Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Смолдирівська сільська рада Баранівського району Житомирської області, орган опіки та піклування Баранівської міської ради Житомирської області в якому просила ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати по справі. Уточнену позовну заяву обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2015 року. ЇЇ право власності на будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 15.12.2015 року. Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку з дозволу колишнього власника [PERSON], яка померла [INFO] і після якої позивач прийняла спадщину за заповітом, до складу якої виходив також спірний будинок. Відповідачі не проживають у вказаному будинку з липня 2012 року, однак добровільно знятися з реєстрації не бажають, чим створюють перешкоди у здійсненні нею права власності на будинок, тому звернулася до суду за захистом свого цивільного права до суду. У травні 2017 року відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як законний представник звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], Баранівська міська рада Житомирської області, Служба у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому просив ухвалити рішення про його вселення та вселення неповнолітніх у будинок [ADDRESS], в якому вони зареєстровані. Зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що він та його діти були зареєстровані та вселені в спірний будинок з дозволу колишнього власника [PERSON], яка померла [INFO] і була матір'ю його померлої [INFO] дружини [PERSON]. У 2011 році він зареєстрував шлюб з [PERSON], яка з дозволу [PERSON] теж була зареєстрована у спірному будинку. Відповідач-позивач зазначає, що до моменту залишення спірного житлового будинку не за власною волею він здійснював ремонт у ньому, прибудував літню кухню проте позивач - відповідач [PERSON] відмовляється добровільно компенсувати його витрати коштами чи будівельними матеріали, що позбавляє його можливості забезпечити його сім'ю з п'ятьма дітьми новим житлом, тому звернувся до суду за захистом свого цивільного права та неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 17.05.2017 року вищезазначені позови об'єднано в одне провадження. В останнє судове засідання позивач - відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, остання подала додаткові обґрунтування уточнених позовних вимог з підтверджуючими документами, просила позов задовольнити з підстав наведених в уточненій позовній заяві та додаткових поясненнях, в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] та законний представник неповнолітнього [PERSON] за первісним позовом і третя особа за зустрічним позовом в останнє судове засідання та її представник [PERSON] не з'явилися, її представник [PERSON] подала письмову заву про розгляд справи без їх участі, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в задоволенні первісних позовних вимог просила відмовити. Відповідач - позивач [PERSON] та законний представник неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та його представник [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилися, його представник [PERSON] подала письмову заву про розгляд справи без їх участі, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в задоволенні первісних позовних вимог просила відмовити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом - Смолдирівської сільської ради Баранівського району Житомирської області в останнє судове засідання не з'явився в зв'язку з реорганізацією ради. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом (та зустрічним позовом) - Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області та є також правонаступником Смолдирівської сільської ради Баранівського району Житомирської області в останнє судове засідання не з'явився подав письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення вимоги первісного позову та вимог зустрічного позову, просив розглядати справу без його участі (а.с.48, 91). Згідно з п.1 рішення Першої сесії Восьмого скликання Баранівської міської ради Житомирської області №32 від 30.12.2016 року «Про реорганізацію Смолдирівської сільської ради» розпочато процедуру реорганізації юридичної особи - Смолдирівської сільської ради Баранівського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04344541) шляхом приєднання до Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04344386). Відповідно до п. 2 рішення Першої сесії Восьмого скликання Баранівської міської ради Житомирської області №32 від 30.12.2016 року «Про реорганізацію Смолдирівської сільської ради» Баранівська міська рада Баранівського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04344386) є правонаступником прав та обов'язків Смолдирівської сільської ради Баранівського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04344541). Таким чином, існують підстави щодо процесуального правонаступництва в порядку ч.1 ст. 37 ЦПК України, а саме процесуальним правонаступником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом - Смолдирівської сільської ради Баранівського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04344541) є Баранівська міська рада Баранівського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04344386). Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору за зустрічним позовом - Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області в останнє судове засідання не з'явився подав письмову заяву, в якій заперечує проти задоволення вимоги первісного позову, без їх обґрунтування доказами, та підтримує вимоги зустрічного позову, просив розглядати справу без його участі (а.с. 90). Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, в задоволенні зустрічних вимог слід відмовити з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивачу - відповідачу [PERSON] на праві власності належить житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується даними копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 5,6). Згідно з повідомленням відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області від 31.03.2017 року у спірному будинку з 23.01.2011 року зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], інші відповідачі за первісним позовом не значаться (а.с.31,28,29,30,32,33). Відповідач - позивач [PERSON], [INFO], 3 16.10.1996 року зареєстрований в с. Червонопрапорне Баранівського району Житомирської області, що підтверджується даними повідомлення відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області від 26.07.2017 року (а.с.116, 152, 171,172,173,174,182,187). Даними довідок Баранівської міської ради Баранівського району №205 від 14.03.2017 року (а.с.13), архівних довідок Архівного сектору Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області №125-к від 09.11.2017 року (а.с. 180) відповідачі за первісним позовом зареєстровані в житлового будинку [ADDRESS]. З 2012 року відповідачі за первісним позовом фактично переїхали проживати до с. Червонопрапорне Баранівського району Житомирської області за місцем реєстрації відповідача - позивача [PERSON], що підтверджується архівними довідками Архівного сектору Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області (а.с.182,184,187,189,191,193). Відповідач - позивач [PERSON] зареєстрував шлюбу з [PERSON] 02.02.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 66). У свідоцтвах про народження неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьками зазначено відповідач - позивач [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.68,69,65). Відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб (а.с.67,66). У свідоцтвах про народження неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком зазначено відповідач - позивач [PERSON] та матір'ю - відповідача [PERSON] (а.с.70,71). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання відповідачів за первісним позовом такими, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідачі за первісним позовом не є членами сім'ї позивача, не є власниками (співвласниками) або наймачами спірного житлового будинку, без поважних причин не проживають у спірному будинку з 2012 року, їх особистих речей там немає, а тому їх необхідно визнати такими, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Виходячи з положень ч. 1ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 157 Житлового кодексу України передбачено, що членів сім"ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України за первісним позовом з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені нею по справі при сплаті судового збору за пред'явлення позову та при оплаті правової допомоги в сумі 274,29 грн. з кожного (а.с.1, 125, 195). На підставі викладеного,

Outcome: approved