Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у здійсненні його права власності на будинок з боку [PERSON] шляхом визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]; зобов'язати Білгород-Дністровський РВ ДМС в Одеській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за вказаною адресою. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі договору дарування від 24 травня 2015 року є власником житлового будинку [ADDRESS], право власності зареєстровано 01.12.2005 року КП "Білгород-Дністровське БТІ", реєстраційний номер 7591768, номер запису 124, в книзі 2. 07 червня 2008 року позивач уклав шлюб із [PERSON] та 18 січня 2006 року [PERSON] була зареєстрована в будинку належному позивачу, в якому сторони проживали. 29 липня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2011 року, справа №2-3677/11. Позивач вказує, що з липня 2011 року ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили, [PERSON] забрала свої речі та остаточно виїхала з належного позивачу житлового будинку. Вказані доводи позивача підтверджуються письмовими доказами, а саме, складеними актами від 20.11.2013 року, 18.07.2014 року, 17.08.2015 та актом від 29.03.2016 року, складеним в присутності сусідів позивача та завіреного підписами сільського голови Гогулова Н.О., спеціаліста с/с Варналий М.К., та депутата Меряну Т.Д. У вказаних актах зазначено, що [PERSON] з липня 2011 року не проживає в будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суду було надано докази не проживання відповідача у житловому будинку [ADDRESS] з липня 2011 року, будь-яких поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою судом не встановлено. Крім того сусіди позивача в складених актах підтверджують той факт, що відповідач проживає за іншою адресою зі своїми дітьми та чоловіком. З огляду на викладене, встановлені судом обставини справи є підставою для визнання відповідача такою, що у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, втратила право на користування спірним житловим будинком, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог позивача в частині зобов'язання Білгород-Дністровський РВ ДМС в Одеській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за вказаною адресою, то суд відмовляє у їх задоволенні з огляду на наступне. Так, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. Таким чином, рішення суду є самостійної підставою для зняття особи з реєстрації, а отже вимога щодо зобов'язання Білгород-Дністровський РВ ДМС в Одеській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за вказаною адресою є передчасною та не підлягає задоволенню.

Outcome: partial