Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В лютому 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), третя особа: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 05.11.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитним договір № 13-07-И/25, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні ресурси в сумі 78 000,00 доларів США з терміном повного погашення заборгованості до 04.11.2027 року з оплатою за процентною ставкою на рівні 11% річних. В подальшому між сторонами було укладено Додаткові угоди до Кредитного договору. Згідно п.2.1. останньої редакції Кредитного договору, Позичальник зобов'язується повернути отримані кошти до 04.11.2027 року, сплатити проценти за користування кредитом в період з дати укладення Кредитного договору по 19.08.2011р. у розмірі 10,92% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а починаючи з 19 серпня 2011 року - у розмірі 13,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 11.12.2014р. сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором становить 2 236 936,07 грн., що складається з: - 68 698,89 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 1 076 669,61 грн.) - сума строкової заборгованості; - 4 171,88 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 65 382,95 грн.) - сума простроченої заборгованості; - 1 120,38 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 17 558,93 грн.) - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам; - 18 359,48 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 287 735,28 грн.) - сума простроченої заборгованості по відсоткам; - 789 589,30 грн. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу. В забезпечення виконання умов Кредитного договору, 05.11.2007р. між Банком та Позичальником було укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 5633, згідно умов якого Відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером [ADDRESS], яка складається з однієї жилої кімнати, має загальну площу 28,60 кв.м., жилу площе 16,70 кв.м. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний Позивачем таким, що настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, Позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки зокрема шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив звернути стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки: квартиру під [ADDRESS], загальною площею 28,60 кв.м., житловою - 16,70 кв.м., що належить на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., 05.11.2005р. за реєстровим № 5630, зареєстрований в книзі за реєстровим номером 7369, [PERSON] шляхом визнання права власності на визначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по кредитному договору № 1307-И/25 від 05.11.2007р. в розмірі 2 236 936,07 грн., яка включає в себе: - 68 698,89 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 1 076 669,61 грн.) - сума строкової заборгованості; - 4 171,88 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 65 382,95 грн.) - сума простроченої заборгованості; - 1 120,38 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 17 558,93 грн.) - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам; - 18 359,48 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 287 735,28 грн.) - сума простроченої заборгованості по відсоткам; - 789 589,30 грн. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу; виселити [PERSON] та зняти з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS] Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015р. (суддя Кондратенко О.О.) відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.68). Відповідачка подала суду свої заперечення на позовну заяву (а.с.124-126), в яких зазначила, що Позивач не довів співмірності суми заборгованості за кредитом вартості предмета іпотеки. Зокрема, в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Разом з тим, розрахунок наданий Позивачем на підтвердження розміру боргу Відповідачки перед Банком є необгрунтованим та математично нелогічним, відтак позовні вимоги Банку неконкретні і немотивовані, а обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав не передбачений ч. 2 ст. 16 ЦПК України. Окрім того, в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» предмет іпотеки згідно договору іпотеки, який є квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею всього 28 кв.м., та, відповідно, на неї не може бути звернення примусове стягнення. Крім того, Позивач до звернення до суду не виконав вимоги ст.ст. 33,35 Закону України «Про іпотеку», а саме - не направив на адресу відповідача письмову вимогу про усунення порушеного права позивача в 30 денний термін. Так, листи направлялись банком не за адресою Позичальника, визначено. В кредитному договорі та договору іпотеки: [ADDRESS], а за адресою предмета іпотеки: [ADDRESS]. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2015р. № 01-24-899 в зв'язку з припиненням повноважень судді Кондратенко О.О., проведено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.132), за результатами якого головуючим суддею у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], третя особа: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки, - визначено [PERSON], яка своєю ухвалою від 04.08.2015р. призначила справу до розгляду (а.с.134-135). 10.09.2015р. через канцелярію суду від представника Позивача - [PERSON] надійшла заява про залишення без розгляду частини позовних вимог щодо виселення [PERSON] (а.с.157). Ухвалою суду від 17.03.2016р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], третя особа: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в частині вимог про виселення - залишено без розгляду (а.с.192). В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував (а.с.118). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника(а.с.200). Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 13-07-И/25 (а.с.30-37), згідно якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 78 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11% річних, зі строком повернення до 04.11.2027 року. Відповідно до п.п.4.2., 4.3. Договору нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання Кредитних ресурсів з Позичкового рахунку Позичальника до моменту повернення Кредитних ресурсів на Позичковий рахунок. Нарахування процентів за день видачі Кредитних ресурсів проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на Позичковий рахунок Позичальника за період з 1 по останнє число місяця. Нарахування процентів проводиться по методу «факт/360» за кожний день користування кредитним ресурсами. Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно Графіка зниження розміру заборгованості. 02 липня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, згідно якої сторони погодили внести зміни до кредитного договору, зокрема викласти п.3.2. наступним чином: «Позичальник зобов'язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить 809,67 доларів США у складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами», викласти абзац п.п.4.1. кредитного договору в наступній редакції: «Позичальник сплачує банку проценти за користування Кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 10,92 процентів річних» (а.с.38). 10 лютого 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, згідно якої сторони погодили внести зміни до п.2.1. шляхом викладення її в новій редакції (а.с.39). 17 серпня 2011 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, згідно якої сторони погодили внести зміни до п.2.1. шляхом викладення її в новій редакції, а саме: «Банк надає Позичальнику іпотечний кредит у сумі 78 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується повернути отримані кошти до 04.11.2027 року, сплатити проценти за користування кредитом в період з дати укладення Кредитного договору до 19 серпня 2011 року у розмірі 10,92% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а починаючи з 19 серпня 2011 року - у розмірі 13,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.40). Пунктом 6.1. Кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. В забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, 15.11.2007 року між Банком та Відповідачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 5632 (а.с.28-29). Відповідно до умов Іпотечного договору, на умовах передбачених цим договором, Іпотекодавець передає в заставу (іпотеку) Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру під номером 78, що знаходиться в будинку під номером 1 А (один А), розташованому по [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати, має загальну площу 28,60 кв.м. і жилу площу 16,70 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Івановою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 05.11.2007р., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 05.11.2007р. Згідно п.5. Іпотечного договору визначено, що заставна вартість предмету іпотеку за згодою сторін становить 439 000,00 грн. Як встановлено у судовому засіданні Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором, проте, Відповідач своїх зобов'язань за Кредитним договором № 13-07-И/25 від 05.11.2007р. належним чином не виконує в частині своєчасної сплати заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2014р. у справі № 761/26541/13-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № №13-07-И/25 від 05.11.2007 року станом на 23.04.2013 року в сумі: заборгованість за тілом кредиту та відсотками в розмірі 76 632 (сімдесят шість тисяч шістсот тридцять два) долари США 39 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.04.2013 року становить 612 522 (шістсот дванадцять тисяч п'ятсот двадцять дві) гривни 69 копійок; пеню в сумі 158 711 (сто п'ятдесят вісім тисяч сімсот одинадцять) гривень 66 копійок та судовий збір в розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривна 00 копійок. В частині позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с.9-10). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2014р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року - скасовано в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з [PERSON], викладено резолютивну частину рішення наступним чином: «Стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» ( місцезнаходження м. Київ, вул. Щорса, 31, р/р 39015010829980, МФО 300937, код ЄДРПОУ 25745867) суму заборгованості за кредитним договором №13-07-И/25 від 05.11.2007 року у розмірі 795 213 (сімсот дев'яносто п'ять тисяч двісті тринадцять) гривень 36 копійок, з яких: - 564 944 гривень 28 копійок сума строкової заборгованості по кредиту; - 17 511 гривень 78 копійок сума простроченої заборгованості по кредиту; - 5 023 гривні 68 копійок сума строкової заборгованості по процентам; - 49 021 гривень 95 копійок сума простроченої заборгованості по процентам; - 158 711 гривень 66 копійок пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам. Стягнути зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» ( місцезнаходження м. Київ, вул. Щорса, 31, р/р 39015010829980, МФО 300937, код ЄДРПОУ 25745867) 1720 гривень 50 копійок судового збору, сплаченого в суді першої інстанції та 913 гривень 50 копійок судового збору, сплаченого в суді апеляційної інстанції, а всього 2634 гривні. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (місцезнаходження м. Київ, вул. Щорса, 31, р/р 39015010829980, МФО 300937, код ЄДРПОУ 25745867) 1720 гривень 50 копійок судового збору, сплаченого в суді першої інстанції та 913 гривень 50 копійок судового збору, сплаченого в суді апеляційної інстанції, а всього 2634 гривні» (а.с.11-12). Станом на час розгляду справи рішення суду Відповідачем не виконано, в зв'язку з чим станом на 11 грудня 2014 року загальна сума заборгованості останньої перед Банком становить 2 236 936,07 грн., яка включає в себе: - 68 698,89 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 1 076 669,61 грн.) - сума строкової заборгованості; - 4 171,88 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 65 382,95 грн.) - сума простроченої заборгованості; - 1 120,38 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 17 558,93 грн.) - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам; - 18 359,48 доларів США (по курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. 15,6723 - 287 735,28 грн.) - сума простроченої заборгованості по відсоткам; - 789 589,30 грн. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу (а.с.13-26). Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі статтею 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно п.п. 11 Іпотечного договору за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.п.11.3.1. та 11.3.2. пункту цього Договору: - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за Кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; - продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору-купівлі продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Як випливає з Розрахунку заборгованості, наданого Позивачем станом на 11 грудня 2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком становить 2 236 936,07 грн., що перевищує заставну вартість предмету іпотеки, визначену сторонами в п.5. Іпотечного договору (439 000,00 грн.). Жодних доказів зворотного сторона Відповідачів до суду не надала. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. В силу частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з статтею 11 вищевказаного закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Судом встановлено, що в квітні 2013р. та листопаді 2014р. Банк направив на адресу Позичальника: [ADDRESS], вимоги про усунення порушень умов Кредитного договору (в порядку ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку») вих. № 9-244200/3928 від 25.04.2013р. (а.с. 44-45) та вих. № 9-244200/17334 від 18.11.2014р.(а.с.41-42) відповідно, які були повернуті банком за закінченням терміну зберігання (а.с.46,43). Згідно вказаних вимог Банк просив в 30-денний строк з дня отримання вимоги усунути порушення Кредитного договору шляхом сплати заборгованості, в іншому випадку Банк залишає за собою право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачка зазначила, що Позивач до звернення до суду не виконав вимоги ст.ст. 33,35 Закону України «Про іпотеку», а саме - не направив на адресу відповідача письмову вимогу про усунення порушеного права позивача в 30 денний термін. Так, листи направлялись банком не за адресою Позичальника, визначеною в кредитному договорі та договору іпотеки: [ADDRESS], а за адресою предмета іпотеки: [ADDRESS]. Разом з тим, як вбачається з Додаткових угод № 2 від 10.02.2009р. та № 3 від 17.08.2011р. до Кредитного договору, в реквізитах угод визначено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. Вказані Додаткові угоди підписані з боку Відповідачки без застережень та зауважень, в зв'язку з чим слід дійти висновку, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» № 54 від 10.07.2015р., з якої вбачається, що Відповідачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 02.08.2008р. (а.с.127). Окрім того, слід зазначити, що згідно листа Верховного Суду України від 01.02.2015р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» встановлено, що додержання виписаної в ст. 35 Закону України «Про іпотеку» процедури попередження є обов'язковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону № 898-ІV), який є лише одним із трьох основних, передбачених ч. 3 ст. 33 цього Закону, способів звернення стягнення на предмет іпотеки (за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Невиконання іпотекодержателем указаної вимоги закону у разі пред'явлення ним до суду позову не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення на заставлене нерухоме майно. Підтвердженням цієї тези є ч. 2 ст. 35 Закону № 898-ІV, якою передбачено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. За п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що оскільки іпотечним договором від 05.11.2007р. передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, позивач має право на підставі рішення суду отримати у власність предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). За п. 41 вказаної Постанови Пленуму при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Пунктом 42 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012р. резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як зазначалось вище суд вирішуючи спір виходить з суми заборгованості за Кредитним договором № 13-07-И/25 від 05.11.2007р. станом на 11.12.2014р., яка підтверджена Позивачем належними та допустимими доказами. Отже, на підставі встановлених судом обставин та зазначених норм Закону, суд вважає, що в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 13-07-И/25 від 05.11.2007р. в розмірі 2 236 936,07 грн. можливо звернути стягнення на предмет Іпотеки згідно з Іпотечним договором від 05.11.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрованим в реєстрі за № 5632 а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 26,80 кв.м., житловою площею 16,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Щодо посилань Відповідача на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд виходить з того, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. № 1304-VII, який набрав законної сили з 07.06.2014р. не скасовують та не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення та спосіб реалізації предмета іпотеки, зокрема, Закону України «Про іпотеку», а стосуються стадії примусового виконання судових рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому у зв'язку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved