Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

В липні 2014 року ПАТ "Дельта Банк" (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору № 006-05095-190108 від 19.01.2008 року на загальну суму 1122,23 грн. та сплачений судові витрати. Позов обгрунтовувався тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором від 19.01.2008 року станом на 11.04.2014 року виникла заборгованість в сумі 1122,23 грн., яка складається з: 1010,76 грн. -заборгованість за сумою кредиту; 0,03 грн. - заборгованість за відсотками; 111,44 грн. - заборгованість за комісіями. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надіслав заяву, в якій зазначив, що вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заперечення, в якому посилався на повне виконання умов договору, просив застосувати строки позовної давності. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.01.2008 року між ПАТ "Дельта Банк" (правонаступник ТОВ "Комерційний Банк "Дельта") та [PERSON] був укладений кредитний договір № 006-05095-190108 за умовами якого позивач надавав відповідачу кредит у сумі 2074,00 грн., на придбання певного майна (послуг) на умовах визначених договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом виходячи зі ставки 0,01% річних, строком на 10 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 18 листопада 2008 року. Відповідно до розрахунку заборгованості наданої позивачем, станом на 11.04.2014 року виникла заборгованість в сумі 1122,23 грн. грн., яка складається з: 1010,76 грн. -заборгованість за сумою кредиту; 0,03 грн. - заборгованість за відсотками; 111,44 грн. - заборгованість за комісіями. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] від 19.01.2008, встановлений тривалістю 10 місяців з кінцевим терміном повернення всіх плат до 18.11.2008, що передбачено вказаним кредитним договором (а.с. 6-7). З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Дельта Банк" звернулося в суд із вказаним позовом 17.07.2014 року, згідно реєстраційного штампу суду на позовній заяві (а.с. 4). Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості за договором кредиту із пропуском встановленого ст. 257 ЦПК України строку позовної давності, що згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема щодо наявності фактичних даних (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що порушені права позивача не підлягають захисту у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed