Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У червні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву б/н від 18 травня 2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 15 травня 2018 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 28 934 грн. 90 коп., яка складається з: 7 672 грн. 23 коп. - тіло кредиту, 8 643 грн. 20 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 10 765 грн. 43 коп. - пеня, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 354 грн. 04 коп. - штраф (процентна складова). З цих підстав позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 934 грн. 90 коп., а також судові витрати в сумі 1 762 грн. 00 коп. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2018 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 21 травня 2018 року назву позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, у розмірі 7 672,23 грн., в інший частині позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні за безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернулася до позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву від 18 травня 2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні встановлено, що банк зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кошти. Відповідач в свою чергу порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов'язання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 18 травня 2015 року, станом на 15 травня 2018 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 28 934 грн. 90 коп., яка складається з: 7 672 грн. 23 коп. - тіло кредиту, 8 643 грн. 20 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 10 765 грн. 43 коп. - пеня, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 354 грн. 04 коп. - штраф (процентна складова). Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальником, у якій зазначено що, підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 2.1.1.5.5 цих Умов передбачено, що відповідач зобов'язується погашати заборгованість за цим Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов установлено, що Клієнта сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно "Тарифів Банку" на час порушення зобов'язання. Однак, зазначені "Умови та правила надання банківських послуг" не містять підпису відповідача. Позивачем не надано доказів, а судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповіднобанком не доведено факту погодження між сторонами при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії та пені. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Таким чином, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 18 травня 2015 року. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем підписані Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною до анкети-заяви. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки розмір процентів не визначений умовами кредитного договору, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ. Розрахунок процентів здійснюється за формулою: [Сума боргу] х [Ставка НБУ (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]= [Сума]. Таким чином, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами складає - 3 621 грн. 46 коп. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Разом з тим, визначаючи розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з того, що за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено строк позовної давності 1 рік. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1 087 грн. 43 коп. Враховуючи вищенаведене, суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості в розмірі 12381 грн. 12 коп. за кредитним договором № б/н від 18 травня 2015 року, з яких: 7672 грн. 23 коп. - заборгованості за кредитом; 3 621 грн. 46 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 087 грн. 43 коп. - заборгованість за пенею. Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення судових штрафів з відповідача на користь позивача суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на корить позивача штрафів у розмірі 1 854 грн. 04 коп. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial