Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду з даним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ від 18 січня 2016 року № 18-к про її звільнення з посади головного бухгалтера Державної установи "Рівненський обласний Лабораторний центр Держсанепідслужби України" та поновити її на вказаній посаді. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що листом № 663 від 26 лютого 2013 року Управлінням Державної казначейської служби України у місті Рівне надано висновок про погодження призначення позивачки на посаду головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" і відповідно до наказу цієї Державної установи від 04 березня 2013 року № 457-к вона була переведена з посади бухгалтера Рівненського міжрайонного відділу лабораторних досліджень на посаду головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" з правом підпису фінансових документів та посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом в.о.директора (голови комісії з реорганізації) ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON] від 18 січня 2016 року № 18-к позивачку було звільнено з займаної посади з 18 січня 2016 року, відповідно п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає наказ від 18 січня 2016 року № 18-к про її звільнення незаконним, оскільки систематичного невиконання обов'язків не допускала. Підставою для видачі вказаного наказу став аудиторський звіт від 19.10.2015 року, дані якого не встановлюють обставин щодо порушення нею посадової інструкції, умов колективного договору, положення про преміювання працівників ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", положення про надходження та використання коштів, а встановлені в ньому порушення належно не досліджені та порушення встановлені формально без її пояснень. Вона не відмовлялася від подачі письмових пояснень, щодо висновку аудиторського звіту, але наказом від 28 жовтня 2015 року № 458-к була притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді догани. Про існування догани їй стало відомо з наказу про її звільнення, крім того станом на момент видачі наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а саме 28 жовтня 2015 року, вона перебувала на лікуванні. 30 червня 2017 року представником позивачки [PERSON], [PERSON] подана заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просить суд визнати незаконним та скасувати наказ від 18 січня 2016 року № 18-к про звільнення з посади головного бухгалтера [PERSON] виданий ДУ "Рівненський обласний Лабораторний центр Держсанепідслужби України", поновити [PERSON] на посаді головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" та стягнути з ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2016 року по 30 червня 2017 року в сумі 260459,00 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у її відсутності та за участю її представника [PERSON]. Позов і заяву про збільшення позовних вимог та викладені в них обставини підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримала. Суду пояснила, що позивачка була незаконно звільнена з займаної посади. За рішенням Рівненського міського суду догана, яка потім стала підставою звільнення скасована, тобто систематичне невиконання обов'язків відпало. Але оскільки відповідач визнає цю обставину, то детально з цього приводу не давала пояснень. Вважає, що з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з моменту звільнення і до ухвалення рішення судом, оскільки вини відповідачки в тривалому розгляді справи немає. Представники відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов в частині визнання незаконним та скасування наказу Державної установи "Рівненський обласний Лабораторний центр Держсанепідслужби України" від 18 січня 2016 року № 18-к про звільнення [PERSON] з 18 січня 2016 року з посади головного бухгалтера згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором та поновлення її на роботи визнали. Однак, пояснили, що їм необхідно рішення суду для того, щоб видати наказ про поновлення на роботі, тому добровільно вони такий наказ не видають. Залишився спір стосовно суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представники надали суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно якого середньоденна заробітна плата визначається виходячи з наступного: згідно довідки № 1799 від 17 жовтня 2017 року за два останні робочі місяці перед звільненням, тобто за вересень - жовтень 2015 року, загальна сума нарахованої заробітної плати [PERSON] становила 1343,24 грн. за 5 робочих днів, тому її середньоденний заробіток становить 268,64 грн. Вимушений прогул з моменту звільнення і до розгляду справи судом (з 19 січня 2016 року по 27 жовтня 2017 року) становить 446 робочих днів. Тому хоча стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 119813,44 грн. (268,64 грн. х 446 робочих днів = 119813,44 грн.), проте зважаючи на затягування розгляду справи позивачкою, вважають що стягненню підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу лише за 249 днів, так як період з 5 липня 2016 року по 12 квітня 2017 року (період зупинення провадження у справі) - 197 робочих днів не підлягають врахуванню, зважаючи на часткову вину позивачки та її представника в зволіканні розгляду справи, тому до стягнення підлягає сума 66891,36 грн. (249 робочих днів х 268,64 грн. = 66891,36 грн.). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що листом № 663 від 26 лютого 2013 року Управління Державної казначейської служби України в м.Рівне надіслано висновок про погодження призначення на посаду головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON] Наказом Державної установи "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 457-к від 04 березня 2013 року [PERSON] була переведена на посаду головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України". Згідно наказу ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" № 458-к від 28 жовтня 2015 року, [PERSON] притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, а саме: невиконання усних доручень в.о.директора від 14 та 15 вересня 2015 року. Як вбачається з наказу в.о.директора (голови комісії з реорганізації) ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON] № 18-к від 18 січня 2016 року, [PERSON] було звільнено із посади головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" з 18 січня 2016 року, за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року визнано протиправним та скасовано наказ № 458-к ДУ "Рівненський обласний Лабораторний центр Держсанепідслужби України" від 28 жовтня 2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" [PERSON], головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України". Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення і в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2016 року скасовано, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року залишено в силі. Згідно листа Міністерства охорони здоров'я № 14.1-05.2/27260 від 17 жовтня 2017 року щодо ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України", організаційно-правова форма ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" залишається незмінною, змінилася лише назва і орган управління. Відповідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У зв'язку з тим, що наказ № 458-к від 28 жовтня 2015 року, яким головного бухгалтера ДУ "Рівненський [PERSON]" [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, то і відпала законна підстава звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Отже наказ в.о.директора (голови комісії з реорганізації) ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" [PERSON] № 18-к від 18 січня 2016 року, яким [PERSON] було звільнено із посади головного бухгалтера ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" з 18 січня 2016 року, за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України підлягає скасування, а [PERSON] підлягає поновленню на роботі на посаді головного бухгалтера вказаної установи з 18 січня 2016 року. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ про звільнення позивачки з роботи слід визнати незаконним та скасувати, а позивачку поновити на роботі. Приходячи до такого висновку, суд враховує і позицію представників відповідача про необхідність поновлення [PERSON] на роботі, оскільки після рішення Рівненського міського суду, яке набрало законної сили, відпали підстави для звільнення позивачки саме за п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п.32 постанови № 9 від 6.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пунктів 2, 8, 10 даного Порядку середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням слід обчислювати виходячи з виплат за останні 2 календарні місці, що передували звільненню, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені. Середньоденна заробітна плата визначається діленням середньої заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи довідку № 1799 від 17 жовтня 2017 року (т.1, а.с.237), суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути проведений наступним чином. За два останні робочі місяці перед звільненням, тобто за вересень-жовтень 2015 року, загальна сума нарахованої заробітної плати [PERSON] становила 1343,24 грн. за 5 робочих днів, тому її середньоденний заробіток становить 268,65 грн. Вимушений прогул з моменту звільнення і до розгляду справи судом (19 січня 2015 року по 16 листопада 2017 року) становить 459 робочих днів. Тому стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 123310,35 грн. (268,65 грн. х 459 робочих днів = 123310,35 грн.). При здійсненні розрахунку середнього заробітку, суд враховує, що сторони погодилися з тим, що у розрахунок мають враховуватися вересень-жовтень 2015 року і сума середньоденного заробітку становить 268,65 грн. Суд вважає, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має обчислюватися за весь час розгляду справи судом. Суд не може врахувати доводи представників відповідача про те, що при стягненні середнього заробітку з періоду мають бути виключені 197 робочих днів з 05 липня 2016 року по 12 квітня 2017 року (період з моменту винесення рішення Апеляційним судом і до відновлення провадження у справі) зважаючи на часткову вину позивачки та її представника в зволіканні розгляду справи. Однак, суд не вбачає вини позивачки у тривалому розгляді справи, про ту обставину, що справа розглянута Апеляційним судом, могла повідомити люба сторона, як позивачка, так і відповідач. Тому відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України середній заробіток має стягуватися за весь час. Після відновлення провадження у справі, декілька разів судове засідання відкладалося із-за того, що відповідач заперечував, що на даний час належним відповідачем є [PERSON] установа "Рівненський обласний Лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України", що призводило до необхідності робити відповідні запити до Міністерства охорони здоров'я і оголошувати перерву. Крім того, відповідач міг зупинити період, за який має бути нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу, але цього не зробив. Зокрема, погоджуючись з тим, що відпали підстави для звільнення позивачки саме за п.3 ст.40 КЗпП України і що вона підлягає поновленню на роботі, визнаючи позов в цій частині, відповідач добровільно не видав наказ про поновлення [PERSON] на роботі. Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць необхідно допустити до негайного виконання і розмір середньої заробітної плати за один місяць має бути розрахований бухгалтерією відповідача. У відповідності до ст.88 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, з Державної установи "Рівненський обласний Лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в загальній сумі 1784 грн. 31 коп. (551,20 грн. - по вимозі про визнання незаконним наказу і поновлення на роботі та 1233,11 грн. - по вимозі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), оскільки позивачка від його сплати при подачі позову була звільнена.

Outcome: approved