Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бутко О.О. звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка - 275 000,00грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та всіх інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] у 22 - 45год. на стрілочному переводі № 2, залізничного цеху Криворізького коксохімічного заводу, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час виконання трудових обов`язків помічника машиніста тепловозу у віці 27 років загинув її чоловік - [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідно до матеріалів розслідування, зокрема пункту 11.1. акту форми Н-1 про нещасний випадок № 12 від 03 вересня 1996 року чоловік Позивачки загинув внаслідок дорожньо - транспортної пригоди за участю залізничного технологічного транспорту підприємства. Згідно пункту 11.3. акту форми Н-1 про нещасний випадок № 12 від 03 вересня 1996 року причинами смертельного нещасного випадку було визнано: Порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів; Незадовільна організація робіт, порушення трудової та виробничої дисципліни, викликані особистими факторами. Внаслідок смерті чоловіка позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона втратила близьку людину, з яким мала намір прожити все останнє життя.. Звістка про смерть чоловіка призвела до того, що позивачка зазнала сильного нервового потрясіння, незважаючи на сплив часу вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Смерть чоловіка змусила Позивачку корінним чином змінити своє життя, оскільки на момент загибелі чоловіка вона перебувала у декретній відпустці до досягнення дитиною 3- х річного віку, тобто практично перебувала на утриманні свого чоловіка. Після його загибелі вона змушена була самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут, оскільки заробіток загиблого чоловіка був основним джерелом їх сімейного бюджету. Водночас позивачка вимушена була самостійно виховувати та утримувати малолітню дитину, що вимагало від неї додаткових зусиль на організацію свого життя. Зважаючи на втрату чоловіка глибину та тривалість моральних страждань позивачки, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у її особистому житті, позивачка вважає, що розмір завданої моральної шкоди, якій підлягає стягненню з відповідача на її користь становить 275 000,00 гривень. Ухвалою суду від 10.07.2020 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надав відзив на позов, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх. №20088/20, 17.08.2020 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 10.07.2020р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказує, що п. 13 Акту про нещасний випадок визначені причини нещасного випадку, а саме: порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів, незадовільна організація робіт, порушення трудової дисципліни, викликана особистими факторами, саме станом сп`яніння [PERSON] . Крім того, зазначає, що в позовній заяві [PERSON] жодним чином не доводить вину підприємства у настанні нещасного випадку, хоч це і є головною підставою для відшкодування шкоди заподіяної нещасним випадком, що пов`язаний з виробництвом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) знаходилась у шлюбі з померлим [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.1995 року, актовий запис №497. Чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] працював в Криворізькому коксохімічному заводі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» помічником машиніста тепловозу, що підтверджується Актом про нещасний випадок №12 від 03.09.1996р. та не заперечується відповідачем. Так, відповідно до Акту №12 (форма Н-1) від 03.09.1996року про нещасний випадок, що стався [INFO] у 22 - 45год. на стрілочному переводі № 2, залізничного цеху Криворізького коксохімічного заводу, під час виконання трудових обов`язків помічника машиніста тепловозу у віці 27 років загинув чоловік [PERSON] . Відповідно до матеріалів розслідування, зокрема пункту 11.1. акту форми Н-1 про нещасний випадок № 12 від 03 вересня 1996 року [PERSON] загинув внаслідок дорожньо - транспортної пригоди за участю залізничного технологічного транспорту підприємства. Причиною нещасного випадку визначено в п. 11.3 Акту: 1. порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів; 2. Незадовільна організація робіт, порушення трудової і виробничої дисципліни, викликані особистими факторами і в стані сп`яніння. Пунктом 12 Акту форми Н-1 про нещасний випадок № 12 від 03 вересня 1996 року передбачені заходи щодо усунення причин нещасного випадку. Зокрема передбачено виконання реконструкції пристрою СЦБ згідно проекту, забезпечення локомотивної бригади радіостанціями, розроблення проекту та обладнання стаціонарного освітлення в районі стрілочного переводу № 2, забезпечення усіх локомотивних бригад переносними лампами. Отже пункт 12 Акту форми Н-1 крім того, що передбачає виконання заходів, спрямованих на усунення причин смертельного нещасного випадку, водночас визначає перелік тих заходів, які роботодавець був зобов`язаний виконати задля забезпечення безпечних умов праці працівників локомотивних бригад та відповідно профілактики аналогічних нещасних випадків. Так, відповідач не оспорює той факт, що є правонаступником Криворізького коксохімічного заводу, на території якого помер чоловік позивача внаслідок нещасного випадку на виробництві. У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, вирішуючи питання щодо правовідносин, які склались між сторонами у справі та законодавчих норм, що підлягають застосуванню, керується положеннями ст. 440-1 ЦК Української РСР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Оскільки судом встановлено, що право на відшкодування шкоди виникло у позивачки з моменту смерті її чоловіка в результаті нещасного випадку, що стався з ним 22.08.1996 року під час виконання робіт на території Криворізького коксохімічного заводу, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», внаслідок не забезпечення останнім безпеки експлуатації транспортних засобів та організацію робіт, що й стало причиною смерті чоловіка позивача. Згідно статті 6 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди. У відповідності до статті 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли свої підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог безпеки з експлуатації транспортних засобів, суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення Відповідача в тій частині, що в матеріалах справи відсутності доказів вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», внаслідок не забезпечення останнім на своїй території належної організації вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів та незадовільної організації робіт, що й стало причиною смерті чоловіка позивача. Доводи представника відповідача що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, що вона жодним чином не довела вини підприємства у настанні нещасного випадку, що моральна шкода відшкодовується безпосередньо працівнику, якому була завдана шкода, а тому вона не має права на її відшкодування, суд не приймає до уваги, оскільки стаття 440-1 ЦК Української РСР, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, не містить будь-яких обмежень щодо кола осіб, які мають право відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Адже смерть рідної людини не відновлювальна втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. На підставі матеріалів справи, можна прийти до обгрунтованого висновку про достатню аргументованість моральних страждань, які позивачу довелось пережити внаслідок смерті її чоловіка. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок смерті чоловіка на виробництві позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, позбавлено моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення її нормальних життєвих зв`язків. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях ("Шевченко проти України", "Харук та інші проти України", "Скорідіно проти Італії") і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Суд, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Моральні страждання, пов`язані зі смертю чоловіка позивач оцінює в розмірі 275 000,00 гривень. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, а також з урахуванням конкретних обставин справи, і наслідків, що наступили, виходячи, з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка, підлягає 275000,00грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які [PERSON] пережила та переносить на теперішній час. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 2750,00. (275 000,00х1%=2750,00).

Outcome: approved