Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про усунення відповідачами перешкод у здійсненні права власності нерухомим майном- буд.6 по вул.Довженка м.Ніжина Чернігівської області, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування даним будинком, з посиланням на те, що позивач є власником вищезазначеного будинку, відповідачі [PERSON] (син позивача), [PERSON] (невістка позивача), [PERSON], [INFO] (онука позивача), [PERSON], [INFO] (онука позивача), у даному будинку мають зареєстроване місце проживання, останні з 2007 року виїхали за кордон і в будинку не проживають, у зв"язку із реєстрацією місця проживання відповідачів у будинку позивач не має змоги належним чином користуватись належною власністю та оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, що в свою чергу порушує його право на соціальний захист. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що відповідачі є членами сім"ї позивача, останні з 2008 року виїхали за кордон і в будинку не проживають. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради [PERSON] при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі-газеті Урядовий курєр, випуск від 07 липня 2015 року №120, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, представник позивача в судовому засіданні не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із врахуванням викладеного у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Позивач є власником буд.6 по вул.Довженка м.Ніжина Чернігівської області, дане право власності зареєстроване на підставі договору забудови, посвідченого Ніжинською нотаріальною конторою 25 грудня 1961 року, та акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10 лютого 1964 року, що підтверджується довідкою КП Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації від 28 травня 2015 року. Довідками Ніжинського УДМС України в Чернігівській області від 21 травня 2015 року підтверджується зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] у даному будинку з 02 листопада 2006 року. Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 06 квітня 2015 року відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], також мають зареєстроване місце проживання у даному будинку. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із врахуванням викладеного відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], законним представником яких є [PERSON], мають право користування даним будинком з моменту реєстрації місця проживання у ньому. Відповідно до акту від 05 квітня 2015 року відповідачі у вищезазначеному будинку не проживають з 2007 року, речі останніх у будинку відсутні. Положеннями ст.405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази на підтвердження договірних відносин сторін щодо користування будинком відсутні. Приписами ст.ст.3, 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; громадянин України зобов"язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином відповідачі, які є членами сім"ї позивача, не проживають у [INFO] понад один рік, і не мають договірних відносин із позивачем, як власником будинку,- втратили право користування даним будинком відповідно до ст.405 ЦК України, при цьому у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімаються і таким чином перешкоджають позивачу користуватись будинком. За таких обставин право позивача на житло є порушеним і підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування буд.6 по вул.Довженка м.Ніжина. В разі поновлення проживання відповідачів у спірному будинку останні не позбавлені можливості зареєструвати своє місце проживання у даному будинку відповідно до ст.ст.3, 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved