Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] 04 листопада 2013 року, під час судового розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, пред'явила до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», третя особа - [PERSON], цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої злочином, в якому указала, що 06 вересня 2013 року [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки "ВАЗ-21101", державний номер [NUMBER], що належить ГУ «Донецький обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України», рухаючись по вул. Т.Бірлевої м.Тореза, в районі будинку № 43, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], в результаті чого потерпілі отримали тілесні ушкодження від яких 06 вересня 2013 року померли. Смертю чоловіка - [PERSON], їй спричинено матеріальну шкоду, яка складається із витрат на організацію поховання та проведення поминальних обідів. Крім того, злочинними діями водія [PERSON] їй також спричинено моральну шкоду, яка складається з душевних страждань з приводу смерті чоловіка, порушені її нормальні життєві зв'язки, втрата близької людини відобразилася на її здоров'ї, вона вимушена проходити лікування та постійно знаходиться в стані страху. Просила суд стягнути з ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на її користь грошову суму у розмірі 150 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, та грошову суму у розмірі 20413,38 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок скоєння робітником відповідача, при виконанні ним своїх трудових (службових) обов'язків, злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, в результаті якого загинув її чоловік - [PERSON], стягнути витрати, сплачені за надання правової допомоги у розмірі 6000 грн.(а.с. 1-2). 20 листопада 2013 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», третя особа - [PERSON], про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої злочином, в якій просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на її користь грошові кошти, які належать виплаті згідно з договором страхування. Стягнути з ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на її користь грошову суму в розмірі 150 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, та грошову суму у розмірі 20413,38 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок скоєння працівником відповідача, при виконанні ним своїх трудових (службових) обов'язків, злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, в результаті якого загинув її чоловік - [PERSON], стягнути витрати, сплачені за надання правової допомоги у розмірі 6000 грн. (а.с. 3). Вироком Торезького міського суду від 12 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», третя особа - [PERSON], про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, відмовлено (а.с.18-21). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року вирок Торезького міського суду від 12 грудня 2013 року, яким засуджено [PERSON], в частині цивільних позовів скасовано, а справу направлено до того ж суду на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства (а.с.164-165). 01 квітня 2014 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», третя особа - [PERSON], про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої злочином (а.с.29-31). Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Торезького міського суду Донецької області від 12 грудня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на три роки. Цим же вироком у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», третя особа - [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року вирок Торезького міського суду від 12 грудня 2013 року в частині цивільних позовів скасовано, в іншій частині залишено без змін. ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» виконала свої зобов'язання за договором страхування та 20 лютого 2014 року перерахувала їй в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9100 грн. Витрати у розмірі 10959 грн., в які входили: організація поминального обіду і обіду після похорон у розмірі 8038 грн., організація поминального обіду 40 днів у розмірі 2921 грн., спричинена потерпілій моральна шкода та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, страхова компанія не відшкодовує, оскільки це не передбачено договором страхування. Відповідно до ст. ст. 1167, 1187, 1194, 1201 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року, з відповідача - ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», підлягають стягненню грошові кошти у відшкодування моральної шкоди, різниця між фактичним спричиненням шкоди і страховою виплатою, витрати на правову допомогу. [PERSON] перебував у трудових відносинах з Торезькою міською філією ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», керував транспортним засобом на підставі технічного паспорту на автомобіль, який належав відповідачу, маршрутного листа № 000228 від 06 вересня 2013 року, виданого Торезькою міською філією ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та посвідчення водія, отже з боку [PERSON] не було неправомірного заволодіння транспортним засобом. Крім того, [PERSON] пояснював суду, що 06 вересня 2013 року він, працюючи водієм в Торезькій міській філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», на автомобілі, який належить підприємству, відвіз начальника додому і повернувся на територію підприємства приблизно о 15 годині, тобто в робочий час. Дорожній лист, на підставі якого він управляв автомобілем, в диспетчерську не здав, відмітку в дорожньому листі про час прибуття не ставив. На шляху прямування купив пляшку горілки, яку випив на території підприємства, а потім поїхав за знайомою. При цьому, коли він виїжджав з території підприємства, був ще робочий час. Адміністрація установи, з якою [PERSON] перебував у трудових відносинах, не надала жодного доказу у підтвердження незаконного заволодіння транспортним засобом. Просить суд стягнути з ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на її користь: грошову суму у розмірі 150 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, в результаті чого загинув її чоловік; грошову суму у розмірі 10959,38 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а саме: витрати, пов'язані з поминальними обідами; грошову суму у розмірі 6000 грн. - витрати, сплачені за надання правової допомоги, всього стягнути - 166 959,38 грн. Ухвалою суду від 24 квітня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (а.с. 86-87). Третя особа - [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій просив вирішити питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на розсуд суду. Судове засідання просив провести за його відсутності (а.с.60). Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила, надала письмові пояснення, в яких зазначено, що ПрАТ «СК «Провідна» здійснено виплату страхового відшкодування позивачеві відповідно до вимог діючого законодавства у розмірі 9100 грн. Дій, які б свідчили про невизнання або оспорювання права позивачки на отримання відшкодування у порядку, встановленому законом, не вчиняла. За ухвалою суду розгляд справи здійснено за відсутності третіх осіб. Представник позивачки - [PERSON], в судовому засіданні уточнені позивачкою позовні вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються, підтримав у повному обсязі. Додатково пояснив, що ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» у відшкодування матеріальної шкоди виплатила позивачці 9100 грн. Але витрати на організацію поминальних обідів у розмірі 10959,38 грн., спричинену потерпілій моральну шкоду та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 6000 грн., страхова компанія не відшкодувала, оскільки це не передбачено договором страхування. Правова допомога, надана ним позивачці, складається з того, що він приймав участь у якості її представника під час досудового розслідування, розгляду кримінального провадження в суді, складав позовні заяви, приймає участь у розгляді даної цивільної справи. На запитання представника відповідача - [PERSON], представник позивачки пояснив, що моральна шкода, спричинена позивачці, складається з того, що позивачка тривалий час прожила із своїм чоловіком, у них були ідеальні відносини. Після смерті чоловіка позивачка перенесла сильний стрес, у зв'язку із чим знаходилась на лікуванні у неврологічному відділенні. Людське життя не порівнянне ні з якими грошима, до теперішнього часу позивачка не може зміритися зі смертю чоловіка. Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що відповідно до діючого законодавства, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до графіку праці за вересень 2013 року тривалість робочого часу водія [PERSON] є час з 07.00 до 15.30 год. 06 вересня 2013 року після 15.30 год. водій [PERSON] ніяких службових чи трудових обов'язків не виконував, а використовував транспортний засіб неправомірно - без дозволу керівництва у своїх особистих цілях. Під час скоєння правопорушення [PERSON] діяв поза інтересами юридичної особи, не під час виконання ним службових обов'язків, після закінчення робочого дня, що встановлено вироком Торезького міського суду від 12 грудня 2013 року. Відповідно до Порядку оформлення подорожнього листа у Торезькій міській філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», подорожній лист оформлюється тільки на один робочий день і видається водію за умови здачі подорожнього листа за попередній день роботи. Тобто, подорожній лист [PERSON] повинен був здати на наступний робочий день. Відповідач не повинен відповідати за шкоду, завдану [PERSON], оскільки транспортний засіб вибув з володіння відповідача внаслідок протиправних дій водія [PERSON] ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», в якій застрахований транспортний засіб ВАЗ 21101, державний номер [NUMBER], здійснила відшкодування шкоди відповідачці у розмірі 9100 грн. Відповідно до ЗУ «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого не включає витрати з проведення поминальних обідів. Відповідно до вимог ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик також відшкодовує і моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її дружині. Просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що наявність моральних страждань, які позивач оцінює у сумі 150 000 грн., не підтверджена відповідними доказами. Справедливим є відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн. солідарно, оскільки відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно. [PERSON] в неробочий час використав транспортний засіб у своїх особистих цілях. Просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника позивача, представників відповідача, оглянувши матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом фактично встановлено наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із вироком Торезького міського суду від 12 грудня 2013 року (а.с.18-21) 06 вересня 2013 року приблизно о 17-00 год. водій [PERSON], в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на підставі подорожнього листа № 000228 від 06 вересня 2013 року, керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний [NUMBER], який належить на праві власності Торезькій міській філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», на якому зі швидкістю не менше як у 80,7 км./год. рухався ділянкою проїзної частини, яка має дві смуги для руху транспортних потоків зустрічних напрямків, що проходить вулицею Т. Бірлевої з боку центра міста Тореза у напрямку вул. Шестакової у м.Торезі. Рухаючись у вказаному напрямку, в порушення пунктів: 1.10, 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.4, 12.9 «б» ПДР України, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, не врахував ситуацію, дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість свого автомобіля, став здійснювати маневр обгону транспортного засобу, що рухався в попутному напрямку, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху та на ліве узбіччя, де скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які рухались лівим узбіччям в попутному напрямку. Внаслідок вказаної ДТП травмовано пішохода [PERSON], якому при наїзді на нього автомобіля під керуванням [PERSON], згідно з висновком судово-медичної експертизи № 156 від 09 жовтня 2013 року, заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. 06 вересня 2013 року, безпосередньо після заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок зазначеної ДТП, на місці події настала смерть [PERSON] Допущені водієм [PERSON] порушення вимог ПДР України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням ДТП та настанням смерті [PERSON] і [PERSON] Зазначеним вироком суду [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України, та призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», третя особа - [PERSON], про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином відмовлено (а.с.18-21). Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року вирок Торезького міського суду Донецької області від 12 грудня 2013 року, яким засуджено [PERSON], в частині цивільних позовів скасовано, а справу направлено до Торезького міського суду на новий розгляд у порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с.164-165). Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 10959,38 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а саме: витрати, пов'язані з поминальними обідами , суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Згідно із пунктом 1.6 статті 1 цього Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 указаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 27.4 статті 27 даного Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Верховного Суду України у своєї постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 г. № 6 вказав, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.177) власником автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний [NUMBER] є ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України». В судовому засіданні встановлено, що між ПрАТ «СК «Провідна» та ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АС/0557806, строком дії з 19.04.2013 року по 18.04.2014 року, на умовах ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На умовах Полісу було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21101, реєстраційний [NUMBER] (а.с.173). Згідно із наказом від 02 січня 2013 року за №20-к [PERSON] прийнятий на роботу у Торезьку філію Державної установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 02 січня 2013 року водієм автотранспортного засобу ВАЗ 21101 (а.с.65). В судовому засіданні встановлено, що 06 вересня 2013 року [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на підставі подорожнього листа № 000228 від 06 вересня 2013 року, керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний [NUMBER], який належить на праві власності Торезькій міській філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», з якою на цей час [PERSON] перебував у трудових відносинах, порушивши ПДР України, скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП травмовано пішохода [PERSON], якому при наїзді на нього автомобіля під керуванням [PERSON], згідно з висновком судово-медичної експертизи № 156 від 09 жовтня 2013 року, заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. 06 вересня 2013 року, безпосередньо після заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок зазначеної ДТП, на місці події настала смерть [PERSON] Допущені водієм [PERSON] порушення вимог ПДР України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням ДТП та настанням смерті [PERSON] і [PERSON] 10 січня 2014 року ПрАТ «СК «Провідна» здійснила позивачці відшкодування витрат на поховання чоловіка - [PERSON], у розмірі 9100 грн. (а.с.39,188). Звернувшись до суду з даним позовом, позивачка просить стягнути з відповідача грошової суми у розмірі 10959,38 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а саме: витрати, пов'язані з поминальними обідами (а.с.31,44-47). Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до указаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Витрати на проведення поминального обіду, суд не відносить до таких, що підлягають стягненню, оскільки вони проведені після поховання померлого та не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язана особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, у розумінні положень, визначених ст. 1201 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 150 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 (з наступними змінами) під моральною шкодою варто розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 8 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Згідно п.9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В судовому засіданні встановлено, що винними діями [PERSON], який на підставі подорожнього листа № 000228 від 06 вересня 2013 року, керував автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний [NUMBER], що належить на праві власності Торезькій міській філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», з якою на цей час [PERSON] перебував у трудових відносинах, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка складається з того, що в результаті зазначеної ДТП були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження чоловікові позивача - [PERSON], від яких настала його смерть. У зв'язку із смертю чоловіка позивачці завдано потрясіння, від якого вона не може оправитись до цього часу, та моральні страждання, пов'язані з безповоротною втратою її близької людини - чоловіка, відчуттям самотності. Смерть чоловіка, з яким позивачка прожила разом тривалий час, який був її опорою в житті, завжди підтримував у важкі життєві часи, піклувався про неї, призвела до невиліковної душевної рани. Позивачка зазнає щоденних страждань від нестерпного жалю за дорогою їй людиною, відчуває постійний біль, нервові переживання. Страждання, які позивачка відчуває внаслідок смерті чоловіка, викликають у неї значні зміни в житті. Смерть чоловіка примушує її докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд критично ставиться до посилання представників відповідача, наведеного у спростування позовних вимог, на те, що [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом, що належить відповідачу, та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, виходячи з наступного. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 4 ст.1187). Матеріали справи містять графік роботи за вересень 2013 року, в якому зазначено тривалість робочого часу водія [PERSON] з 07.00 до 15.30 годин. (а.с.67,70) та подорожній лист службового легкового автомобіля ВАЗ 21101, державний номерний знак [NUMBER] на 06 вересня 2013 року, в якому відсутня відмітка про повернення транспортного засобу. (а.с.190). Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Згідно з п. 5 зазначеної постанови відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією у трудових відносинах, і шкода, заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про неправомірність заволодіння [PERSON] транспортним засобом підприємства. Відповідно до діючого законодавства на виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди не впливають наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов'язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. Суд також не приймає до уваги твердження представників відповідача про відсутність у відповідача обов'язку по відшкодуванню позивачці моральної шкоди, оскільки ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком, крім матеріальної, також і моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її дружині. Відповідно до п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Але ця норма Закону не виключає передбаченого діючим законодавством обов'язку відповідача по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної його працівником під час виконання трудових обов'язків. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у позивачки є право вимагати відшкодування моральної шкоди від відповідача, що душевні страждання, яких позивачка зазнала у зв'язку зі смертю чоловіка призвели її до моральних страждань, її вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на матеріальному законі і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати згідно із ст.23 ЦК України конкретні обставини по справі: характер та обсяг душевних страждань позивачці, які вона зазнала у зв'язку із смертю чоловіка; їх тривалий характер, що позивачці доводиться докладати додаткових зусиль для організації її життя. Крім того, суд бере до уваги безповоротність втрати позивачкою близької людини, кардинальність та значимість змін у її житті у бік значного погіршення її життя як психологічного, так і матеріального, глибину та тривалість перенесених страждань. Враховуючі усі вказані обставини, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. В іншій частині даних вимог необхідно відмовити. Згідно з положеннями ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано угоду про надання правової допомоги, укладену між нею та адвокатом [PERSON] (а.с.17). Згідно із довідкою від 24 жовтня 2013 року за надання правової допомоги позивачка сплатила 6 000 грн. (а.с.15 зворотній бік). - [PERSON], в ? при розгляді кримінального провадження: 05.11.2013 оку, ? 1 год. 21 ., 20.11.2013 . - 17 ., 03.12.2013 оку - 4 год. 06 ., 11.12.2013 оку - 1 год. 40 ., 12.12.2013 року - 28 хв., 27.02.2014 року - 41 хв. (а.с.159-163), та в при розгляді даної цивільної справи: 20.05.2014 року, 17 хв., 29.05.2014 року - 58 хв., 19.06.2014 року - 1 год. 02 хв., 26.06.2014 року - 28 хв. (а.с.98-99,111-113, 167-169). Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2013 року складала 1147 грн., з 01.12.2013 року - 1218 грн., з 01.01.2014 року - 1218 грн. З урахуванням наведеного, вартість наданих позивачці послуг у зв'язку з участю адвоката ? при розгляді кримінального провадження та даної цивільної справи складає: 5 458 грн. 97 коп. (749 грн. 37 коп. (1147 грн. х40%:60хв. х 98 хв. (судові засіданні 05.11.2013 року, 20.11.2013 року) + 3369 грн. 80 коп. (1218х40%:60 хв. х 415 хв. (судові засідання 03.12.2013 року, 11.12.2013 року, 12.12.2013 року, 27.02.2014 року) + 1339 грн. 80 коп. (1218х40%:60 хв. х 165 хв. (судові засідання 20.05.2014 року, 29.05.2014 року, 19.06.2014 року, 26.06.2014 року). У підтвердження воі ? доказів позивачем не надано. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст.ст. 84,88 ЦПК України, слід стягнути витрати на у у в розмірі 5458 грн. 97 коп. В іншій частині ці вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід Торезького УК (м. Торез) 22030001 підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial