Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Гр. [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, в якому послався на те, що 26 червня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») був укладений кредитний договір № 0501/0608/74-136, згідно з умовами якого банк надав позивачу як позичальнику кредитні кошти у розмірі 68 000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 25.06.2038 року. Для забезпечення належного виконання кредитного договору № 0501/0608/74-136 додатково було укладено три договори поруки. Як зазначає [PERSON], до травня 2012 року він належним чином та у відповідності до умов кредитного договору виконував покладені на нього зобов'язання, однак 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого AT «Сведбанк» передав (відступив) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінив AT «Сведбанк» як кредитора у вказаному вище зобовязанні. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу прав вимоги суперечить умовам кредитного договору, дискредитує договори поруки та порушує його законні права як споживача банківських послуг. Позивач звертає увагу, що виходячи із положень ст.ст. 47, 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність" надання банком кредиту не відноситься до банківських послуг за яких банк має права надавати інформацію про клієнта, яка містить банківську таємницю третім особам. За словами позивача, дії ПАТ «Сведбанк» щодо продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» не відповідають положенням чинного законодавства. Сторони кредитного та договорів поруки домовилися про те, що текст договору, будь-які матеріали, інформація, що стосується даних договорів, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, отже ПАТ «Сведбанк» не мало достатнього обсягу прав для укладення Договору про відступлення права вимоги. Зважаючи на викладене у позовній заяві та вчинення Договору купівлі-продажу прав вимоги без дотримання загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, [PERSON] просить суд визнати вказаний вище Договір купівлі-продажу прав вимоги недійсним. В судовому засіданні 13.01.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив її задовольнити. Представник послався на розголошення ПАТ «Сведбанк» комерційної таємниці, а також відсутність в кредитному договорі та договорах поруки права банку передавати право вимоги третім особам. Окрім цього, невідомою є сума за яку проданий кредитний портфель, що можливо позбавило його довірителя достроково погасити одержаний від банку кредит. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (а.с. 58-60). Просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача (а.с. 66). Представник ПАТ "Омега Банк" в судове засідання не зявився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с. 53). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позивач [PERSON] не зявився в судове засідання 13.01.2016 та 28.04.2016, не подавав суду заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність. Згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. При цьому у відповідності із ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Сторона позивача була належним чином повідомлена про судове засідання, призначене на 28.04.2016, що підтверджується списком осіб-учасників, повідомлених про дату і час розгляду справи (ч. 6 ст. 74 ЦПК України, а.с. 63). Суд, заслухавши пояснення представників позивача та ПАТ «Дельта Банк», дослідивши й вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 60 закону "Про банки та банківську діяльність", інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 61 вказаного закону, банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» надається визначення персональних даних, якими є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Окрім цього, за змістом цієї ж статті Закону України «Про захист персональних даних», третьою особою законодавець називає будь-яку особу, за винятком суб'єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних. Підставами для обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних (п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних»). Судом встановлено, що 26.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 0501/0608/74-136, за умовами якого банк надав позивачу кредит в сумі 68 000,00 доларів США із кінцевою датою повернення кредиту 25 червня 2038 року та за умови сплати процентів за користування кредитом у розмірі 11,9% (а.с. 7-10). В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], [PERSON], [PERSON] були 26.06.2008 укладені договори поруки №№0501/0608/74-136-Р-1, 0501/0608/74-136-Р-2, 0501/0608/74-136-Р-3 (а.с. 11-13). Судом також встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступило на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги заборгованості за користування кредитними коштами із позичальників, у тому числі й вимоги погашення заборгованості позивачем за кредитним договором № 0501/0608/74-136 (а.с. 70-78). Наданий представником ПАТ «Дельта Банк» розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0501/0608/74-136 від 26.06.2008 свідчать про періодичне погашення позичальником заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 10.5 кредитного договору № 0501/0608/74-136 від 26.06.2008, банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника. Аналогічне за змістом положення закріплено у ч. 1 ст. 516 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Як вказувалось вище, факт часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 0501/0608/74-136 від 26.06.2008 на користь відповідача ПАТ «Дельта Банк» підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Таким чином, із встановлених в судовому засіданні обставин справи слідує, що ПАТ «Дельта Банк» у передбачений законодавством України спосіб набуло право вимоги стягнення із позивача на свою користь заборгованості за кредитним договором № 0501/0608/74-136 та одержало від первісного кредитора усю необхідну інформацію для здійснення даного права, що не заборонено ст. 517 ЦК України. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що відповідає змісту ст. 261 ЦК України. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). З огляду на те, що матеріали справи не містять та суду не надано доказів про час повідомлення позичальника стосовно укладення оскаржуваного Договору купівлі-продажу прав вимоги та його умов, суд не вбачає достатніх підстав для застосування строків позовної давності як підстави для відмови у позові(ст. 267 ЦК України). Зважаючи на викладене та

Outcome: dismissed