Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що являється власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . В будинку зареєстрований але не проживає його син [PERSON] Відповідач не є співвласником будинку, його особисті речі відсутні, за комунальні послуги не сплачує та не веде спільне господарство. Його реєстрація перешкоджає мешканню в будинку і додає додаткових витрат на обслуговування будинку. Позивач не може отримати субсидію по оплаті комунальних послуг, що суттєво погіршує матеріальне становище. Крім того, син отримує кредити у банківських установах, своєчасно не повертає, з цього приводу йому постійно телефонують цих установ з вимогою погашення боргу. Посилаючись на викладене, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком та зобов`язати знятися з реєстрації. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Афенді В.П. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомив. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник третьої особи - виконкому Очаківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно копії свідоцтва про право власності та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.15, 16). У вказаному будинку з 23 червня 2010 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією домової книги та довідкою № 622/1101 від 27 березня 2020 року, наданою підрозділом з питань державної реєстрації відділу забезпечення діяльності ЦНАП Очаківської міської ради (а.с.20,27). Згідно акту про підтвердження факту не проживання осіб з числа зареєстрованих в житловому приміщенні від 19 травня 2020 року за підписом депутата Очаківської міської ради Ситникова О.Б . , за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] - власник та [PERSON] - дружина. [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2000 року. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її сином. Останній не проживає разом з ними приблизно з 2000 року, не спілкується, до них не приїжджає. До них декілька разів приїжджала його дружина з онукою, з якими він проживає в м.Миколаєві. Також зазначила, що син набрав кредитів. через що їм постійно телефонують з приводу повернення цих кредитів. У зв`язку з тим, що син зареєстрований за їх адресою вони не мають можливості оформити субсидію для оплати комунальних послуг. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що дружить з сім`єю [PERSON] більше 10 років, а їхнього сина [PERSON] знає ще більше, оскільки він навчався у школі разом з її сином. З тих пір як [PERSON] поїхав навчатися до м.Миколаєва, вона його більше не бачила. Він не приїжджає до батьків, не телефонує, а на дзвінки матері не відповідає. Свідком останнього факту вона була особисто. Від [PERSON] знає, що їх сина набрав декілька кредитів, які він не погашає, а батькам приходилося їх повертати. Також від [PERSON] знає, що вони не можуть оформити субсидію, оскільки їх син зареєстрований в будинку. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім ї. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до частини 1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або його членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Даний строк може бути продовженим наймодавцем, а в разі спору судом, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, суд вважає, що право відповідача [PERSON] на користування житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім`ї власника цього житла - [PERSON] . Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що відповідач [PERSON] у житлі за вищевказаною адресою відсутній з поважних причин. Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку протягом останніх 10 років з 2000 року. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки, судом не встановлені обставини, що зумовлюють продовження строку збереження жилого приміщення за відповідачем, то суд приходить до висновку, що його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача зобов`язати відповідача знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов наступного. Реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації, яким відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Цією статтею передбачено й порядок зняття з реєстрації, що є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а не суду. Таким чином, якщо судом буде вирішено питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловими приміщенням, це є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, відповідача з реєстрації відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Відтак, з врахуванням викладеного, вимога позивача зобов`язати відповідача знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial