Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON] про визнання недійсним п.3 договору оформленого у вигляді письмового замовлення покупця 02. термінал №7859 від 09 березня 2014 року, яким визначений розмір пені - 0.1 % від суми замовлення за кожен день затримки виконання замовлення. Позивач вважає дані умови договору такими, що є несправедливими і такими що не відповідають вимогам спеціальної правової норми - ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якою встановлений інший розмір пені на рівні трьох відсотків вартості роботи, а тому просив визнати недійсним п.3 спірного договору . Крім того, позивач просив суд на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" стягнути з відповідача 4239грн. пені за прострочення виконання замовлення, а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із змісту письмового замовлення покупця 02. термінал №7859 від 09 березня 2014 року, прибуткового касового ордеру №224 та акту прийому №7859 від 01.04.2014 між [PERSON] (замовник) та Фізичною особою підприємцем [PERSON] (постачальник) виникли відносини купівлі продажу товару (меблів). За умовами укладеного між сторонами договору, відповідач зобов'язався передати у власність позивача наступний товар: лінк - вітальню - вітрину, журнальний столик, тумбу ТВ, полку. Також, з договору випливає, що продавець зобов'язався доставити товар в м. Бориспіль. Окрім продажу та доставки вищевказаного товару в предмет договору купівлі - продажу інші умови не входило. Загальна ціна договору склала 8210грн. Строк доставки товару - 14.03.2014. З матеріалів справи вбачається, що свій обов'язок щодо доставки товару у встановлений договором строк відповідач виконав неналежним чином, лише 01 квітня 2014 року доставив позивачу товар, що визнається обома сторонами. Також встановлено, що пунктом 3 умов виконання замовлення покупця, сторони погодили, що у випадку затримки виконання замовлення більше ніж на 10 днів від погодженої дати доставки, постачальник зобов'язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0.1 % від суми замовлення за кожен день затримки, починаючи з десятого календарного дня затримки. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить визнати недійсним вказану умову договору щодо розміру пені, оскільки вважає її такою що є несправедливою в розумінні п.2 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" і такою що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. З п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). Системний аналіз статей 546 - 552 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" а також умов укладеного між сторонами договору свідчить про те, що встановлюючи в договорі пеню в розмірі 0.1 % від суми замовлення за кожен день затримки сторони не порушили принципу добросовісності, не було допущено істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Також, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З огляду на те, що стаття 10 Закону України "Про захист прав споживачів", на яку посилається позивач, визначає спеціальні права споживача у разі порушення умов саме договору про виконання робіт (надання послуг), а не договору про купівлю продаж товару, зазначена норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, в задоволенні вимоги про визнання недійсним частини договору та стягнення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" пені слід відмовити. В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що правовою підставою позовної вимоги щодо стягнення пені в сумі 4239 грн. є саме ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", а не умови укладеного договору, а тому просив розглядати спір в межах предмету та підстави поданого ним позову. Вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, лише у випадку завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Укладений між сторонами договір не передбачав відшкодування моральної шкоди у разі прострочення виконання зобов'язання продавцем. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини. Враховуючи встановлені у справі обставини, немає підстав і для застосування п. 5 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки у відповідності до вказаної правової норми споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди виключно у випадку завдання такої шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), а не внаслідок виконанням зобов'язання з порушенням строку. (Аналогічна думка викладена в постанові ВСУ у справі № 6-2205вов10, Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012рр.) проведеної ВСУ). За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON] про визнання недійсним частини договору, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed