Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернуся до суду з відповідним позовом зазначаючи, що [INFO] року на веб-сайті «ГО «Розвиток Громади» мережі Інтернет була розміщена стаття під назвою «[INFO]». [INFO] року на веб-сайті «ГО «Розвиток Громади» мережі Інтернет була розміщена стаття під назвою «[INFO]». Позивач вважає, що в даних статтях наведені матеріали, які є неправильними і шкодять його діловій репутації, а саме: «Громадські активісти з'ясували, що колишній митник [PERSON], якого, за неофіційними даними, звільнили через вимагання та отримання хабара, має намір зайняти посаду заступника голови СБУ Львівщини. [PERSON] працював на львівській митниці у відділі боротьби із контрабандою. За неофіційною інформацією, під час його служби було виявлено факт вимагання та отримання хабара від фізичної особи-підприємця. За це керівництво митниці запропонувало [PERSON] звільнитися зі служби за власним бажанням. Окрім того, 2012 року екс-митник балотувався в народні депутати від партії «Україна - Вперед», яка, як відомо, була технічним проектом Партії регіонів. У громадськості виникають суттєві запитання, щодо доцільності обрання на посаду заступника голови СБУ людини із заплямованою біографією. Тому одразу дві громадські організації направили звернення-протест у найвищі державні органи України». Крім того, були подані повні тексти документів(звернень-протестів) в яких зазначено, що позивача звільнено з митних органів за вимагання та отримання хабара; що він уникає участі у громадських радах при Управлінні СБУ; під час його служби у відділі боротьби з контрабандою був виявлений факт вимагання та отримання хабара від фізичної особи-підприємця. Вказує, що відсутність факту притягнення його до кримінальної відповідальності підтверджується довідкою про відсутність судимостей. Вважає, що відомості, повідомлені відповідачами у статті та листах в Адміністрацію Президента України, Службу Безпеки України, Кабінет Міністрів України принижують його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до позивача. Просить суд: - визнати, що інформація в публікації на веб-сайті «ГО «Розвиток Громади» мережі Інтернет, а саме статті під назвами «[INFO]» від [INFO] року та «[INFO]» від [INFO] року не відповідає дійсності, шкодить діловій репутації як громадського діяча та наносить шкоду інтересам; - зобов'язати власника веб-сайту «Розвиток Громади» навести спростування надрукованих на шпальтах сайту неправдивої інформації шляхом опублікування на цьому ж сайті та в місцевій газеті «Експрес» та принести публічні вибачення; - зобов'язати відповідачів скерувати листи з спростуванням наданої неправдивої інформації в Адміністрацію Президента України, Служби Безпеки України, Управління СБУ у Львівській області, Львівську обласну державну адміністрацію та Львівську обласну раду. Позивач в судовому засіданні та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Додатково зазначили, що позивач під час роботи на митниці до дисциплінарної відповідальності не притягався, а навпаки йому оголошена подяка. Вважають, що у публікаціях та листах стверджується про притягнення його до кримінальної відповідальності, але доказів у відповідачів нема. Позивач перебував на посаді консультанта начальника СБУ у Львівській області та подав документи для участі у конкурсі на посаду першого заступника голови СБУ у Львівській області, а відтак він не є публічною особою. Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили (а.с.100-104,141-143,221-223), зазначивши, що дійсно на сайті ГО «Розвиток Громади» були розміщені статті щодо позивача. При цьому, в обох статтях були посилання, що інформація ними отримана з неофіційних джерел. Щодо звернень до компетентних органів, вважають, що таке право їм надано згідно ст.40 Конституції України та ст. 21 Закону України «Про громадські об'єднання». У зверненнях - протестах вони просять провести ретельну перевірку кандидатури позивача на зайняття посади заступника голови СБУ у Львівській області. Крім того, оскільки позивач перебував на державній службі, - він є публічною фігурою і межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. І у статтях на сайті, і зверненнях до компетентних органів відповідачі висловлювали занепокоєння щодо формування кадрового складу органів СБУ висококваліфікованими, компетентними працівниками Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року на веб-сайті «ГО «Розвиток Громади» мережі Інтернет була розміщена інформація наступного змісту: «[INFO] направили офіційне звернення-протест у СБУ, Адміністрацію Президента, а також Кабінет міністрів України. Громадські активісти з'ясували, що колишній митник [PERSON], якого, за неофіційними даними, звільнили через вимагання та отримання хабара, має намір зайняти посаду заступника голови СБУ Львівщини. [PERSON] працював на львівській митниці у відділі боротьби із контрабандою. За неофіційною інформацією, під час його служби було виявлено факт вимагання та отримання хабара від фізичної особи-підприємця. За це керівництво митниці запропонувало [PERSON] звільнитися зі служби за власним бажанням. Окрім того, 2012 року екс-митник балотувався в народні депутати від партії «Україна - Вперед», яка, як відомо, була технічним проектом Партії регіонів» (а.с.8). До вказаної інформації був приєднаний лист, адресований СБУ України, Адміністрації Президента України та Кабінету Міністрів України за підписами голови ГО «Розвиток Громади» та голови ГФ «Афганська сотня» (а.с.9-10). [INFO] року на вказаному інтернет - ресурсі розміщена стаття: «[INFO]. Громадські організації "Я - Львівянин" та "Українська Спілка Учасників АТО" долучилися до активістів ГО "Розвиток Громади" і ГФ "Афганська Сотня" та висловили протест, стосовно призначення на посаду заступника голови СБУ Львівщини екc-митника із заплямованою репутацією. Львівянин [PERSON], якого голова СБУ публічно запросив працювати у відомство є колишнім працівником митниці, котрий, як відомо з неофіційних джерел, був змушений написати заяву на звільнення через корупційний скандал. Екс-митник уникає участі у громадських радах при Управлінні СБУ та намагається вести закулісні переговори, щоб зайняти керівну посаду. Нагадаємо, на Львівщині з 17 листопада з подачі [PERSON] стартував унікальний антикорупційний експеримент. Служба безпеки України почала запрошувати громадських активістів, які входять до складу антикорупційного комітету при громадських радах СБУ на керівні посади у спецслужбі. Активістам громадської організації «Розвиток громади» вдалося з'ясувати, що голова [PERSON] «веде закулісні переговори з певними громадськими організаціями та намагається «домовитися» про посаду заступника голови СБУ Львівщини». До активістів ГО "Розвиток Громади" долучилися інші громадські організації, які налічують сотні членів. Активісти спільно направили офіційне звернення-простест в Львівську облдержадміністрацію, обласну раду, Управління Служби Безпеки України в Львівській області та Громадську раду при ньому» (а.с.11). До згаданої статті приєднаний лист, адресований СБУ у Львівській області, Громадській раді при УСБУ у Львівській області, Львівській обласній державній адміністрації, Львівській обласній раді, який підписаний головами ГО «Розвиток Громади», ГФ «Афганська сотня», ГО «Я-Львів'янин», ГО «Українська спілка учасників АТО» (а.с.12-13). Згідно листа Служби Безпеки України від 27 січня 2015 року посада першого заступника начальника управління СБ України у Львівській області, до призначення на яку розглядався [PERSON], скорочена (а.с.73). За даними листа Державної фіскальної служби України від 28 січня 2015 року (а.с.87) позивачу наказом № 254-к від 28 липня 2004 року було оголошено догану. За результатами розгляду постанови прокуратури Львівської області про порушення дисциплінарного провадження від 14 лютого 2005 року, наказом Західної регіональної митниці від 23 лютого 2005 року № 47-к позивача було попереджено про неповну службову відповідність(а.с.87). Як встановлено судовим розглядом, у спірних статтях та листах дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Разом з тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно роз'яснень, які містяться у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про пресу», ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Право на відповідь, зокрема, для публічних діячів, політиків, як воно викладено в Рекомендації (2004) 16 Комітету Міністрів Ради Європи, є повністю доречним в новому медійному середовищі, оскільки воно дає можливість швидко оприлюднити заперечення на факти, що оспорюються. Суд вважає за необхідне зазначити, що не погоджується з позицією позивача, що останній не є публічною особою. По-перше, сам позивач вказав, що він є громадським діячем. По-друге, участь у конкурсі на заміщення посади першого заступника голови СБУ у Львівській області, є участю на заміщення посади державного службовця, яка передбачає певні вимоги та обмеження. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, публічним особам слід очікувати на менший ступінь захисту свого приватного життя. Крім того, пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Призначення на посаду першого заступника керівника СБУ у Львівській області під час проведення антитерористичної операції у країні, на думку суду, становило підвищений суспільний інтерес громади. Однак, при цьому, суд не може погодитися з позицією позивача, що інформація носить стверджувальний характер, Як свідчать матеріали справи, у спірній статті містяться мовні фрагменти «…за неофіційними даними…», «…за неофіційною інформацією…». Суд вважає за необхідне зазначити, що журналістська свобода та громадська діяльність також включають можливість перебільшень або навіть провокацій. Повідомлення новин, засноване на інтерв'ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль "сторожового пса суспільства" (див. рішення ЄСПЛ у справі "The Observer and The Guardian v. the United Kingdom", від 26 листопада 1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (див. рішення у справі "Газета "Україна-Центр" проти України" заява N 16695/04 від 15 липня 2010 року, остаточне 15 жовтня 2010 року). Положеннями ст.40 Конституції України, передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 Постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. З матеріалів справи вбачається, що поширення інформації відбулось також шляхом направлення відповідачами колективного листа СБУ України, Адміністрації Президента України, СБУ у Львівській області, Громадській раді при УСБУ у Львівській області, Львівській обласній державній адміністрації, Львівській обласній раді. За положеннями ст.10 Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров"я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, за змістом норми цієї статті Конвенції, свобода слова, преси, виступи та звернення громадських організацій як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини, і втрутитись у процес реалізації особою права на свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію тощо, національна влада може лише у випадках, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Суд звертає увагу, що аналіз національного законодавства, ст.10 Конвенції та практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту й того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. При цьому діяльність громадських об*єднань не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинні повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань, так само як і з питань, що становлять громадський інтерес. Крім того, громадськість має право на отримання такої інформації. Враховуючи викладене та судову практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що позивач, як публічний діяч, повинен був скористатись наданим йому частиною першою статті 277 ЦК України правом на відповідь, а також на власне тлумачення оприлюдненої інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, й тим самим надати громадянам можливість зробити власні висновки щодо його діяльності та безпідставності висунутих у його адресу висловлювань. Отже, факти, які б доводили, що згадані вище публікації мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, відсутні.

Outcome: dismissed