Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про виселення, вказавши в заяві, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № ZPS0GK00000077. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 78000,00 доларів США, строком до 17.07.2037 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] 17.07.2007 року уклали договір іпотеки № ZPS0GK00000077. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 45,71 кв.м., житловою площею 31,78 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № ZPS0GK00000077. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 78000,00 доларів США, строком до 17.07.2037 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] 17.07.2007 року уклали договір іпотеки № ZPS0GK00000077. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 45,71 кв.м., житловою площею 31,78 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 13.02.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 45,71 кв.м., житловою площею 31,78 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк". Таким чином, відповідач підлягає виселенню з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вище вказані обставини підтверджуються письмовими повідомленнями. Пунктом 43 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року судам рекомендовано врахувати при розгляді таких справ те, що "частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнити житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк". Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому, норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст. 40 Закону України "Про іпотеку" ст. 109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. Крім того, відповідно до ст. 6 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В ст. 3 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотеко держателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя та повинно відбуватись на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в силу закону, сам по собі перехід права власності на спірну квартиру від відповідача до позивача та його виселення є підставою для зняття його з реєстраційного обліку і винесення окремого рішення про це не вимагається. Згідно ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням пред'явлених до відповідача позовних вимог про виселення, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved