Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], про звільнення майна з під арешту, третя особа без самостійних вимог: відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції в Закарпатській області . Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № MKV0AU04526058 від 30.06.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 55 000,00 гривень сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] уклали кредитно-заставний договір автотранспорту MKV0AU04526058 від 30.06.2006 року згідно якого позичальник надав Банку в заставу належне йому майно: легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21104, рік випуску 2006, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 15.03.2012 року головним державним виконавцем ВДВС Виноградівського РУЮ постановою у виконавчому провадженні накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] Згідно ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріорітет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріорітетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Накладення арешту на заставний автомобіль порушує права на задоволення вимог Позивача в рахунок предмету застави. У зв'язку з цим позивач просить звільнити з-під арешту заставлене майно. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Тому суд, розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми, з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави [PERSON] надав в заставу належне йому майно, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21104, рік випуску 2006, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою головного державного виконавця ВДВС Виноградівського РУЮ від 15.03.2012 року накладено арешт на майно, боржника та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконання виконавчого провадження №31707066, що належить [PERSON] Згідно ст.1 Закону України "Про Заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ст.15 Закону України "Про Заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Згідно ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріорітет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріорітетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем доведено пріоритетність обтяження заставленого майна, накладення арешту на автомобіль порушує права на задоволення вимог Позивача в рахунок предмету застави, а відтак вимога про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню. Однак, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимоги. Таким чином, вимога про стягнення судового збору саме з відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: partial