Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філії «Золотоніський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення середнього заробітку у зв`язку з не проведенням повного розрахунку у день звільнення. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач з 01.07.2002 року по 08.07.2019 року знаходився у трудових відносинах з ДП "Черкаський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в особі Філії "Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця" дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" ВАТ - "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України". Після звільнення позивача із роботи роботодавцем не було проведено повного розрахунку із працівником та була наявна заборгованість по заробітній платі у розмірі 14732 грн. 85 коп. 15.10.2019 року після звернення позивача до суду із позовом про стягнення невиплаченої йому суми заробітної плати на його рахунок була перерахована заробітна плата в сумі 8163,91грн., а решта суми не виплачена, що встановлено рішенням суду по справі № 695/3174/19 за позовом позивача до ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Філії «Золотоніський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої на день звільнення. Позивач наполягає, що на момент його звільнення відповідач всупереч нормам матеріального права, що регулюють порядок оплати праці, протиправно не сплатив позивачу в повному обсязі належних на день звільнення сум заробітної плати за відпрацьований робочий час, а тому за весь час затримки з виплатою належних позивачу сум починаючи з 08 липня 2019 року має бути стягнута з відповідача середня заробітна плата по день фактичного розрахунку. При цьому позивач наполягає, що із відповідача, в порядку визначеному ст.. 117 КЗпП України належить стягнути 67280.40 грн., із розрахунку де середньоденна заробітна плата позивача складає 509.70 грн. * на 132 робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні по час звернення до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 22.01.2020 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що стверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке містяться в матеріалах справи. Від відповідачів на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач та його представник не прибули, однак позивач скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, де позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися і від них не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи мається підтвердження. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але у судове засідання не з`явилися без поважних причин, не подали відзив, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі мається міститься достатньо доказів для розгляду справи за відсутності сторін, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 4 від 01.07.2002 року [PERSON] працював у Філії «Золотоніський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Відповідно до наказу № 12 від 08.07.2019 року [PERSON] звільнено 08.07.2019р. за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з даними довідки № 56 від 09.09.2019 року, виданої Філією «Золотоніський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заборгованість Філії «Золотоніський райавтодор» по заробітній платі перед позивачем станом на 09.09.2019р. становить 14732,85 грн. 26.02.2019 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до ДП "Черкаський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в особі Філії "Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця" дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" ВАТ - "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України" про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої на день звільнення, яке набрало законної сили та із змісту якого вбачається, що з відомостей розподілу виплат Філія Золотоніський райавтодор ДП ЧО від 15.10.2019р. перерахувала [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 163,91грн., а решта суми були вказаним судовим рішенням стягнуті із Філія «Золотоніський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Таким чином судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із Філією «Золотоніський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», яка на час звільнення позивача не провела належним чином із ним усі розрахунки та має невиплачену заробітну плату, що встановлено судовим рішенням. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу питання державного і договірного регулювання оплати прасці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом та іншими нормативно-правовими актами. Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Частиною першої ст.47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, судом встановлено, що при звільненні з позивачем не було здійснено належного розрахунку. Відповідно до ст. 43 Конституцїї України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Верховного Суду України № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24 грудня 1999 року, зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням вище зазначених норм права та погоджується із твердженням позивача, що останній має право на стягнення із відповідача суми середнього заробітку у зв`язку з не проведенням повного розрахунку у день звільнення. Окрім того одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач при стягненні середнього заробітку у зв`язку з не проведенням повного розрахунку у день звільнення проводить обрахунок суми починаючи з часу свого звільнення та закінчуючи датою подання позову до суду, при цьому просить стягнути суму заборгованості в межах наданого розрахунку. Суд не вправі самостійно збільшувати чи зменшувати позовні вимоги позивача та виходити за їх межі, а тому розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Позивачем представлено суду розрахунок суми компенсації, згідно якого сума компенсації за період з 08.07.2019 року до 14.01.2020 року (в межах позовних вимог) становить 67280.40 грн., однак перевіривши правильність розрахунку, суд не погоджується з вказаною сумою, оскільки остання розрахована з порушенням вимог Постанови КМ України, від 08.02.1995р. №100. Згідно з даними довідки №55 від 02.09.2019 року, виданої Філією «Золотоніський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» вбачається, що за останні повні пропрацьовано позивачем два календарних місяці роботи, що передували звільненню, заробітна плата позивача склала 10612 грн. 54 коп., а не 20897.67 грн., як про це зазначає позивач, адже у даному випадку двома останніми місяцями роботи, що передували звільненню позивача, є травень і червень 2019 року. Отже, враховуючи, що за два попередні місяці, які передували звільненню було відпрацьовано 41-н робочий день, то середньоденна заробітна плата позивача складає 258.84 грн. Відповідно враховуючи, що позивач звільнений з роботи 08 липня 2019 року, а повний розрахунок роботодавця із ним не був проведений до цього часу, тобто і станом на 14 січня 2020 року (дата подання позову), то розмір середньої зарплати за час затримки розрахунку при звільненні обраховується, множенням середньоденної заробітної плати 258.84 грн. на 132 - кількість робочих днів по день звернення до суду. Таким чином підлягає до стягнення з Відповідача в порядку ст. 117 КЗпП України 34166.88 грн. ( 258.84грн. х 132 р.д. = 34166.88 грн.). Вказані суми заборгованості належними, допустимими та достатніми доказами відповідачами не були спростовані. Разом із тим відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позовні вимоги [PERSON] до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з не проведенням повного розрахунку у день звільнення не підлягають до задоволення, оскільки ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України не є належним відповідачем в даному випадку, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України, відповідно останнє не порушувало прав позивача. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, відповідач не представив суду доказів відсутності вини підприємства у невиплаті при звільненні належних сум позивачу. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем та в день звільнення не були виплачені належні йому від підприємства суми, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача, а саме філії «Золотоніський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаській облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь позивача 34166.88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial