Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

20 червня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2019 року позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнята до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 року справа передана за підсудністю до Веселинівського районного суду Миколаївської області, яка надійшла до суду 13 січня 2020 року. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В позовній заяві позивач зазначив, що 03 жовтня 2011 року між [PERSON] та АТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримала кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушила виконання своїх зобов`язань в частині погашення кредиту та сплати відсотків згідно з Умовами кредитування. Оскільки відповідач добровільно не погасила суму боргу, то позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 56 569,65 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 130 грн. 14 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 48 526 грн. 46 коп., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4743 грн. 07 коп., штраф (фіксована сума) в розмірі 500,00 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) в розмірі 2669 грн. 98 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача та надання згоди на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 19.03.2020 року та 05.05.2020 року не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином 02.03.2020 року та 17.04.2020 року, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення повісток. 17 березня 2020 року від директора Новосвітлівського психоневрологічного інтернату надійшла заява з додатками, відповідно до якої відповідачка [PERSON] з 14.12.2013 року зарахована на повне державне утримання до Новосвітлівського психоневрологічного інтернату Веселинівського району Миколаївської області, є інвалідом ІІ групи загального захворювання. При цьому надано інформацію, що [PERSON] не має змоги виплатити заборгованість в повному розмірі, оскільки вона отримує 25% від розміру пенсії, що становить 500,00 грн. в місяць. 29 квітня 2020 року від виконувача обов`язки директора Новосвітлівського психоневрологічного інтернату Альони Дзисюк надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача в зв`язку з захворюванням відповідачки та її похилим віком. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 жовтня 2011 року між [PERSON] та АТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримала кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 08/2015 року. Відповідач [PERSON] згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" зобов`язана була вносити щомісячний платіж до - 25 числа місяця, наступного за звітним. Із наданої позивачем Виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором, 12 січня 2012 року отримала 160,00 грн., останній платіж внесла на погашення кредиту - 13 червня 2016 року - 6,06 грн. Внаслідок ненадання відповідачем своєчасно грошових коштів Банку виникла заборгованість, яка відповідачем не погашена. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до \~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши 03 жовтня 2011 року відповідачу кредит у вигляді ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з наявних у справі доказів - розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, [PERSON] використовувала кредитні кошти, але їх повернення та виплата обов`язкових за умовами договору платежів відбувалося з порушенням умов укладеного сторонами договору. В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31 травня 2019 року заборгованість відповідача складає 56569,65 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 130 грн. 14 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 48526 грн. 46 коп., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4743 грн. 07 коп., штраф (фіксована сума) в розмірі 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) в розмірі 2669 грн. 98 коп. Відповідно до довідки позивача строк дії картки, наданої відповідачу, - до 31 серпня 2015 року. Згідно з Довідкою про умови кредитування відповідач своїм підписом погодилася з базовою процентною ставкою в місяць - 2,5 %, що на рік становить 30% (2,5 х 12), з розрахунку 360 календарних днів на рік. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18). За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили щомісячну сплату заборгованості за кредитом (частинами) та відсотків за наданим кредитом на суму залишку заборгованості. Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки - 31 серпня 2015 р.) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Після закінчення строку дії картки, починаючи з 1 вересня 2015 р., відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. За такого позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом лише в межах строку дії кредитної картки - по 31 серпня 2015 р. Суд при цьому вважає, що слід виходити із відсоткової ставки у 30% за весь період нарахування процентів та безпідставним застосування позивачем зміненої (підвищеної) процентної ставки у 34,80% та 43,20%, враховуючи наступне. Загальна сума залишку заборгованості за відсотками розрахована за підвищеними процентними ставками. Згідно з частиною першою\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини четвертої \~статті 11\~\~Закону\~України \~«Про\~захист \~прав\~споживачів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин)\~у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Частиною четвертою\~статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» \~передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Так, відповідно до\~статті 1056-1 ЦК України\~(в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в одностороньому порядку є нікчемною. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада\~\~ 2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки та згоди останньої на таке збільшення з 01 вересня 2014 року та з 01.04.2015 року та скріпленої її підписом. Відомостей щодо повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки Банком надано не було, а тому при розрахунку процентів за користування кредитом треба виходити з процентної ставки 30% річних. Розрахунок, наданий позивачем, враховує збільшення процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних та стягнення як пені, так і штрафу. Тіло кредиту відповідно до розрахунку позивача становить 130,14 грн. Оскільки відповідач отримала кредитні кошти, за користування якими мала сплатити проценти, виходячи з 30% річних, то її заборгованість за процентами за період з 01 вересня 2014 року (зміна процентної ставки) по 31 серпня 2015 року (строк дії картки) становить 39,58 грн. - (130,14 грн. (тіло кредиту) х 30%) / 360 = 0,11 грн. процентів за 1 день х 365 днів (період з 01.09.2014 р. по 31.08.2015 р.). Заборгованість відповідача згідно з розрахунком позивача станом до 01.09.2014 року становила 4,50 грн. А тому, загальна заборгованість відповідача за процентами становить 44,08 грн. (39,58 грн. + 4,50 грн.). Щодо вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів), то суд дійшов наступного висновку. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України). В силу ч. 1\~ст. 547 ЦК України\~правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1\~ст. 548 ЦК України). Фактично за одне й те саме порушення умов договору - несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів, у договорі передбачено два види відповідальності: штраф та пеня. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 р. та Верховним Судом у постанові №2-2171/11 від 25 липня 2018 р. Виходячи з викладених обставин справи, положень закону та правової позиції, на відповідача може бути покладено лише один вид цивільно-правової відповідальності, а саме - штраф, оскільки умови його стягнення в Умовах та Правилах виписані в зрозумілій для позичальника формі і, ознайомлювавшись з ними, відповідач могла зрозуміти порядок їх нарахування. За такого у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів з нього на користь позивача необхідно стягнути, крім суми заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитними коштами, також і передбачений договором штраф, який складається з фіксованої частини та з процентної. Штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Враховуючи, що процентна складова штрафу становить 5% від суми загальної заборгованості, а заборгованість по даному кредиту судом перерахована та є меншою ніж та, яку заявив позивач, то в такому разі штраф (процентна складова) становить 8,71 грн. (44,08+130,14) х 5/100). Таким чином відповідач повинен сплатити АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 130,14 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 44,08 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 8,71 грн., що разом становить 682,93 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" особи з інвалідністю І і ІІ груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Оскільки [PERSON] відповідно до довідки акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 540149 є івалідом другої групи загального захворювання, то згідно зі змістом ч.6 ст.141 ЦПК України АТ КБ "ПРИВАТБАНК" має право на відшкодування йому судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 23,19 грн. (682,93 грн. х 1921 грн. : 56569,65 грн.) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial