Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

06.12.2019р. [PERSON] через свого представника - адвоката Кулікова Г.Л. (діє на підставі договору від 27.06.2018р. і ордеру від 29.10.2019р. - а.с. 23) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію (а.с. 3-10). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2019р., головуючим по справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. 1). 09.12.2019р. судом направлений запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача і згідно відповіді, яка надійшла до суду 17.12.2019р., відповідач значиться зареєстрованим на території Соборного району м. Дніпра (а.с. 24-25). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 18.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у цивільній справі № 201/13538/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 26). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.01.2020р. залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] (а.с. 34). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.03.2020р. за наслідками оскарження цієї ухвали представником [PERSON] - адвокатом Куліковим Г.І., скасовано ухвалу суду від 29.01.2020р. про залишення позову без розгляду, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 54-55). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Наумову О.С. (а.с. 58). Ухвалою судді Наумової О.С. від 30.04.2020р. відкрито провадження по справі та розгляд справи відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 59). Ухвалою судді від 22.05.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи в позовному провадженні з повідомленням сторін, у звязку із його необґрунтованістю, подовжено [PERSON] строк для подачі відзиву на позовну заяву на п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали (а.с. 93-94). Ухвалою судді Наумової О.С. від 05.06.2020р. відвід, заявлений [PERSON] судді Наумовій О.С. по даній цивільній справі визнано необґрунтованим, справу передано для вирішення питання про відвід судді (а.с. 112-113). Ухвалою судді Батманової В.В. у задоволенні заяви про відвід судді Наумової О.С. відмовлено (а.с. 118-119). Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.06.2020р. відвід, заявлений вдруге [PERSON] судді Наумовій О.С. визнано необґрунтованим, справу передано для вирішення питання про відвід судді (а.с. 122-123). Ухвалою судді Демидової С.О. у задоволенні заяви про відвід судді Наумової О.С. відмовлено (а.с. 127-128). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] у мережі Інтернет на веб-сайті « [INFO] » на каналі « [INFO] » було опубліковано відео тривалістю 23 хв. 44 сек. «[INFO] » за посиланням [INFO] в якому відповідач [PERSON] звинувачує [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також єврейську спільноту міста Дніпра у вчиненні ряду злочинів, акцентуючи увагу глядачів саме на національності людей, які, як вважає [PERSON] , вчиняли певні злочини. Так, [PERSON] з 00 хв. 39 сек. по 01 хв. 02 сек. заявляє: «Я веду здоровий образ жизни, не пью, не курю, не употребляю наркотики, поэтому несчастного случая со мной за 50 лет не произошло и не должно произойти в результате этого видеообращения, если такой факт будет иметь место, виновными лицами прошу считать: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Тобто відповідач заздалегідь призначає винних у злочині, який не було скоєно, намагається створити у глядачів відео враження того, що саме позивач разом з іншими особами може вчинити насильницькі злочини з метою помсти або залякування відповідача за його особисту позицію чи діяльність. З 04 хв. 44 сек. по 05 хв. 54 сек. автором відео повідомляється: «Я гражданин Украины, славянин, де-юре являюсь собственником 2-х зданий по улице Запорожское шоссе, 52д и 52е, город Днепр , каждое из которых более 1 100 м.кв здания автомойки по адресу: ул. Космическая, 1-к город Днепр , площадью 1200 м.кв., 3-х двухкомнатных квартир, находящихся в [ADDRESS] , квартиры 2 , 4 , 5 площадь каждой 70 м.кв. Однако на сегодня указанным имуществом, невзирая на решение судов, наличие более 10-ти уголовних производств, де-факто пользуется незаконная преступная группировка, состоящая из [PERSON] - єврей, член попечительского совета указаиной синагоги (имеется ввиду - синагоги «Золотая роза»), [PERSON] - єврей, член попечительского совета указаиной синагоги (имеется ввиду - синагоги «Золотая роза»), Петровского [PERSON] - глава бандитского блока синагоги. Данная преступная группа лиц завладела моими помещениями на оснований поддельних документов, запугивая меня и моих близких родственников». Відповідач, акцентуючи увагу на національності позивача, повідомляє про те, що [PERSON] разом з іншими особами злочинним шляхом позбавив [PERSON] майна. Однак це нічим не підтверджено. Насправді будівель за адресами: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 52д та 52е, взагалі не існує на території міста Дніпра, що підтверджується листом Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами ДМР про надання інформації щодо присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна №9/25-249 від 02.11.2017р. Тому, про які саме будівлі йде мова - не відомо. Також позивач зазначає, що ні він, ні господарські товариства, в яких він є засновником, не володіють майном, вказаним відповідачем у відео. Таким чином, відповідач повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що позивач злочинним шляхом заволодів нерухомим майном за адресами: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 52д, 52е, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 1-к, м. Бердянськ, вул. Макарова, буд. 156 , квартири № 2 , 4 , 5. З 07 хв. 43 сек. по 08 хв. 36 сек. відповідач зазначає: « [PERSON] - хозяин мясной фабрики « Алан », ведя со мной переговори на протяжении 6-ти встреч на дистанции 1,5 лет по поводу покупки зданий по адресу: Запорожское шоссе, 52д, 52е , по заниженной цене, на 7-й встрече мне заявил: «[PERSON], ти не хотел мне продавать данные здания, так я вот в них уже не нуждаюсь. У тебя эти здания [PERSON] украл, а я их купил». То есть он мне в глаза заявляет, что он купил украденное и ему этот факт известен. Вот в этом и весь занавес. Без комментариев. Капустин - чистейшей води мошенник. Для [PERSON] хочу передать, что воспитанные и благородные члены еврейской общины, а таковые имеются, за глаза называют его позором еврейского народа». У наведеному фрагменті відео відповідач звинувачує [PERSON] у придбання викраденого майна, яке взагалі не існує. Також називає позивача шахраєм, однак не обґрунтовує це фактами. З 08 хв. 56 сек. по 10 хв. 20 сек. відповідач заявляє: «От в сей вышеуказанной группы людей (на зкране есть упоминание фамилии [PERSON] ) мне на протяжении 5-ти лет поступают угрозы физической расправы, вплоть до убийства, если я не остановлюсь и не подарю указанного имущества. Запугивают меня тем, что они меня изобьют, убьют, подстроят мне смертельную аварию, отравят, подкинут наркотики, посадят в тюрьму и убьют уже в тюрьме, спалят мне автомобиль и так далее. Такие попытки уже имели место быть. Так около года назад мною лично было подписано очередное заявление на имя бывшего начальника полиции области [PERSON] о совершении этой группой в отношении меня ряда преступлений. Данное действие происходило в субботу, в этот же день происходит чисто случайное совпадение: ровно через 5 часов неизвестные лица врываются в масках в принадлежащее мне на праве собственности помещение кафе «Хайзенберг» и подпаливают помещение изнутри, в которых находилось около 20-ти женщин и детей. По данному престутению СБУ завело уголовиое дело как террористический акт, однако по нему до сих пор не принято законное решение. В общей сложности касательно моих 6-ти заявлений полиция и прокуратора не возбудила ни одного уголовного дела, крышуя данную преступную группировку». В даному фрагменті відео відповідач звинувачує [PERSON] у причетності у якості організатора до вчинення таких злочинів, як вимагання, підпал приміщення, втім заявляє, що діяння кваліфіковане як терористичний акт. Відповідачем у відео не наведеного жодного факту на підтвердження причетності [PERSON] до вчинення підпалу у приміщенні кафе « Хайзенберг ». Бездіяльність органу досудового розслідування відповідачем пояснює впливом [PERSON] , що також не підтверджено. З 13 хв. 54 сек. по 14 хв. 37 сек. відповідач заявляє: «Не видержав весь этот кошмар мой компаньон большой труженик и умница [PERSON] скончался на сьемной квартире при неизвестних обстоятельствах. Он был похоронен по какой-то причине в закритом гробу 3 января 2019 года. Я уверен, что его убили и заказниками его убийства, как и прямыми выгодополучателями являются вышеиеречисленные - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Мне о вымогательстве с него денег, помещений и подписей на учредительных документах неоднократно говорил [PERSON] , а также говорил, что боится в том, что его убьют». В цьому фрагменті відео [PERSON] звинувачує позивача та інших осіб у вбивстві [PERSON] , що також нічим не підтверджується. Таким чином, [PERSON] безпідставно звинуватив позивача у вчиненні таких злочинів, як шахрайство (ст. 190 КК України), вимагання (ст. 189 КК України), терористичний акт (ст. 258 КК України), вбивство (ст. 115 КК України). Позивач вважає, що повідомленням неправдивої інформації відповідач принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. На адвокатський запит Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлено, що 04.02.2019р. СВ Соборного ВП ДВП внесено відомості до ЄРДР №12019040650000299 за фактом підпалу кафе «Хайзенберг», розташованого за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 6 за ч. 2 ст. 194 КК України. В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження з обвинувальним актом направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Згідно автоматизованої бази ЄРДР 24.08.2019р. до СВ Соборного ВП ДВП з СВ УСБУ в Дніпропетровській області надійшли матеріали кримінального провадження № 2201904000000016 відкритого 21.02.2019р. за фактом підпалу кафе «Хайзенберг», розташованого за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 6 за ч. 2 ст. 194 КК України. Таким чином, підпал кафе «Хайзенберг» кваліфіковано як умисне знищення або пошкодження майна, а не терористичний акт. Досудове розслідування за даним фактом завершено. Обвинувальний акт направлено до суду. Серед осіб, яких обвинувачують у вчиненні вказаного злочину, відсутній [PERSON] . Тому звинувачення [PERSON] у причетності до підпалу кафе « Хайзенберг » є безпідставними та голослівними. [PERSON] - ділова людина, засновник господарських товариствах, має багато ділових контактів та партнерів. Безпідставні звинувачення його у причетності до ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, зроблені з метою формування іміджу [PERSON] як злочинця, безпринципної людини, яка готова на будь-які дії, щоб отримати певні активи в своє розпорядження, псують та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідач розмістив відео «[INFO] » в мережі Інтернет на загальнодоступному та одному з найпопулярніших веб-сайтів України та світу www.youtube.com. Протягом всього відео відповідач згадує [PERSON] як вимагателя, шахрая, обвинувачує у вбивстві, розповідає про приналежність до «єврейської секти», яка контролює всіх високопоставлених посадових осіб міста Дніпра та області, через що «члени секти» можуть безкарно вчиняти злочини. Відео «[INFO] » на момент звернення із цим позовом набрало більше 30 тис. переглядів. Глядачі, які переглянули відео та зробили певні висновки під впливом відповідача, залишили образливі коментарі під згаданим відео. Поширена інформація стосується саме [PERSON] , адже відповідач називає [PERSON] «хозяином мясной фабрики « Алан ». Позивач дійсно є засновником ТОВ «АЛАН» (код ЄДРПОУ 24447183), яке займається виробництвом м`яса, м`ясних продуктів та іншою супутньою діяльністю. На відео (з 07 хв. 43 сек. по 08 хв. 36 сек.), де відповідач розповідає про [PERSON] , у правому верхньому куті екрану знаходиться фотографія [PERSON] .. Пізніше відео «[INFO] » було видалено адміністрацією сайту www.youtu.be.com через порушення правил Youtube щодо дискримінаційних висловлювань. З урахуванням вкладеного, просив визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, викладену у відео « [INFO] » (доступне за посиланням [INFO] яке розміщено у мережі Інтернет на сайті www.youtube.com на каналі « [INFO] », про те, що: [PERSON] є член злочинної організації або іншого злочинного формування; заволодів майном [PERSON] злочинним шляхом, є шахраєм, здійснював тиск на [PERSON] щодо заволодіння його майном, причетний до підпалу кафе «Хайзенберг», є замовником, вигодонабувачем або іншим шляхом причетний до вбивства [PERSON] . Також просив зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом викладення на каналі « [INFO] » на сайті www.youtube.com відео, в якому [PERSON] особисто повідомить глядачів російською мовою про недостовірність поширеної інформації та вибачиться перед [PERSON] за поширення недостовірною інформації. Компенсувати судові витрати за рахунок відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнав. Правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався у порядку, встановленому ст. 178 ЦПК України, не дивлячись на продовження судом йому строків на надання відзиву (а.с. 93 - 95). 17.07.2020р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX, яким внесено зміни до ч. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, згідно із якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Прикінцевими та перехідним положеннями цього Закону № 731-IX передьбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Отже, через 20 днів після набрання чинності Законом № 731-IX, а саме 06.08.2020р., у відповідача закінчилися строки для подання відзиву на позову. Однак, не дивлячись на закінчення указаних строків, а також надання судом відповідачеві можливості надати відзив на позов (навіть з урахуванням часу на перебіг поштової кореспонденції), станом на день розгляду даної справи, заяви про поновлення процесуального строку на подання відзиву відповідач не надав, правом на надання відзиву не скористався. Однак 21.05.2020р. відповідач надав заяву, з якої вбачається незгода відповідач із заявленим до нього позовом. Вказав, що стосовно [PERSON] порушено ряд кримінальних справ, в яких відповідач є потерпілим і заявником, а саме: № 42016040000000232 від 16.03.2016р. за ч. 1 ст.206-2 КК України, № 12017040640000034 від 06.01.2017р. за ч. 3 ст. 290 КК України, № 12016040030001136 від 04.12.2016р. за ч. 4 ст.191 КК України, № 12019040640001289 за ч. 1 ст. 190 КК України. Ці справи занедбані, не розслідуються вже більше 5-ти років, [PERSON] не притягнутий до кримінальної відповідальності. [PERSON] є членом злочинного угруповання, яке скоїло особливо тяжкі злочини. Корумповані правоохоронні органи України не розслідують злочини скоєні групою, до якої входить [PERSON] , тому відповідач звернутися з позовом про повернення майна до господарського суду, розгляд спору триває. У справі № 904/11390/16 відповідачем є ТОВ «Алан спорт». [PERSON] , будучи власником і вигодонабувачем вкраденого у відповідача будівлі, дає злочинні вказівки підлеглим про недопуск експерта на об`єкт вже більше року, про що порушено кримінальну справу, однак вона не розслідується. Перша і апеляційна інстанції господарського суду винесли незаконне рішення, оскільки суддів [PERSON] купував. Постановою Верховного Суду від 18.04.2018р. скасовані ці рішення, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з вказівкою про обов`язкове проведенням будівельної експертизи. Вказував, що [PERSON] з сином неодноразово погрожували відповідачеві і його родині втратою здоров`я і життя. Порушена кримінальна справа, яка незаконно закрита. Убитий компаньйон відповідача [PERSON] , викрадено по підробленим документам і перебуває у користуванні [PERSON] майно відповідача. Враховуючи категорію спору, надану відповідачем заяву, з якої вбачається незгода із позовними вимогами, обізнаність відповідача про наявність віднесеного на вирішення суду даного спору, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Як вказує позивач [INFO] у мережі Інтернет на веб-сайті «www.youtube.com» на каналі « [INFO] » опубліковано відео тривалістю 23 хв. 44 сек. «[INFO] », яке було доступне за посиланням [INFO] , в якому [PERSON] звинувачує у т.ч. відповідача [PERSON] у вчиненні ряду злочинів. На підтвердження розміщення відео позивачем диск із відеозаписом, який оглянутий судом (а.с. 14). Оглядом даного диску встановлено, що на ньому знаходиться відеофайл під назвою «[INFO]», тип «МР4», розміром 125 МБ, який створений 14.10.2019р. о 17 год. 37 хв. (а.с. 139 - 141). На даному диску мається відеозапис із зображенням відповідача (а.с. 137 - 138), який, починаючи приблизно з 04 хвилини відео, особисто промовляє текст такого змісту (мовою оригіналу - російською): «Я веду здоровий образ жизни, не пью, не курю, не употребляю наркотики, поэтому несчастного случая со мной за 50 лет не произошло и не должно произойти в результате этого видеообращения, если такой факт будет иметь место, виновными лицами прошу считать: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Я гражданин Украины, славянин, де-юре являюсь собственником 2-х зданий по улице Запорожское шоссе, 52д и 52е, город Днепр , каждое из которых более 1 100 м.кв здания автомойки по адресу: ул. Космическая, 1-к город Днепр , площадью 1200 м.кв., 3-х двухкомнатных квартир, находящихся в [ADDRESS] , квартиры 2 , 4 , 5 площадь каждой 70 м.кв. Однако на сегодня указанным имуществом, невзирая на решение судов, наличие более 10-ти уголовних производств, де-факто пользуется незаконная преступная группировка, состоящая из [PERSON] - єврей, член попечительского совета указаиной синагоги (имеется ввиду - синагоги «Золотая роза»), [PERSON] - єврей, член попечительского совета указаиной синагоги (имеется ввиду - синагоги «Золотая роза»), Петровского [PERSON] - глава бандитского блока синагоги. Данная преступная группа лиц завладела моими помещениями на оснований поддельних документов, запугивая меня и моих близких родственников. [PERSON] - хозяин мясной фабрики « Алан », ведя со мной переговори на протяжении 6-ти встреч на дистанции 1,5 лет по поводу покупки зданий по адресу: [ADDRESS] , по заниженной цене, на 7-й встрече мне заявил: «[PERSON], ти не хотел мне продавать данные здания, так я вот в них уже не нуждаюсь. У тебя эти здания [PERSON] украл, а я их купил». То есть он мне в глаза заявляет, что он купил украденное и ему этот факт известен. Вот в этом и весь занавес. Без комментариев. Капустин - чистейшей води мошенник. Для [PERSON] хочу передать, что воспитанные и благородные члены еврейской общины, а таковые имеются, за глаза называют его позором еврейского народа. От в сей вышеуказанной группы людей (на зкране есть упоминание фамилии [PERSON] ) мне на протяжении 5-ти лет поступают угрозы физической расправы, вплоть до убийства, если я не остановлюсь и не подарю указанного имущества. Запугивают меня тем, что они меня изобьют, убьют, подстроят мне смертельную аварию, отравят, подкинут наркотики, посадят в тюрьму и убьют уже в тюрьме, спалят мне автомобиль и так далее. Такие попытки уже имели место быть. Так около года назад мною лично было подписано очередное заявление на имя бывшего начальника полиции области [PERSON] о совершении этой группой в отношении меня ряда преступлений. Данное действие происходило в субботу, в этот же день происходит чисто случайное совпадение: ровно через 5 часов неизвестные лица врываются в масках в принадлежащее мне на праве собственности помещение кафе «Хайзенберг» и подпаливают помещение изнутри, в которых находилось около 20-ти женщин и детей. По данному престутению СБУ завело уголовиое дело как террористический акт, однако по нему до сих пор не принято законное решение. В общей сложности касательно моих 6-ти заявлений полиция и прокуратора не возбудила ни одного уголовного дела, крышуя данную преступную группировку. Не видержав весь этот кошмар мой компаньон большой труженик и умница [PERSON] скончался на сьемной квартире при неизвестних обстоятельствах. Он был похоронен по какой-то причине в закритом гробу 3 января 2019 года. Я уверен, что его убили и заказниками его убийства, как и прямыми выгодополучателями являются вышеиеречисленные - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Мне о вымогательстве с него денег, помещений и подписей на учредительных документах неоднократно говорил [PERSON] , а также говорил, что боится в том, что его убьют». Позивачем долучено до позову скріншот зі сторінки Інтернет, датований [INFO] із зображенням наявності відео з назвою « [INFO] », 30 668 переглядів. На сторінці зазначено «[INFO]» 381 подписчик, Если тебе не безразлично, то что ты и твои дети потеряют Украину, ты обязан посмотреть это обращение!!!. Смотрите видею https://www.youtube.com/watch?v=ffyТa» (а.с. 16). Як установлено (перевірено) судом, відео за посиланням [INFO] ) дійсно було видалено адміністрацією сайту www.youtu.be.com через порушення правил Youtube щодо дискримінаційних висловлювань. За посиланням https://www.youtube.com/watch?v=j2qwrXPО5yM відео на сайті «youtube» - відсутнє та вказано « [INFO] » (а.с. 136). На підтвердження видалення відео позивачем також надана роздруківка (скріншот) з видеохостингу youtube (а.с. 18, 19). Однак, не дивлячись на те, що відео « [INFO] », вже не доступне за посиланням [INFO] , воно доступне до перегляду за іншими посиланнями, зокрема: [INFO] , [INFO] , [INFO] З огляду на викладене можна стверджувати, що представлений позивачем відеозапис був розміщений за посиланням [INFO] переглядався певною кількістю користувачів мережі Інтернет. Таким чином, позивачем доведений факт ознайомлення з поширеною недостовірною негативною інформацією щодо позивача невизначеного кола осіб (більше однієї). Згідно зі ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 50, 51 ЦПК України). Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Означене роз`яснене у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Така позиція підтримується Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2019р. по справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18). Як установлено судом, автором відео-звернення «[INFO] » є відповідач, воно записане і викладене особисто ним на власному ютуб-каналі «[INFO]», промовляється особисто відповідачем, чого ним не спростовано у поданих суду заявах. Хоча відео видалене через порушення правил Youtube, однак воно доступне до перегляду за іншими посиланнями, що мають певну кількість перегляді. Таким чином, саме відповідач є автором інформаційного матеріалу. Позивач просить взнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію про те, що: [PERSON] є член злочинної організації або іншого злочинного формування; заволодів майном [PERSON] злочинним шляхом, є шахраєм, здійснював тиск на [PERSON] щодо заволодіння його майном, причетний до підпалу кафе «Хайзенберг», є замовником, вигодонабувачем або іншим шляхом причетний до вбивства [PERSON] . У вказаному відео-зверненні автор відео [PERSON] зазначає, що його майном, що знаходиться у м. Дніпрі і у м. Бердянську на підставі підроблених документів, незаконно заволоділо злочинне угруповання, до якої входить серед інших, [PERSON] . Вказує, що [PERSON] - господар м`ясної фабрики « Алан », у переговорах з відповідачем з приводу придбання будинків за адресою: [ADDRESS] , за заниженою ціною, заявив відповідачеві, що ці будівлі вкрав [PERSON] , а він ( [PERSON] ) їх купив. Тому [PERSON] - шахрай. Від всієї групи людей (злочинного угруповання), серед яких є [PERSON] , відповідачеві надходять погрози фізичної розправи, вбивства, отруєння тощо якщо той не подарує своє майно. Так, рік тому відповідач написав заяву до начальника поліції області про вчинення цією групою щодо відповідача ряду злочинів. І того ж дня рівно через 5 годин невідомі особи увірвалися в масках у належне відповідачеві приміщення кафе « Хайзенберг » і підпалили його зсередини. За даним фактом СБУ розпочата кримінальна справа за ознаками терористичного акт, однак по ньому до цього часу не прийняте рішення. Щодо його заяв поліція та прокуратура не порушила жодної кримінальної справи, «кришуючи» вказане злочинне угруповання. Також відповідач вказує у відеозверненні, що він впевнений, що його друга [PERSON] убили і замовником вбивства, прямим вигодонабувачем від цього був також [PERSON] . На підтвердження того, що відповідачем поширена недостовірна інформація позивачем наданий лист СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській від 23.10.2019р. № 99/129, яким на адвокатський запит надана інформації щодо наявності в СВ Соборного ВП ДВП кримінальних проваджень, відкритих за фактом підпалу кафе «Хайзенберг», розташованого за адресою: м. Дніпро, площа Соборна 6. Повідомлено, що 04.02.2019р. СВ Соборного ВП ДВП внесено відомості до ЄРДР № 12019040650000299, за фактом підпалу кафе «Хайзенберг», розташованого за адресою: м. Дніпро, площа Соборна 6, за ч. 2 ст. 194 КК України. В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12019040650000299 встановлено осіб причетних до вчинення вказаного злочину, 09.07.2019 матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Також з автоматизованої бази ЄРДР встановлено, що 24.08.2019р. до СВ Соборного ВП ДВП з СВ УСБУ в Дніпропетровській області надійшли матеріали кримінального провадження № 2201904000000016 відкритого 21.02.2019р. за фактом підпалу кафе «Хайзенберг», розташованого за адресою: м. Дніпро, площа Соборна 6, за ч.2 ст. 194 КК України. Станом на 23.10.2019р. досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває. Водночас, з даних комп`ютерної програми документообігу загальних судів Д-3 встановлено, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська дійсно слухається кримінальне провадження № 201/6245/19 (пр. № 1-кп/201 /921 /2020), відомості про яке 04.02.2019р. внесені до ЄРДР за № 12019040650000299, стосовно: [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України; [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», положення якої кореспондуються з частиною 1 ст. 200 ЦК України, під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. За правилами статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Фізичній особі, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, статтею 277 ЦК України надано право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7). Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. При цьому, у відповідності до роз`яснень, наведених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Водночас, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відтак, проаналізувавши вказані вище положення законодавства, вбачається, що тягар доказування факту поширення недостовірної інформації відповідачем покладається на позивача, а тягар доказування того, що поширена інформація є достовірною - на відповідача. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У поданій 21.05.2020р. заяві відповідач вказував, що стосовно [PERSON] порушено ряд кримінальних справ (4 провадження), у яких відповідач є потерпілим, які не розслідуються належним чином вже 5 років, [PERSON] не притягнутий до кримінальної відповідальності. Однак наполягав, що [PERSON] є членом злочинного угруповання, тому він (відповідач) звернувся із позовом до Господарського суду Дніпропетровської області. До заяви відповідач долучив постанову Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 904/11390/16 за позовом ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» (представник позивача - Пелих Д.І.) до ТОВ «МТ-1», ТОВ «Дельмар Крим» і ТОВ «Алан-Спорт», якою скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017р., а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. З установленими у цій справі обставинами, 30.11.2009р. між ТОВ ВБП «Восток» та ТОВ «МТ-1» укладено договір про пайову участь у будівництві об`єкта №01/П/ЗШ, відповідно до умов якого сторони беруть пайову участь у будівництві об`єкту приблизною загальною будівельною площею 2 400 кв.м. на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Запорізьке шосе у районі цвинтаря (Бабушкінський район) , зареєстрованій у Державному реєстрі земель за кадастровим номером 1210100000:02:128:00, з метою отримання у власність завершеного будівництва об`єкту в долях, визначених цим договором. ТОВ ВБП "Восток" фінансує будівництва об`єкту, ТОВ «МТ-1» виконує функції замовника - забудовника при будівництві об`єкту, забезпечує передачу ТОВ ВБП «Восток» по завершенню будівництва її частку збудованого. У подальшому між ТОВ ВБП «Восток» (продавець) та ТОВ «МТ-1» (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав №01/10-2д від 01.10.2013, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити майнові права на об`єкт будівництва у частині, що становить 1 094,1 кв.м. та являє собою громадський будинок (будівля комерційного призначення), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, буд. №52Д ; покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити майнові права (п.1.1 договору-3). 01.10.2013р. між ТОВ ВБП «Восток» та ТОВ «МТ-1» укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав №01/10-2д від 01.10.2013 року, відповідно до якої сторони доповнили положення розділу 6 договору купівлі-продажу майнових прав пунктом 6.4., перерозподілили площі та визначили, що після завершення будівництва сторони набувають право власності на об`єкт будівництва наступним чином: Сторона-1 (ТОВ ВБП «Восток») стає власником приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 52 Е - будівля комерційного призначення: підвал (літ. Б-2) S=373,4 кв.м., 1 поверх (літ. Б2) S374 кв.м., 2 поверх (літ.Б-2) S=374,2 кв.м., загальною площею 1 121,9 кв.м. згідно технічного паспорту на громадський будинок від 25.09.2013 року №13257; Сторона-2 (ТОВ «МТ-1») стає власником приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 52 Д , загальною площею 1 116,5 кв.м. та складається з: підвал (літ.А-2) S=373,4 кв.м., 1 поверх (літ. А-2) S=371,5 кв.м., 2 поверх (літ. А-2) S=371,6 кв.м. згідно технічного паспорту на громадський будинок від 25.09.2013 року №13256. 13.11.2013 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ТОВ «МТ-1» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12706881, відповідно до якого ТОВ "МТ-1" на праві приватної власності належить 1/1 частини будівлі загальною площею 1 116,5 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, будинок 52 Д . В той же день, 13.11.2013 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12701276, відповідно до якого ТОВ ВБП «Восток» на праві приватної власності належить 1/1 частини будівлі загальною площею 1 121,9 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе , будинок 52 Е . Верховний Суд вказував, що за вказаних обставин висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності укладення сторонами спірного договору купівлі-продажу майнових прав №01/10-2д від 01.10.2013 року є вірними, оскільки договір було укладено належним чином, виконано та сторони розпорядилися належним їм майном у відповідності до вимог закону. Однак, судами не було належним чином досліджено питання щодо наступного. Спір у справі фактично зводиться до того, чи є нерухоме майно загальною площею 1 116,5 кв.м., що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, будинок 52 Д та нерухоме майно загальною площею 1 121,9 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, будинок 52Е ідентичним нерухомому майну, загальною площею 2238,4 кв.м, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, будинок 53 Б . Вказана обставина впливає на відсутність чи наявність порушених прав позивача, а належне її встановлення заявлялося позивачем шляхом призначення відповідної експертизи. Позивачем було заявлено відповідне клопотання про призначення судово-будівельної технічної експертизи під час розгляду справи у апеляційному господарському суді, яке судом було безпідставно відхилено. В той же час, суд першої інстанції не був позбавлений права самостійно призначити таку експертизу з огляду на обставини справи, які підлягають встановленню та потребують спеціальних знань. Допущені порушення свідчать про недотримання судами вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України (у редакції до 15.12.2017) щодо повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, однак не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж перегляду справи судом касаційної інстанції. За даними з Єдиного реєстру судових рішень, під час нового розгляду ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. призначено у справі № 904/11390/16 судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському НДІСЕ Міністерства юстиції України. Зупинено провадження у справі № 904/11390/16. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020р. поновлення провадження у справі. Зі змісту ухвали вбачається, що Дніпропетровський НДІСЕ повернув на адресу суду матеріали справи №904/11390/16, до якого додано повідомлення від 26.06.2020р. №807-20 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи по справі №904/11390/16. Варто відзначити, що з огляду на встановлені з рішень господарського суду обставини, суд критично ставиться до твердження позивача про те, що будівель за адресами: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 52Д та 52Е не існує на території міста Дніпра через те, що листом ГПАУ Департаменту по роботі з активами ДМР від 02.11.2017р. повідомлено, що будівлям не присвоювалися такі адреси. Означений лист вказує лише про не присвоєння адрес, а не про відсутність будівель взагалі. А вищенаведеними рішеннями господарських судів підтверджено існування спору щодо цих об`єктів нерухомого майна за такими адресами. Водночас, означені рішення господарськи судів підтверджують, що між ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Восток» (засновником і директором якого є [PERSON] ) і до ТОВ «МТ-1», ТОВ «Дельмар Крим», а також ТОВ «Алан-Спорт» (засновником якого [PERSON] ), існує спір про право власності на майно, який витікає з договорів про пайову участь у будівництві, купівлі-продажу майнових прав. І цей спір віднесений на вирішення компетентного суду. Спір виник між господарськими товариствами, а не між [PERSON] і [PERSON] . Наявність цього спору однозначно не є доказом вчинення [PERSON] стосовно [PERSON] злочинів, про які останній зазначає у відеозверенні. Відповідачем долучено до заяви копія звернення Президенту України [PERSON] , Раднику Президента України [PERSON] про рейдерство, датоване 07.08.2019р., у якому повідомлено про те, що рейдери м. Дніпропетровська незаконно заволоділи його майном, вбили його партнера і погрожують йому фізичною розправою. В м. Дніпрі з 2013 року діє злочинна організована група у складі [PERSON] , [PERSON] , кримінального авторитета [PERSON] , їх підлеглих, діяння яких покривають з використання службового становища посадові особи органів прокуратури і поліції. Метою діяльності злочинної групи є незаконне отримання у власність або користування земельних ділянок та приміщень в інтересах групи будівельної групи «Дельмар» і будівельної компанії ТОВ «МТ-1», легалізація коштів отриманих злочинним шляхом. Злочинною організованою групою осіб протягом 2013-2019 років в результаті рейдерських захоплень отримано у власність два окремих будинка в м. Дніпрі на вулиці Запорізьке шосе, будинок 52Д та 52Е , нежитлове приміщення в м. Дніпрі, вул. Космічна, 1К , трьох двокімнатних квартир на береговій лінії міста Бердянська на вулиці Макарова, в будинку №15П, кв.кв.2 , 4 , 5 та інші. Вказаними особами здійснено підпал кафе, яке належить відповідачеві на праві приватної власності, в якому знаходилось близько 20 осіб жінок та дітей. Після того, як відповідачем направлено понад 130 звернень до правоохоронних органів, співвласник ПП «Кримстройдизайн» [PERSON] і відповідач стали отримувати від зазначених осіб погрози вбивством. [PERSON] помер при загадкових обставинах, а відповідачеві продовжують надходити погрози вбивством та знищення майна. Органами прокуратури, СБУ та поліції порушено 10 кримінальних проваджень за фактами незаконного заволодіння його майном, погрози вбивством, доведення до самогубства, протидія законній господарській діяльності, протиправне заволодіння майно підприємства, зловживання владою та службовим становищем, терористичний акт, такі як: 12015080130005259 від 29.10.2015 за ч. 3 ст.190 КК України, 4201604000000Q232 від 16.03.2016 за ч. 1 ст. 206-2 КК України, 12017040640000034 від 06.01.2017 за ч. 3 ст. 290 КК України, 12016040030001136 від 04.12.2016 за ч. 4 ст. 191 КК України, 22019040000000016 від 21.02.2019 за ч. 1 ст.258 КК України, 12019040650000691, 12019040650000692, 12019040650000693, 12019040650000694, 12019040640001289 за ч.1 ст. 190 КК України. У вказаних кримінальних провадження вже понад 3 роки не приймаються рішення відповідно до вимог закону, незважаючи на те, що їх матеріли містять докази вини вказаних осіб та вже пройшли всі розумні строку досудового розслідування, визначені КПК України. Під час допитів відповідача як потерпілого у вказаних кримінальних провадженнях слідчі та прокурори неодноразово натякали, що вони нічого не можуть зробити, оскільки замішані впливові люди міста. Всі звернення відповідача проігноровано представниками обласних апаратів силових відомств, центральними апаратами. Зокрема, Генеральною прокуратурою України, незважаючи на звернення та клопотання про об`єднання кримінальних проваджень, їх не тільки не об`єднано, й розіслано у різні області країни, що заблокувало їх розслідування, оскільки докази незаконних дії знаходяться в кожному з кримінальних проваджень і без їх аналізу неможливо прийняти законне рішення у жодному з кримінальних проваджень (а.с. 90 -92). Однак жодних доказів, на підтвердження викладених у зверненні обставин, як і доказів направлення звернення адресатам, а також результати його розгляду і реагування, відповідачем не надано. Жодних інших доказів, на підтвердження указаних у відеозвернені обставин про те, що [PERSON] є членом злочинної організації, іншого злочинного угруповання, незаконно - злочинним шляхом заволодів майном [PERSON] , [PERSON] є шахраєм, здійснював тиск на [PERSON] з метою заволодіння його майном, причетний до підпалу кафе «Хайзенберг», є замовником, вигодонабувачем або іншим шляхом причетний до вбивства [PERSON] , відповідачем, на якого покладний тягар доведення того, що поширена ним інформація є достовірною - не надано. Натомість факт поширення відповідачем [PERSON] зазначеної позивачами інформації у вказаний ними спосіб - підтверджений позивачем диском з відеозаписом за 14.10.2019р., на якому знаходиться відеофайл під назвою «[INFO] », скріншотом зі сторінки Інтернет, датованим [INFO] (через десять днів) про те, що на каналі « [INFO] » було розміщене відео з назвою « [INFO] », яке мало 30 668 переглядів (а.с. 14, 16 ). При цьому враховується і позиція відповідача, який будучи належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду даної цивільної справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення йому процесуальних документів (а.с 63 - (вручення копії ухвали про відкриття провадження по справі та копії позовної заяви із додатками), а.с. 115 - вручення копії ухвали, якою відмовлено у задоволенні клопотання про перехід до позовного провадження з викликом сторін, розяснено про порядок подання зустрічного позову, про продовження відповідачеві строку для подачі відзиву), а.с. 130, 131, 134, 135 - вручення ухвал, якими відповідачеві відмовлено у задоволенні заяв про відвід судді), а також подану ним до суду 21.05.2020р. заяву по суті справи і з процесуальних питань з доданими документами (а.с. 64 - 92), однак не скористався наданим йому ЦПК України правом на подачу відзиву на позов. У своєму зверненні відповідач (автор) називає позивача «шахраєм», «вбивцею», таким, що заволодів майном з погрозою насильства над потерпілим, членом створеного ним же злочинного угрупування. Шахраєм є особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 190 КК України («Шахрайство»). Вимагателем, є особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 189 КК України (« Вимагання »), вбивцею - особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 115 КК України («Умисне вбивство»). Злочинною організацією у розумінні ч. 4 ст. 28 КК України є стійке ієрархічне об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп. Відповідно до статті 62 Конституції України, статей 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Комітет Організації Об`єднаних націй з прав людини зазначає, що презумпція невинуватості покладає обов`язок доведення на обвинувачення, гарантує, що жодна особа не може вважатися винною доти, доки її винуватість не буде доведена поза розумними сумнівами, забезпечує, щоб сумніви тлумачились на користь обвинуваченого та вимагає, щоб з особами, яким висувають обвинувачення у вчиненні у кримінального злочину, поводились відповідно до цього принципу (рішення Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Грідін проти РФ» //скарга № 4171/04). Європейський суд з прав людини наголошує, що положення статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо презумпції невинуватості особи треба тлумачити таким чином, щоб гарантія цих прав була практичною та ефективною, а не теоретичною та ілюзорною (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України//скарга № 11901/02 - п. 65, рішення 10 липня 2003 року у справі «Мультиплекс проти Хорватії). Відносно позивача відсутній обвинувальний вирок суду, він не має статусу підозрюваних або обвинуваченого, а тому ніхто не має права використовувати стосовно нього таку термінологію та фактично словесно звинувачувати їх у вчиненні злочину та називати «вбивцею», «вимагателем», «шахраєм». Такі дії є порушенням його конституційних та особистих немайнових прав. Інформація, поширена відповідачем, є фактичним твердженням, оскільки у відеозверенні чітко зазначається про те, що позивач є шахраєм, вимагателем, причетний до убивства. Твердження автора про те, що відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження, у якому він є навіть потенційним підозрюваним у будь-якому кримінальному правопорушенні і відносно нього здійснюються слідчі дії, є безпідставними, оскільки ця інформація жодним чином відповідачем не підтверджена. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Кримінальним процесуальним кодексом України чітко окреслені випадки вручення особі повідомлення про підозру та суб`єктів такого вручення. Зважаючи на те, що більшість населення (потенційних та реальних підписників, глядачів відео-файлів) не є фахівцями у галузі кримінального процесуального права, автор навмисне подає інформацію (у порушення принципу презумпції невинуватості) у такий спосіб, щоб глядачі статті дійсно вважали зазначених у ній осіб такими, що порушують законодавство. Це завдає значної шкоди честі та гідності, створює негативний образ особи, згубно впливає на ділову репутацію. Верховним Судом України у пункті 15 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009р., роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. У пункті 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За правилами ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (частина 1). Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина 2). Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Особа_7 і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстрована, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Довести достовірність оціночних суджень неможливо. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Згідно положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної вили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально-правовому та процесуальному значеннях. Як загально-правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоч цей принцип сформований як кримінальний процесуальний, однак, його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, про що підкреслив у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», зазначивши, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою; даний принцип є обов`язковим не лише для кримінального суду, який вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У загальному вигляді принцип презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання особи винуватою у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який, відповідно до статті 124 Конституції України, є носієм судової влади, здійснюючим правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Лише вирок суду є єдиним документом, що встановлює винуватість особи. При цьому Європейський Суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року у справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)). Інформація, викладена у відеозверненні [PERSON] щодо позивача, є такою, що може бути перевірена на її правдивість, оскільки підпадає під ознаки кримінально-караних діянь, передбачених статтями 189, 190, 115 КК України, що в свою чергу виключає віднесення її розповсюдження до оціночних суджень чи критичних зауважень. Висловлена відповідачем у своєму відеозверненні інформація не відноситься до оціночних суджень, оскільки вона викладена у формі тверджень і носить фактичний характер, оскільки відповідач з достовірністю вказав, що позивач є вимагалелем, шахраєм, вбивцею. Жодним чином такі твердження відповідача не доведені ним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що поширена відповідачем інформація представлена у формі тверджень та носить фактичний характер; що поширення відповідачем інформації стосовно позивача у вказаний спосіб має обвинувальний нахил у вигляді звинувачення позивача у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень), а тому наявні підстави для задоволення позову в частині визнання поширеної [PERSON] недостовірної інформації про позивача та про визнання цієї інформації недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів по справі. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо (п. 3). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог та положень відповідного законодавства може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску (пункт 25). Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо) (пункт 24). З урахуванням таких вимог законодавства і того, що суд прийшов до висновку про визнання поширеної відповідачем інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивачів, така інформація підлягає до спростування шляхом розміщення відповідачем на власному каналі « [INFO] » на сайті www.youtube.com відео, в якому повідомити глядачів російською мовою про те, що відео «[INFO] » (мовою оригіналу) (яке було доступне за посиланням [INFO] про те, що « [PERSON] є член злочинної організації або іншого злочинного формування; заволодів майном [PERSON] злочинним шляхом, [PERSON] є шахраєм, [PERSON] здійснював тиск на [PERSON] щодо заволодіння його майном, [PERSON] причетний до підпалу кафе « Хайзенберг », [PERSON] є замовником, вигодонабувачем або іншим шляхом причетний до вбивства [PERSON] » містить у собі недостовірну інформацію та розмістити на каналі « [INFO] » на сайті www.youtube.com повний текст рішення суду у цій справі. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача спростувати недостовірну і таку, що порушує особисті немайнові права - честь, гідність і ділову репутацію позивачів, інформацію, також підлягають до задоволення. Водночас вимоги позивача про зобов`язання відповідача вибачитися перед позивачем не є належним способом захисту порушеного права, оскільки не є способом спростування недостовірної інформації, що має здійснюватися у такий самий спосіб, у який вона поширювалася. Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід частково стягнути з відповідача - пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial