Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що з 24.07.2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач), який було розірвано 11.03.2014 року. У шлюбі в подружжя народився син - [PERSON] ([INFO]), який проживає разом з позивачем. Під час шлюбу подружжя придбало квартиру № 1 з належними до неї будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] (далі - майно), яке зареєструвало на ім'я [PERSON] З метою проведення повного розрахунку з продавцем за придбане майно, 13.07.2007 року між ВАТ КБ "Хрещатик" і [PERSON] було укладено кредитний договір № 86/568/07/фо, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 55 200 гривень на строк до 12.07.2023 року зі сплатою 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечено Іпотечним договором № 86/568/07/фо, який укладено 13.07.2007 року між ВАТ КБ "Хрещатик" і [PERSON], за умовами якого предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]), а також квартира [ADDRESS]. Погашення кредиту до розлучення відповідач здійснював за рахунок спільних коштів подружжя, а після розлучення виконання зобов'язань за кредитним договором здійснювала позивач за рахунок власних коштів. В червні 2016 року позивач достроково виконала зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя. Оскільки домовленості щодо поділу спільного майна подружжя з відповідачем не досягнуто, позивач просить суд визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя, а також розділити його визнавши за нею право власності на ? частки земельної ділянки площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]), а також квартири [ADDRESS]. Позивач подала до суду заяву в якій просила позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також вказав, що позов визнає. Оскільки особи, які беруть участь у розгляді справи скористались правом на розгляд справи у їх відсутність, суд ухвалює рішення на підставі наявних в справі даних і доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24.07.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON], що підтверджується даними в Свідоцтві про шлюб (а.с. 6). У шлюбі в подружжя народився син, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження (а.с. 8). 11.03.2014 року Липовецький районний суд Вінницької області ухвалив у справі № 136/379/14-ц рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області 24.07.2006 року, актовий запис № 39. Після розлучення син залишився проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується даними, які вказані в довідці № 2419 (а.с. 52), яка видана 21.09.2016 року Липовецькою міською радою. Під час шлюбу [PERSON] придбав квартиру № 1 в житловому будинку з належними до неї будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS], яке зареєстрував на своє ім'я, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 05.07.2007 року (а.с. 10-11), реєстраційним свідоцтвом (а.с. 12), Державним актом серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку (а.с. 14), витягом з Державного реєстру правочинів № 4237138 (а.с. 13). З метою проведення повного розрахунку з продавцем за придбане майно, 13.07.2007 року між ВАТ КБ "Хрещатик" і [PERSON] було укладено кредитний договір № 86/568/07/фо, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 55 200 гривень на строк до 12.07.2023 року зі сплатою 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечено Іпотечним договором № 86/568/07/фо (а.с. 15-17), який укладено 13.07.2007 року між ВАТ КБ "Хрещатик" і [PERSON], за умовами якого предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]), а також квартира [ADDRESS]. Погашення кредиту до розлучення відповідач здійснював за рахунок спільних коштів подружжя, а після розлучення виконання зобов'язань за кредитним договором здійснювала позивач за рахунок власних коштів, що підтверджується квитанціями (а.с. 19-46). В червні 2016 року позивач достроково виконала зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, у зв'язку з чим з Державного реєстру Іпотек було виключено відомості про обмеження за Іпотечним договором № 86/568/07/фо від 13.07.2007 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) спільна праця подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Оскільки домовленості щодо поділу спільного майна подружжя з відповідачем не досягнуто, вказане стало приводом для звернення позивача до суду з зазначеним позовом. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 Сімейного кодексу України). З зазначеного слідує, що частки сторін в спірному майні є рівними, отже позивач має право на визнання за нею право власності на ? частки, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, який не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved