Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство "Банк Форум " (далі - ПАТ "Банк Форум") звернулось до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2008 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким останній надано кошти в сумі 36 тис. доларів США зі сплатою 13 процентів річних на строк до 25 липня 2033 року. У той самий день, з метою забезпечення виконання зобов'язань, ПАТ «Банк Форум» уклало з [PERSON] договір поруки. Позичальник зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку із чим станом на 28 березня 2014 року в нього утворилась заборгованість. Позивач просив стягнути солідарно з боржника і поручителя цю заборгованість за кредитом, проценти й пеню та, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, достроково стягнути решту кредиту, а всього 29 622, 57 дол. США, що за курсом НБУ становить 321 410, 81 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 28 188, 49 дол. США, заборгованості по процентам в сумі 103, 24 дол. США, суми пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами - 230, 84 дол. США. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0304/08/15- N від 25 липня 2008 року у розмірі 29 622, 57 дол. США, що за курсом НБУ становить 321 410, 81 грн. та складається з заборгованості по кредиту - 28 188, 49 дол. США, заборгованості по процентам - 103, 24 дол. США, суми пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами - 230, 84 дол. США. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь держави суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 214, 11 грн. З вказаним рішенням не погодився відповідач [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем була невірно визначена заборгованість за кредитним договором, оскільки банк зарахував не всі кошти, сплачені боржником в рахунок погашення заборгованості. Також суд в порушення вимог закону розглянув справу без його належного повідомлення про час та місце розгляду справи. Представник ПАТ "Банк Форум", Комаров К.П., діючий за довіреністю, в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 25 липня 2008 року між ПАТ "Банк Форум" та [PERSON] укладено кредитний договір № 0304/08/15-N, за яким останній надано кошти в сумі 36 тис. доларів США зі сплатою 13 процентів річних на строк до 25 липня 2033 року. Згідно з пунктом 3.2.2 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитним коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань.(а.с.10-11) Для забезпечення виконання кредитного договору від 25 липня 2008 рок ПАТ "Банк Форум" та [PERSON] уклали договір поруки № 0304/08/15-N(П) (а.с.12). Згідно з пунктами 1.1, 2.1 зазначеного договору, [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед ПАТ "Банк Форум" за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, як й позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, неустойки, інших платежів, передбачених кредитним договором. 24 березня 2014 року у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором і наявністю заборгованості ПАТ "Банк Форум" надіслало письмові вимоги до відповідачів про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів від дати отримання цих вимог. (а.с.7-9). Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином з не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором і дає підстави для дострокового стягнення боргу за цим договором в солідарному порядку з боржника і поручителя в повному обсязі. Повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна. Так, зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України) У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. У справі, яка переглядається, суд дійшов висновку про те, що порука не припинилась та діє щодо всього боргу, який утворився у боржника [PERSON] - з жовтня 2012 року. Однак зазначений висновок не відповідає змісту цих норм. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 25 липня 2033 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Згідно п.п. 2.3., 2.7. кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 117,00 грн. Проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно п.4.1. договору поруки, укладеному між позивачем та [PERSON], порука припиняться з припиненням зобов'язань за кредитним договором, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя, в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Отже з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, в даному випадку річного строку, для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через рік після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу річного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6- 53 цс 14. Отже, оскільки заборгованість у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів з погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника, згідно наданого позивачем розрахунку у період з жовтня 2012 року, позивач звернувся до суду 30 квітня 2014 року та розрахував заборгованість станом на 28 березня 2014 року, то сума заборгованості, яка підлягає до стягнення солідарно з відповідачів ( боржника та поручителя ) має обчислюватися з 29 квітня 2013 року по 28 березня 2014 року, а сума заборгованості, яка виникла станом з жовтня 2012 року по 29 квітня 2013 року підлягає стягненню з боржника. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума боргу за кредитним договором № 0304/08/15-N від 25 липня 2008 року за період з 29 квітня 2013 року по 28 березня 2014 року дорівнює 29 154, 57 дол. США, що за курсом НБУ становить 316 332 грн. 92 коп. та складається з заборгованості по кредиту - 27 720, 49 дол. США, заборгованості по процентам - 1203, 24 дол. США, суми пені за простроченим кредитом та процентами - 230, 84 дол. США, що підлягає до стягнення солідарно з відповідачів. Заборгованість за період з жовтня 2012 року по 29 квітня 2013 року становить 468 дол. США, що за курсом НБУ складає 5077 грн. 89 грн. та є заборгованістю за тілом кредиту і підлягає стягненню з боржника [PERSON] Разом з тим є неспроможними посилання апелянта на те, що не всі платежі боржника за договором кредиту увійшли до розрахунку банку, оскільки на користь цих доводів відповідачами не надано доказів. Згідно наданої позивачем виписки по особовим рахункам з 25 липня 2008 року по 02 лютого 2015 року, всі зроблені [PERSON] в рахунок погашення кредитних зобов'язань платежі зараховувались за призначенням. Доводи [PERSON] про те, що суд першої інстанції не врахував, що в теперішній час законодавчо закріплений мораторій на нарахування штрафних санкцій на заборгованість за кредитними зобов'язаннями є необгрунтованими, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, а позивачем нарахована та стягнута судом пеня за період з березня 2013 року по березень 2014 року. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не приймається апеляційним судом до уваги. Таким чином, зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено помилку у застосуванні норм матеріального права, відповідно до приписів ст.309 ЦПК України, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої з відповідачів заборгованості і розподілу судового збору

Outcome: partial