Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом [PERSON], посилається на ті обставини, що працюючи у відповідача ПАТ " КЗРК", він виконував роботи в підземних умовах шахти, які з причин обмеженості робочого простору, не дозволяли постійно застосовувати засоби малої механізації, характеризувалися важкою фізичною працею, а також мали місце порушення роботодавцем нормативного провітрювання і не застосування засобів знепилення - запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК (гранично допустима концентрація). Дані факти підтверджуються актом розслідування хронічного професійного захворювання від 08.07.2013 року . Згідно пункту 17 акту розслідування хронічного профзахворювання причиною професійного захворювання явилась робота на протязі 23 років 7 міс. в умовах підвищеного рівня шуму та запиленості повітря робочої зони, що перевищували нормативні. Так, запиленість повітря робочої зони: - пил з вмістом вільного SiO2 від 10 до 70% в концентраціях від 4,20 до 5,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.Шум еквівалентний рівню 96дБА при ГДР 80 дБА. Винним у виникненні в нього професійного захворювання, він вважає роботодавця, який порушив законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", які передбачають створення підприємством безпечних і не шкідливих умов праці. За висновком профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) від 09.09.2013 р. йому вперше було встановлено всього 30% втрати професіональної працездатності, з яких - 15% - хронічне обструктивне захворювання легень першої- другої ст.( пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легенів 1-2 ст.), 10% - деформуючий артоз в поєднанні з перартрозом колінних суглобів, ПФ другого ст. і ліктьових суглобів, ПФ 1-2 ст., дв. плечолопатковий періартроз ПФ другого ст., 5%- нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху). У відповідності із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", йому було призначено та виплачено відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності, та провадяться страхові виплати, які компенсують відповідну частину втраченого заробітку. Позивач вказує на те, що з вини підприємства - відповідача він втратив працездатність, здоров'я, в результаті чого щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання та переживання, які проявляються в наступному: його турбує стійкий біль та обмеження рухів в ліктьових та колінних суглобах; має проблеми з ходою; відчуває періодичне оніміння кінцівок. Зазначає, що в зв'язку з постійними больовими відчуттями не має можливості спати, займатися побутовими справами. Його постійно турбує кашель, виникає відчуття задухи, що не дає нормально спати у лежачи. Він почуває себе зовсім виснаженим від нестерпних хронічних болів і від цього знаходиться в постійному нервовому стані. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в сумі 100 000 гривень, яку просить стягнути з ПАТ " КЗРК". У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" підтримує у повному обсязі, просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 100 000грн., при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві, та просить при винесені рішення врахувати - що з вини підприємства, позивачу заподіяна шкода здоров'ю, він втратив 30 відсотків професійної працездатності, через болісні відчуття в суглобах, постійний сильний кашель, змушений приймати медикаменти та звертатися за допомогою лікарів. У нього змінився рівень та ритм життєвої діяльності, він потребує багато зусиль для організації свого життя. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" Некрасова К.О. позов не визнала та суду пояснила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту. Також суду пояснила, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. При обговоренні питання про спричинення позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням, наявність чи відсутність інвалідності, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно запису в трудовій книжці, встановлено, що позивач в період з 27.07.1998 р. по 05.09. 2013р. працював: на шахті « Родіна» ПАТ "Кривбасзалізрудком" підземним ГРОЗ, підземним гірничим майстром, заступником начальника дільниці ( а.с.19-24). Комісією у складі: представників підприємства - відповідача, страхового експерта Фонду соціального страхування , профспілкової організації було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача від 08.07.2013 року. В цьому акті встановлено, що причиною отримання профзахворювань позивачем явилось робота на протязі 27 років 7 міс. в умовах важкої фізичної праці , запиленості повітря робочої зони, шуму що перевищували нормативні ( а.с.9-12). Винні посадові особи у виникненні професійного захворювання позивача не виявлені , т.я. у зв»язку із тривалим часом його роботи неможливо встановити відповідальних осіб . За висновком профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) від 09.09.2013 р. йому вперше було встановлено всього 30% втрати професіональної працездатності, з яких - 15% - хронічне обструктивне захворювання легень першої- другої ст.( пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легенів 1-2 ст.), 10% - деформуючий артоз в поєднанні з перартрозом колінних суглобів, ПФ другого ст. і ліктьових суглобів, ПФ 1-2 ст., дв. плечолопатковий періартроз ПФ другого ст., 5%- нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху) ( а.с.18). З наданих виписних епікризів медичних установ, встановлено, що позивач проходив неодноразово стаціонарно лікування в Українському науково - дослідному інституті промислової медицини та в 6 - й та 16-тій міських лікарнях міста Кривого Рогу, з приводу професійних захворювань. Відповідно медичних документів позивачеві рекомендовано: спостереження лікарів, щорічні курси відновної терапії, прийом медикаментів, санаторно - курортне лікування (Хмільник, Бердянськ, Приморськ та інші) ( а.с.30, 31, 32-33). Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 30% . Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися та бути під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час має проблеми з ходою, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. На підставі наданих суду доказів доведений факт заподіяння позивачеві моральних страждань. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен відшкодувати позивачеві моральну шкоду. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає часткової компенсації за наступними підставами. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Таким чином, обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив сам позивач, тобто - 100 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань в зв'язку з професійним захворюванням, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, а саме позивач дійсно втратив частину професійної працездатності, яка за висновком МСЕК визначена у 30%, але інвалідність йому не була встановлена, він звільнився із підприємства не за станом здоров"я, а узв"язку із виходом на пенсію. Також суд враховує наявність вини посадових осіб підприємства - відповідача в отриманні позивачем виробничої травми , оскільки у шкідливих умовах праці [PERSON] працював і на інших підприємствах та вважає, що компенсацію в заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі 18 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial