Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У зв'язку з тим, що вона з 01 липня 1982 року була прийнята в члени колгоспу ім.Леніна, який в подальшому було перейменовано в КСП "Волинь", правонаступником якого є ПСП "Волинь", 1 січня 1985 року була переведена вихователем в дитсадок "Колосок" колгоспу ім.Леніна, де пропрацювала до 01 січня 1993 року, після чого вказаний дитсадок був переведений на баланс Рівненської районної ради де вона пропрацювала вихователем до 17 липня 2000 року, в 1995 році в КСП "Волинь" відбулося розпаювання земель і 10 травня 1995 року господарство отримало Державний акт про право колективної власності на землю, до якого додавався список членів КСП, які мали право на отримання паю, але до цього списку вона не була включена, про що їй відомо не було, на неодноразові звернення до керівництва господарства з приводу виділення їй земельної частки (паю) її усно завіряли, що всі члени господарства отримають земельні паї, вона мала тверду впевненість, що земельна частка (пай) буде виділена і їй, але 03 квітня 2013 року із ПСП "Волинь" їй надійшла письмова відповідь про те, що вона не включена до списку осіб на отримання сертифікату на земельну частку (пай), оскільки станом на час розпаювання не була членом КСП "Волинь" і вважаючи такі дії господарства неправомірними, позивачка звернулася з позовом до суду і просить визнати за нею право на земельну частку (пай). За клопотанням відповідача і позивача, неналежного відповідача - Великоомелянську сільську раду, замінено належним відповідачем - Головним управлінням Держземагенства в Рівненській області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на обставини, викладені вище. Пояснила суду, що після передачі дитсадка у підпорядкування відділу освіти, вона продовжувала в ньому працювати, в дитсадок ходили діти працівників господарства, він забезпечувався продуктами з господарства, вона не писала заяву про вихід із членів господарства, залишалась його членом. Однак до списку осіб, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю включена не була. З цього приводу неодноразово зверталася до керівництва господарства по питанню виділення їй земельної частки паю, їй обіцяли вирішити це питання, але в 2013 році повідомили, що вона не включена до списку, оскільки на час розпаювання не була членом господарства. Вважає, що має право на земельну частку пай, строк позовної давності не пропустила, тому звернулася до суду з даним позовом і просить його задоволити. Представник позивачки [PERSON] позов, пояснення позивачки в суді і письмові додаткові пояснення позивачки щодо строку позовної давності підтримав. Вважає, що строк позовної давності вона не пропустила, оскільки відповідно до ст.76 ЦК України строк позовної давності обчислюється з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися, що її право на це майно порушується. З 2000 року по 2007 рік [PERSON] доглядала за одинокою старою жінкою, у 2006 році помер її єдиний син, пізніше вона розлучилася з чоловіком, а з 2009 року її призначено опікуном неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, однак попри це вона неодноразово зверталася до господарства про отримання інформації щодо її права на земельну частку (пай), але отримувала усну відповідь, що земельні частки (паї) отримають всі члени господарства. Лише 04 квітня 2013 року їй надано офіційну відповідь про відмову в наданні такої земельної ділянки. Тому, саме в квітні 2013 року вона дізналася про порушення свого права і у зв'язку з тим, що з членів КСП не виходила, у встановлений строк звернулася з позовом до суду. Вважає позов обгрунтованим і тому просить його задоволити. Представник відповідача, Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" Пилипів І.І., будучи в судовому засіданні, позов визнав і суду пояснив, що відомчий дитсадок, в якому працювала позивачка, в 1993 році передано на баланс районного відділу освіти. Після цього нічого у функціонуванні дитсадка і обов'язках позивачки не змінилося. На сьогодні неможливо надати документи, які би ствердили вихід позивачки з членів господарства, тому ПСП "Волинь" позов визнає і він, як представник відповідача просить його задоволити. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з'явився. Від нього до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Тому суд визнав можливим завершити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - Головного управління Держземагенства у Рівненській області, яке було залучене до участі в справі як співвідповідач, Нерода В.Ю. позов не визнала, подала суду заперечення на позов. Свою позицію представник відповідача пояснила тим, що позивачка не надала документів, які б підтверджували її членство в господарстві і на її думку позивачці ще в 1995 році було відомо, що вона не включена до списку осіб на отримання Сертифікату на земельну частку (пай), тому пропустила строк позовної давності. Виходячи з цього просить в позові відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 липня 1982 року була прийнята в члени колгоспу ім.Леніна, який в подальшому було перейменовано в КСП "Волинь", правонаступником якого є ПСП "Волинь", 1 січня 1985 року була переведена вихователем в дитсадок "Колосок" колгоспу ім.Леніна, де пропрацювала до 01 січня 1993 року, після чого вказаний дитсадок був переведений на баланс Рівненської районної ради, де вона пропрацювала вихователем до 17 липня 2000 року, що підтверджується трудовою книжкою позивачки, копія якої долучена до матеріалів справи. 10 травня 1995 року господарство отримало Державний акт про право колективної власності на землю, до якого додавався список членів КСП, які мали право на отримання земельної частки (паю). На своє звернення до ПСП "Волинь" [PERSON] отримала відповідь № 125 від 03.04.2013 року про те, що вона не включена до списку, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, а також до уточненого списку у 1997 році, оскільки припинила свої трудові відносини із КСП "Волинь" у 1992 році у зв'язку з тим, що дитячий садочок "Колосок" колективного сільськогосподарського підприємства "Волинь", у якому працювала позивачка, був переданий на баланс Рівненської районної ради Рівненської області, а тому станом на час розпаювання [PERSON] не була членом КСП "Волинь". Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, надані заперечення і додаткові пояснення, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона працювала вихователем в дитсадку "Колосок" колгоспу ім.Леніна до 01 січня 1993 року, після чого була звільнена з роботи по переводу в Рівненський районний відділ освіти, де була прийнята на посаду вихователя дитсадка "Колосок". Тобто, з 1 січня 1993 року позивачка в господарстві вже не працювала. По справі встановлено і сторони у справі це не оспорюють, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Волинь" отримало 10 травня 1995 року і позивачку не було включено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тобто, в даному випадку обов'язковою умовою для виникнення у особи права на земельний пай є те, щоб на час видачі Державного акта на право колективної власності на землю, ця особа була членом колективного підприємства. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і заперечень. Будь-які належні і допустимі докази, які б вказували на те, що після переведення дитячого садка, в якому працювала позивачка, на баланс Рівненської районної ради Рівненської області у 1993 році, [PERSON] продовжувала залишатися членом КСП "Волинь", в матеріалах справи відсутні і представник відповідача по справі, Головного управління Держземагенства у Рівненській області, це також заперечує. Не є достатнім і належним доказом з даного приводу і трудова книжка позивачки, оскільки трудова книжка підтверджує лише періоди трудової діяльності працівника. Хоча першим записом у трудовій книжці є запис про прийняття в члени колгоспу ім.Леніна Рівненського району, але при звільненні з роботи по переводу в райвідділ освіти не вказано чи залишилась вона членом господарства. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача, ПСП "Волинь", про те, що у господарстві немає даних, що [PERSON] була виключена з членів господарства, тому вони вважають, що вона має право на земельну часту (пай) і господарство визнає позов, оскільки відповідних доказів цьому представник відповідача суду не надав, пославшись на те, що документи не збереглися, а в інших аналогічних справах позиція представника відповідача була зовсім іншою. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивачки відсутні достатні правові підстави вимагати визнання за нею права власності на земельну частку (пай) за рахунок земель ПСП "Волинь", які розташовані на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області. За таких обставин, суд вважає, що позов є безпідставним і недоведеним належними доказами, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed