому на ЖКП «Галицьке» умови Галузевої угоди не поширюються. Посадовий оклад юрисконсульту ЖКП «Галицьке» встановлювався підприємством в Колективному договорі на 2011-2012 роки (Додаток №4), виходячи з важкого фінансового стану підприємства на період подолання фінансових труднощів з кінця 2010 та протягом 2011 року, на підставі ч.ч.2, 3 ст.97 КЗпПУ та ст.15 Закону України «Про оплату праці». Наказом начальника ЖКП «Галицьке» від 01.12.2010р. [PERSON] була прийнята на роботу юрисконсультом з 01 грудня 2010 року з трьохмісячним випробувальним терміном з оплатою праці відповідно до трудового договору, колективного договору і штатного розпису - 1303 гривні. Розмір окладу було встановлено за погодженням з [PERSON], а не в односторонньому порядку. Заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась за розміром її посадового окладу, встановленого штатним розписом і повністю виплачена. Вимушених прогулів [PERSON] не мала, оскільки відпустка за власний рахунок по сімейних обставинах з 04 по 30 квітня 2011 року надавалась їй наказом начальника підприємства за її власноручно написаною заявою. В подальшому [PERSON] неодноразово отримувала відпустки за власний рахунок та на період навчання, а також надбавки до її посадового окладу та допомогу на оздоровлення за її заявами на підставі наказів начальника підприємства. До роботи в надурочний час [PERSON] не залучалась. Крім того, під час роботи в ЖКП «Галицьке» [PERSON] вимагала особливого ставлення до себе, як до юриста, і починала свій робочий день не о 08-00 годині, а о 09-00 годині. Стверджує, що всі виплати, на які [PERSON] мала право, вона отримала в позасудовому порядку. ЖКП «Галицьке» не має перед [PERSON] заборгованості по оплаті праці. Вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною і заявлена з пропуском трьохмісячного строку звернення до суду. Тому просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER], позивач з 01 грудня 2010 року працювала у ЖКП «Галицьке» на посаді юрисконсульта. 24 вересня 2012 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпПУ за угодою сторін. У наказі № 80-к від 01.12.2010р. про прийняття на роботу позивач розписалася про те, що ознайомлена з наказом, умовами оплати праці, вимогами ст.ст.29, 38 КЗпП України. Твердження [PERSON] про те, що вона не пам'ятає, що ознайомлювалась з наказом і підпис у наказі не її, суд оцінює критично, оскільки у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України позивачу судом було роз'яснено право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак позивач відмовилась заявляти таке клопотання. Відповідно до ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Галузева угода, укладена Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" і ЦК профспілки працівників житлово-комунального господарства на 2010-2012 роки, зареєстрована в Міністерстві праці та соціальної політики України 12 жовтня 2010 року. Однак, ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначає, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до абзацу 6 п.2 листа Міністерства праці і соціальної політики України від 06.09.2007 року № 556/13/155-07, на підприємства, які при підписанні галузевої угоди не були представлені хоча б однією із сторін (власник або уповноважений ним орган, як одна сторона чи від сторони трудового колективу - профспілка), норми угоди не діють безпосередньо і не є обов'язковими. Пункт 1.1.3 вищеназваної Галузевої угоди встановлює коефіцієнт співвідношення розмірів мінімальних місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців до мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва (мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії), встановлених в колективному договорі. В Додатку № 2 до Галузевої угоди встановлюється коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки між робітниками одного, а саме 1 розряду. При цьому, співвідношення тарифних ставок (окладів) окремих професійно-кваліфікаційних груп не є міжкваліфікаційними (міжпосадовими) співвідношеннями в оплаті праці. Ст.8 Закону України "Про колективні договори і угоди" передбачає можливість регулювання на галузевому рівні лише міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці. Крім того, ст.6 Закону України "Про оплату праці" та ст.96 Кодексу законів про працю України визначають, що основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає такі чотири елементи: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Згідно Методичних рекомендацій з розробки внутрішньовиробничих тарифних умов організації оплати праці працівників госпрозрахункових підприємств та організацій виробничої сфери, схвалених наказом Міністерства праці та соціальної політики України 25 грудня 2003 року № 348: - тарифна сітка як основний елемент тарифної системи оплати праці являє собою сукупність певної кількості тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів за кожним тарифним розрядом та відповідних до цих коефіцієнтів та розрядів розмірів тарифних ставок, які можуть встановлюватися у годинному, денному або місячному обчисленні; - діапазон тарифної сітки - це відношення тарифного коефіцієнта найвищого тарифного розряду тарифної сітки до тарифного коефіцієнта 1 розряду, який, як правило, дорівнює одиниці; - схема посадових окладів - це проранжований перелік посад керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців від вищої до нижчої посади та відповідні, диференційовані за цими посадами розміри посадових окладів. Схема посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців певним чином повинна бути пов'язана з тарифною системою оплати праці робітників; - тарифні розряди та їхня кількість у тарифній сітці визначаються в залежності від складності робіт на підприємстві за допомогою довідників кваліфікаційних характеристик професій працівників, що містять вимоги за рівнем їхньої кваліфікації, виходячи зі складності робіт та функцій, які вони мають виконувати; - тарифні коефіцієнти - це інструмент диференціації розмірів тарифних ставок за розрядами тарифної сітки виходячи з її діапазону. Згідно зі ст.6 Закону України "Про оплату праці" та ст.96 Кодексу законів про працю України тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: - тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що нперевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; - міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Отже, для формування тарифної сітки застосовуються тарифна ставка робітника першого розряду та міжкваліфікаційні (міжпосадові) співвідношення розмірів тарифних ставок (посадових окладів). З Додатку № 3 до Галузевої угоди на 2010-2012 роки вбачається, що тарифна сітка формується не на основі тарифної ставки робітника першого розряду, а на основі тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва (мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії), встановлених в колективному договорі. При цьому, у Додатку № 2 тарифна ставка робітника 1 розряду (місячної тарифної ставки) за підгалузями, видами робіт та окремими професіями до встановленої угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду подається як окремий показник, що визначається шляхом множення на коефіцієнт 1,25 (ставка робітника 1 розряду поточного ремонту житлового фонду). Оскільки коефіцієнт 1,25, який застосовує позивач при перерахунку свого посадового окладу, не застосовується для формування тарифної ставки робітника першого розряду, на основі якої, згідно із ст.6 Закону України "Про оплату праці" та ст.96 КЗпП України пованна формуватись схема посадових окладів, то цей коефіцієнт, та Додаток № 2 до Галузевої угоди не може бути застосований для формування розміру посадового окладу [PERSON] Судом встановлено, що сторонами трудового договору - працівником [PERSON] та роботодавцем ЖКП "Галицьке" був погоджений розмір оплати праці при прийомі на роботу - 1303 грн., в подальшому - в Колективному договорі - п.4 розділу V та Додатком 4 до Колективного договору, де оклад фахівцю встановлений 1303 грн. Із штатних розписів також слідує, що розмір посадового окладу був чітко визначений сторонами трудового договору. З пояснень позивача вбачається, що з пропозиціями, заявами чи скаргами щодо невідповідності розміру її посадового окладу нормативним актам до керівництва підприємства та в інші органи, вона не зверталася. При прийомі на роботу в ЖКП «Галицьке» її влаштовували умови праці та обумовлений посадовий оклад. Крім того, з посадової інструкції юрисконсульта, затвердженої головою профспілки підприємства та начальником підприємства 02 січня 2008 року, вбачається, що до обов'язків юрисконсульта входить: організація та забезпечення правильного виконання законодавства, інших нормативних актів та документів; перевірка відповідності законодавству проектів наказів, інших актів, що подаюься на підпис керівнику; складання висновків та внесення пропозицій про зміну чи скасування відомчих нормативних актів та актів підприємства, що видані з порушенням вимог законодавства; участь у підготовці та укладенні колективного договору; забезпечення правового застосування норм трудового та іншого законодавства; сприяння своєчасному вжиттю заходів за відповідними документами правоохоронних і контролюючих органів. Таким чином, виконуючи свої посадові обов'язки протягом 2010-2012 років, позивач брала участь у підготовці та укладенні колектовного договору, забезпечувала правове застосування норм трудового законодавства при визначенні свого посадового окладу і при цьому не висловлювала своєї незгоди із його розміром, будь-яких заяв чи скарг по даному питанню до керівництва підприємства чи в інші органи не подавала. Також, працюючи на підприємстві, [PERSON] отримувала щомісячні надбавки до заробітної плати, що стверджується відповідними наказами керівника підприємства. При отриманні заробітної плати, [PERSON] інформувалась про розмір нарахованих та належних їй до виплат сум. Згідно вимог ч.4 ст. 97 КЗпП України, ст.22 ЗУ "Про оплату праці" рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами не можуть прийматися власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою (суб'єктами організації оплати праці) в односторонньому порядку. Із наданих [PERSON] доказів не вбачається обов'язку ЖКП "Галицьке" перерахувати її оклад з 01 грудня 2010 року по 24 вересня 2012 року та нарахувати заробітну плату в іншій сумі, ніж їй була нарахована станом на день звільнення 24 вересня 2012 року. У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України позивачу судом було роз'яснено її право та запропоновано призначити по справі економічну експертизу. Однак, [PERSON] відмовилась скористатися таким правом. За таких обставин, судом не встановлено порушення ЖКП "Галицьке вимог ч.4 ст.97 КЗпП України, ст.22 ЗУ "Про оплату праці", оскільки посадовий оклад юрисконсульта було встановлено у двосторонньому порядку, за погодженням з [PERSON] Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З дня звільнення - 24 вересня 2012 року (не враховуючи отримання 23.01.2013р. коштів в сумі 1088 грн. 43 коп.), [PERSON] вперше звернулася в ЖКП "Галицьке" з інформаційними листами, які надійшли поштою 10.09.2012р. за вхідними номерами №729 та №730. В установлений Законом України "Про доступ до публічної інформації" строк 12.10.2012р. рекомендованою кориспонденцією підприємством були направлені дві відповіді на запити, але ці відповіді [PERSON] відмовилась отримувати, про що суду надані відповідні письмові докази (копії повернутих поштових конвертів з повідомленнями). Адресовані на адресу позивача 04.10.2013р. повторні відповіді на запити, [PERSON] отримала, про що також відповідачем надані відповідні письмові докази, і цей факт не заперечується позивачем. З пояснень представника відповідача вбачається, що згідно п.1 розділу V Колективного договору на 2011-2012 рр. "Формування, регулювання і захист заробітної плати" адміністрація зобов'язувалася встановлювати форми, системи і розміри оплати праці, також інші види доходів (доплати, прамії тощо) в межах коштів, зароблених колективом, згідно Положень на дані виплати та доплати. Тому, враховуючи збитковість фінансово-господарської діяльності підприємства в 2011 році, зокрема наявність станом на 01.09.2011р. збитків в сумі 71000 грн., надати таку матеріальну допомогу при оформленні 05.09.2011р. щорічної відпустки, навіть за умови наявності заяви [PERSON], підприємство було б не в змозі. Надбавки до посадового окладу [PERSON] виплачувались згідно із наказами керівника підприємства, які по даний час є дійсними, враховуючи фінансові можливості підприємства та розмір посадового окладу, який був визначений штатним розписом. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13, при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути меншим) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Положенням про виплату матеріальної допомоги працівникам житлово- комунального підприємства "Галицьке" (Додаток № 8 до Колективного договору) передбачено, що матеріальна допомога виплачується за рахунок власних коштів підприємства та може виплачуватися працівникам згідно поданих письмових заяв. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що в 2011 році заяву про виплату їй матеріальної допомоги вона не писала та була ознайомлена з наказом про невиплату матеріальної допомоги. Вона залучалась до надурочних робіт, які документально не фіксувались. Звільнилася з посади, оскільки не хотіла підпорядковуватися незаконним вимогам керівника. Підприємницькою діяльністю вона не займалась, лише була зареєстрована як фізична особа-підприємець до січня 2013 року. Враховуючи наведене, а також те, що відповідної заяви від [PERSON] про надання їй матеріальної допомоги до щорічної відпустки в 2011 році не надходило, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги в сумі 2040 грн., що перевищує розмір її посадового окладу, є безпідставною. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 01 квітня 2002 року по 08 серпня 2011 року вона працювала комірником у ЖКП «Галицьке». Після звільнення з посади, у зв'язку з порушенням її трудових прав, вона зверталася з позовом до Рівненського міського суду. Позов, який вона пред'являла до ЖКП «Галицьке», був залишений без розгляду за її заявою. Суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] про порушення відповідачем прав [PERSON], зокрема, про роботу в надурочний час, оскільки про ці порушення їй хтось розповів, а хто саме вона вже не пам'ятає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює бухгалтером у ЖКП «Галицьке». Робочий день на підприємстві триває з 08 год. 00 хв. до 17 год. 15 хв. Позивач завжди приходила на роботу о 09 год., мотивуючи тим, що проживає у [ADDRESS]. Приблизно 3 чи 4 рази позивач була присутньою на проведенні зборів мешканців будинків. На збори вони виходили о 17 год. 15 хв. Протоколи зборів не вели, оскільки на зборах були присутні менше 50% мешканців будинку. Збори тривали приблизно 20-30 хв. [PERSON] ходила на збори за проханням майстра ЖКП «Галицьке» [PERSON] на добровільних засадах. Будь-які документи про проведення зборів на складались. Заробітну плату позивач отримувала кожного місяця у касира підприємства і при цьому не ставила питання про додаткову оплату її присутності на зборах мешканців будинку. Аналогічні пояснення дала суду свідок [PERSON], яка працює у ЖКП «Галицьке» майстром. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є фізичною особою-підприємцем і орендує приміщення в [ADDRESS]. Її кабінет розташований поряд з кабінетом юрисконсульта ЖКП «Галицьке», в якому працювала [PERSON], а тому вона мала можливість бачити і чути, що позивач завжди приходила на роботу о 09 годині. Будь-яких письмових доказів, зокрема, наказів про те, що [PERSON] залучалась до надурочних робіт та робіт, які не обумовлені трудовим договором, житлово-комунальним підприємством "Галицьке" і з відома наймодавця виконувала надурочні роботи в обов'язковому порядку, позивач суду не надала. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за роботу в понаднормовий час не підлягає до задоволення за недоведеністю. В 2011 році [PERSON] була надана щорічна оплачувана відпустка на 23 дні - з 05.09.2011р. по 29.09.2011р. На підставі заяви [PERSON] від 09.08.2012р., яка була зареєстрована в ЖКП 16.08.2012р., [PERSON] була надана щорічна відпустка з 20.08.2012р. по 07.09.2012р. При проведенні розрахунку при звільненні [PERSON] не була нарахована компенсація за невикористані два дні щорічної відпустки, оскільки [PERSON] отримала заробітну плату за 10, 11, 12, 13, 14 вересня 2012 року (понеділок, вівторок, середа, четвер, п'ятниця) хоча ці дні вона на роботу не виходила (окрім 14 вересня, в який працювала і за який по власноручно написаній заяві отримала відгул на 19 вересня 2012 року). Цей факт підтверджується заявою [PERSON] від 09.08.2012р. приєднати до щорічної відпустки 7 днів відпустки із резолюцією начальника "надати 7 календарних днів до відпустки"; заявою [PERSON] від 18 вересня 2012 року про надання їй відгулу на 19 вересня 2012 року в рахунок раніше відпрацьованого часу (14.09.2012р.). Оскільки, у вересні 2012 року підприємство нарахувало [PERSON] заробітну плату в розмірі 468 грн. за 5 днів, в які вона не працювала, що перевищує розмір компенсації за невикористані 2 дні щорічних відпусток - 118 грн.58 коп., то при звільненні сума компенсації не враховувалась. За результатами перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області, яка проводилась за зверненням [PERSON] 06 серпня 2013 року, та ревізії фінансово-господарської діяльності ЖКП «Галицьке» за період роботи з 01 січня 2011 року по 31 липня 2012 року, начальника ЖКП «Галицьке» [PERSON] постановою судді Рівненського міського суду № 569/14797/13-п від 07 жовтня 2013 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. При цьому, у вказаній постанові суду не вказано, що керівником ЖКП "Галицьке" були порушені права [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Стаття 117 КЗпП України встановлює відповідальність власника або уповноваженого ним органу, з вини якого сталася невиплата звільненому працівникові належних сум у строки, передбачені ст.116 цього Кодексу, зобов'язує виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Під час розгляду справи позивачем не надано доказів та судом не встановлено вини відповідача невиплати [PERSON] належних сум у день звільнення. За таких обставин, відсутні підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 7000 (Сім тисяч) грн. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Після звільнення з посади [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх трудових прав через тринадцять з половиною місяців. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed