Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], в якому просить: відібрати його малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає у [ADDRESS], у [PERSON] та передати сина йому; стягнути з відповідача на його користь судові витрати; рішення в частині відібрання дитини та передачу її йому допустити до негайного виконання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Його колишня дружина, мати їхнього малолітнього сина, [PERSON] померла [INFO] року. З дружиною він розлучився у серпні 2015 року. В даний час його син проживає спільно з бабусею, відповідачем по справі, в м. Сміла Черкаської області. Оскільки він проживає в м. Київ, відтак неодноразово приїздив до сина в м. Сміла та бачився з ним, проте відповідач категорично відмовляється повернути йому сина для спільного проживання в м. Київ, де його син зареєстрований. Він звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради з проханням сприяти йому у відібранні у відповідача його сина. Згідно прийнятого службою у справах дітей рішення йому та відповідачу рекомендовано вирішити питання проживання сина з ним, а у випадку відмови відповідача у добровільному порядку повернути його на виховання та утримання, рекомендували звернутися до суду. Відповідач добре відноситься до його сина, однак він бажає, щоб син проживав разом з ним. Він має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується як по місцю проживання, так і на роботі, та може забезпечити належні умови проживання своєму сину. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засідання позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Крім того, позивач надав пояснення, що він неодноразово розмовляв з відповідачем про передачу йому сина, однак [PERSON] звернулася до нього з проханням, щоб дитина деякий час пожила разом з нею. Він погодився, однак таке проживання затягнулося на більше ніж рік. Батьківських прав він не позбавлений. При розмові з відповідачем, остання повідомила його, що онука вона не віддасть та бажала щоб місце проживання дитини було визначено за законом, в зв'язку з чим він звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради для вирішення питання щодо відібрання сина у бабусі. Після вказаного звернення в нього стосунки з відповідачем не погіршилися, однак вона надавала дозвіл на побачення з дитиною лише у її присутності та на короткий проміжок часу. Проти виїзду дитини разом з ним до м. Києва відповідач заперечувала, пояснюючи це тим, що він не надасть дитині належного виховання. З сином у нього гарні стосунки. На даний час він з сином спілкується досить рідко, оскільки цьому перешкоджає відповідач. Приблизно 4-5 було випадків, коли він приїздив до м. Сміла, щоб побачитися з сином, однак відповідач не дозволяла та відмовила у спілкуванні. Він не заперечує, щоб дитина на канікулах перебувала у бабусі та спілкувалася з нею. Під час лікування його колишньої дружини від хвороби, дитина проживала разом з відповідачем, оскільки цього на той час хотіла колишня дружина. З дитиною у вказаний час він не перебував. На свята він пересилав подарунки дитині за допомогою «Нова пошта», до дитини не приїздив, так як не мав бажання бачитися з відповідачем. В м. Києві він проживає та зареєстрований у квартирі, 1/5 якої належить йому на праві власності. Дійсно у вказаній квартирі на даний час проживає ще четверо його родичів, однак це жодним чином не перешкоджає проживанню разом з ним його сина. Він не одружений, інших дітей у нього не має. Після одруження з донькою відповідача, вони проживали спільно та дитина була народжена у шлюбі. Під час спільного проживання з колишньою дружиною, вони здійснювали спільний догляд за сином, в зв'язку з чим має навички догляду за дитиною. За місцем його проживання приходили працівники служби у справах дітей, які проводили обстеження умов для проживання дитини, та надали акт, в якому зазначено, що за його місцем проживання створені умови для проживання дитини. Після його одруження з донькою відповідача, він з дружиною та сином проживали в м. Київ за його місцем реєстрації приблизно 1 рік 9 місяців. Після сплину вказаного часу дружина та син переїхали до іншого місця проживання в м. Київ, а потім в зв'язку з хворобою, переїхала з сином до м. Сміла. Коли його колишня дружина перебувала у лікарні, його син перебував з відповідачем, оскільки колишня дружина заперечувала, щоб їх син проживав з ним. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, при цьому відповідач пояснила, що її онук [PERSON] проживає з нею з 17 травня 2016 року, за виключенням двох місяців, коли її донька та колишня дружина позивача проживала у квартирі, яку винаймала. Під час проживання її доньки у квартирі, яку знімала, позивач одного разу відвідав дитячий садок, в якому перебував [PERSON]. Матеріальної допомоги на утримання [PERSON] вона не потребує, в зв'язку з чим у позивача таку не просила. Під час хвороби її доньки, позивач жодної матеріальної допомоги на її лікування не надавав. Вона не може доручити позивачу виховання дитини, оскільки такого виховання він надати не зможе. Вона належним чином виховала свого сина та доньку. Її син має дві вищі освіти, та являється досить поважною людиною, а покійна донька отримала вищу освіту. Вона не заперечує, що позивач являється біологічним батьком [PERSON], однак власноручно передавати останнього на «вирощування» батькові не бажає. Крім того, дитина не бажає переїздити до батька. Вона на даний час належним чином виховує дитину та забезпечує її всім необхідним. Позивач дійсно приїздив до дитини, але лише в той час, коли перебував у м. Сміла в зв'язку з потребою з'явитися до служби у справах дітей та до суду на судові засідання по даній справі. Дійсно, коли позивач приїздив, дитина хворіла, однак не постійно. Крім того, її донька у передсмертній заяві побажала, щоб дитина виховувалася саме нею. Вона не може не виконати останнє прохання її доньки. Вважає, що позивач не забирав би дитину у неї, як би цього не хотіла його мати. Аліменти на утримання дитини позивач сплачував у розмірі визначеному судом. Крім того, вона не бажає, щоб дитина виховувалася у сім'ї позивача, оскільки він, його брат та батько мали проблеми з законом, при цьому позивач був залежним від наркотиків. Вона була присутня на засіданні служби у справах дітей та їй відомо, що такою прийнято рішення про доцільність передачі дитини батькові. Вона не заперечує, що з правової точки зору дитина повинна проживати разом з батьком. Однак, оскільки наявна заява її доньки про те, щоб дитина проживала разом з нею, відтак вона не може порушити останню волю такої. Після смерті її доньки позивач декілька разів бачився з дитиною, у ті дні коли привозив комісії у справах дітей документи. Минулого року позивач придбав дитині лише куртку та штани. Також одного разу на День [PERSON] позивач надіслав поштою пакунок солодощів. Коли позивач приїздив до дитини, вона жодних перешкод у їх спілкуванні не чинила. Лише одного разу, коли дитина хворіла, та позивач хотів забрати дитину до м. Київ, вона заборонила їм побачитися. Вона проживає у двокімнатній квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. Вона являється пенсіонером, в зв'язку з чим отримує пенсію, а також є дохід від здачі в оренду земельної ділянки. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, заслухавши доводи позивача, його представника, відповідача та її представника, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 січня 2013 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 18 червня 2013 року, [PERSON] та [PERSON] являються батьками сина [PERSON], [INFO] року (а.с.8). Доказів позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], матеріали цивільної справи не містять, в зв'язку з чим суд вважає, що [PERSON] не позбавлений батьківських прав щодо свого сина. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №35 від 18 січня 2013 року, розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.4). Як встановлено під час судового розгляду, після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] їх спільний малолітній син [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з [PERSON], якій було відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи, що матеріали цивільної справи будь-яких доказів вирішення спору [PERSON] та [PERSON], щодо місця проживання спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], органом опіки та піклування або судом не містять, та приймаючи до уваги пояснення сторін у справі, суд приходить до обґрунтованого висновку, що місце проживання малолітнього [PERSON] було визначено за згодою батьків. Як вбачається з пояснень сторін, наданих під час судового розгляду, [PERSON], після розірвання шлюбу з [PERSON], разом з їх спільним сином переїхала з м. Київ до м. Сміла Черкаської області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області [INFO] року, [PERSON] померла [INFO] року в м. Сміла Черкаської області (а.с.5). За життя [PERSON], [INFO], складено заяву від 28 жовтня 2016 року, підпис останньої в якій засвідчено приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округуТаран Г.В.5 28 жовтня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за №1716 (а.с.25). Як вбачається з вищевказаної заяви, [PERSON], усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою підтвердила, що її колишній чоловік [PERSON], [INFO], проживає за адресою: м Київ, [ADDRESS], не займався вихованням їхнього сина [PERSON], [INFO], не приймав участі у вихованні, не допомагав матеріально, на вихідні не брав дитину, не мав бажання зустрічатися та не зустрічався з ним, так як вважав, що він її, а не його, також він вживав наркотики та був судимим, та також влаштовував погроми, коли приходив до неї. Вона перебувала постійно сама з дитиною, також ображав її, дитина з листопада 2015 року знаходиться у бабусі - [PERSON], в м. Сміла Черкаської області, так як вона на даний час хворіє і знаходиться на лікуванні в онкоцентрі м. Києва, і жодного разу він не відвідував ні її, ні сина. Вона хоче щоб вихованням її сина [PERSON], [INFO], займалася його бабуся [PERSON], [INFO], або її брат [PERSON], [INFO] (а.с.25). Відповідно до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Викладені обставини у складеній за життя [PERSON] заяві, яка являється матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO], вказують на аморальну поведінку батька дитини [PERSON] та зловживання ним наркотичними засобами, однак такі жодним доказом не підтверджені та спростовуються дослідженими під час судового розгляду письмовими документами. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з довідки №143-30012017/80210 виданої Управлінням інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ Національної поліції в м. Києві, виконаної на бланку серії [NUMBER] Міністерства внутрішніх справ України, за обліками МВС України громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець м. Києва, України, на території України станом на 06 лютого 2017 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.13). Відповідно до довідки №194 виданої Київським міським психоневрологічним диспансером №4 Департаменту охорони здоров'я 30 січня 2017 року, [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS] за даними наявної документації на обліку лікаря-психіатра не перебуває (а.с.11). Згідно сертифікату серії 12ЯЯФ №277598 про проходження профілактичного наркологічного огляду виданого лікарем - наркологом КМНКЛ «Соціотерапія» м. Київ Департаменту охорони здоров'я України, [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], пройшов 30 січня 2017 року огляд, за результатами якого ознак наркологічних захворювань не виявлено. Сертифікат дійсний до 30 січня 2019 року (а.с.14). Як вбачається з характеристики виданої головою правління ОСББ «Біличі»Жалай О.І.7 16 січня 2017 року, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], з 1994 року. Житлові умови задовільні у 4-кімнатній квартири загальною площею 84,25 кв.м. мешкає 5 осіб: мати, батько та три брати. [PERSON] займає окрему кімнату площею 13 кв.м. Зі слів сусідів він неконфліктний, врівноважений, завжди вітається, працює. Зі шкідливих звичок - куріння. Заборгованість за житлово-комунальні послуги відсутня (а.с.7). Відповідно до характеристики виданої менеджером складської логістики і керівником сектору оптимізації зберігання товару філії в м. КиєвіРязановим І.М.9 10 січня 2017 року, [PERSON] працює комірником 3-ї категорії складу «Чайка» в дочірній компанії ТПК Омега - Автопоставка ТОВ « МегаІмпортПлюс» з 29 липня 2013 року. За період роботи в колективі дільниці зберігання товарів зумів піднятися на максимальну категорію (ранг) на посаді комірника, користується повагою в колективі, вміє працювати на всіх видах навантажувальної техніки складської логістики, ініціативний, має свою думку, відповідальний працівник. Працює творчо, вміє приємно дивувати продуктом своєї роботи, розуміє ціль і відповідальність за результати роботи бригади. Звертає увагу на поліпшення робочих процесів. Виконує доручення і завдання фахово і якісно. Вміє працювати як колективно, так і самостійно. Простий, комунікабельний молодий чоловік. Самокритичний, визнає власні упущення. [PERSON] відповідає займаній посаді (а.с.6). Як вбачається з довідки про доходи виданої директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега - Автопоставка», [PERSON], РНОКПП [NUMBER], займає посаду комірника та отримав заробітку плату: за вересень 2017 року - 18414 гривень 61 копійку; за жовтень 2017 року - 20251 гривну 40 копійок; за листопад 2017 року - 17873 гривні 03 копійки; за грудень 2017 року - 18672 гривні 81 копійку; за січень 2018 року - 16901 гривну 65 копійок; за лютий 2018 року - 19113 гривень 25 копійок (а.с.51). На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що викладені у заяві, яка була складена [PERSON], за її життя, обставини, які характеризують її колишнього чоловіка [PERSON] не відповідають дійсності. Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON], який являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO] року, має самостійний дохід, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, аморальної поведінки не допускає, в зв'язку з чим суд вважає, що підстав за яких суд не може передати малолітнього [PERSON] для проживання з [PERSON], передбачених ч.2 ст.161 СК України, не встановлено. Крім того, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №001837487 виданої Святошинською районною державною адміністрацією в м. Києві 11 травня 2017 року, [PERSON], [INFO] року, який народився в м. Києві, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва 11 лютого 1998 року, квартира [ADDRESS] на праві спільної власності належить: [PERSON] - 1/5 частини; [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина; [PERSON] - 1/5 частина; [PERSON] - 1/5 частина (а.с.52). Отже, малолітній [PERSON], [INFO], який являється сином [PERSON] - позивача у справі, зареєстрований у квартирі власником 1/5 частини якої являється останній. Як встановлено під час судового розгляду, після смерті [PERSON] [INFO] року, її спільний з позивачем син залишився проживати з його бабусею [PERSON] у квартирі [ADDRESS], при цьому остання заперечує проти передачі дитини на виховання батька без рішення суду, оскільки виховання онука саме нею було останньою волею її донька, а також через те, що батько не зможе забезпечити належного його виховання. Разом з тим, будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість [PERSON] забезпечити належне виховання свого сина [PERSON], [INFO], відповідачем не надано. Крім того, під час судового розгляду [PERSON] зазначив, що після народження сина [PERSON], він проживав спільно з його колишньою дружиною [PERSON] та спільно доглядали та виховували дитину. Вказані доводи позивача відповідачем не заперечуються, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що такі відповідають дійсності, та [PERSON] має першопочаткові навички по догляду та вихованню дитини. Також, як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] проживає спільно зі своїми батьками, які як вбачається з матеріалів справи виховали трьох синів, в зв'язку з чим суд вважає, що такі, в разі необхідності, неодмінно нададуть позивачу необхідну допомогу як у вихованні, так і у догляді за дитиною. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що батько позивача та його брати притягувалася до кримінальної відповідальності, в зв'язку з чим можуть негативно вплинути на виховання дитини, оскільки такі жодним доказом, наявним у матеріалах справи не підтверджені. Під час судового розгляду відповідач та її представник зазначили, що позивач після переїзду його колишньої дружини та доньки відповідача спільно з сином до м. Сміла Черкаської області матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та не відвідував таку, навіть коли його колишня дружина перебувала у лікарні з тяжким захворюванням. Разом з тим, як вбачається з довідки про доходи виданої директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега - Автопоставка», з заробітної плати [PERSON] відраховувалися аліменти на утримання дитини (а.с.51). Відповідач під час судового розгляду виплату позивачем аліментів на утримання сина [PERSON] не заперечувала, при цьому зазначила, що після смерті її доньки позивач купував деякі речі дитині та відвідував її у м. Сміла Черкаської області. При цьому суд має зазначити, що матеріали цивільної справи рішення органу опіки та піклування або суду щодо передачі малолітнього [PERSON], [INFO], на виховання його бабусі [PERSON], не містять, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що такий знаходиться на вихованні останньої без законних на те підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Під час судового розгляду позивач не заперечував, що відповідач належним чином проявляє турботу до його сина [PERSON], однак бажає, щоб останній проживав разом з ним, та саме ним він займався його вихованням. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з акту обстеження умов проживання затвердженого начальником служби у справах дітей Святошинської РДА м. КиєваТопоренко С.А.3 23 січня 2017 року, комісією у складі завідувача сектору ССДГученко О.А.4 та головного спеціаліста ССДХомутенко Ю.Д.5 на підставі заяви [PERSON], з метою перевірки житлово-побутових умов проживання, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло розміщено на 8 поверсі 10 поверхового будинку, складається з 4 кімнат, загальна площа 84,5 кв.м. Умови проживання задовільні ( в квартирі чисто, охайно, є необхідні меблі, побутова техніка). Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: батько займає окрему кімнату, де є необхідні меблі, для дитини батько планує придбати ліжко та необхідні речі. За вказаною адресою проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зареєстрований, але на цей час не проживає малолітній [PERSON], 2013 року, який проживає в м. Сміла з родичами покійної дружини. Стосунки, традиції сім'ї: батько бажає, щоб дитина проживала з ним, оскільки колишня дружина померла. Висновок: житлово-побутові умови для проживання малолітнього [PERSON], [INFO], у батька [PERSON] створено (а.с.9). Стататею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON], який являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO], відразу після смерті його колишньої дружини, на вихованні якої залишився їх син за їх згодою, мав намір виховувати дитину та проживати разом з ним, про що свідчать письмові докази, які ним були зібрані як для органу опіки та піклування, так і для суду. Враховуючи, що [PERSON] проживає в м. Київ, а його малолітній син [PERSON], [INFO] року, який знаходився на вихованні [PERSON], проживає в [ADDRESS], відтак суд вважає, що він був позбавлений можливості належним чином піклуватися про дитину, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, належним чином сплачував аліменти на її утримання. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72700141 від 10 листопада 2016 року, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (загальна площа - 66,3 кв.м., житлова площа 37,9 кв.м.) (а.с.29). У вищевказаній квартирі на даний час проживає малолітній син позивача - [PERSON], [INFO], що підтвердили сторони під час судового розгляду. Відповідно до трудової книжки [PERSON], останнім записом в такій являється дата 30 серпня 2005 року. В цей день [PERSON] звільнена з посади вчителя за скороченням (а.с.27). Як зазначила під час судового розгляду [PERSON], вона являється пенсіонером та отримує пенсію, крім того здає в оренду земельну ділянку. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] отримує прибуток у грошовому еквіваленті, який дозволить належним чином утримувати малолітнього [PERSON], [INFO], матеріали справи не містять. При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що вона забезпечує малолітнього [PERSON], [INFO], всім необхідним, оскільки такі доводи не конкретизовані, в зв'язку з чим суд позбавлений об'єктивної можливості встановити чи є достатнім таке забезпечення відповідачем малолітньої дитини. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Наявність у відповідача педагогічної освіти, навичок спілкування з дітьми та їх навчання, яких набула працюючи вчителем, квартири, яка перебуває у її приватній власності, та заяви матері дитини, яку така склала за життя, не являються підставою для позбавлення батька [PERSON] його переважного права, встановленого чинним законодавством України, на особисте виховання його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі "Хант проти України" вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Під час судового розгляду, жодних доказів, які б свідчили про те, що сім'я [PERSON], який являється батьком малолітнього сина [PERSON], до якої входять його батьки та брати з якими він проживає, є неблагополучною, та що він не забезпечить сину розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, не встановлено. Відповідно до листа №142/02-02 від 13 березня 2017 року начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської областіШуригіної О.В.7 адресованого [PERSON], такого повідомлено, що 02 березня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто його звернення щодо повернення на виховання малолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з бабусею [PERSON] в м. Сміла. Під час засідання комісії [PERSON] повідомила, що відмовляється повернути дитину йому на виховання, оскільки на її думку він не зможе належним чином виховати дитину, оскільки тривалий час не проживав разом з сином. Враховуючи подані ним документи та пояснення, комісія дійшла висновку, що перешкод (підстав), які б могли обмежувати здійснення ним батьківських обов'язків, на даний час не має. Комісією прийнято рішення рекомендувати [PERSON] та [PERSON] вирішити питання щодо подальшого проживання малолітнього [PERSON] з батьком, у разі відмови [PERSON] в добровільному порядку повернути на виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] [PERSON], звернутися з відповідною заявою до суду в порядку ст.151 СК України (а.с.12). Як встановлено під час судового розгляду, вищевказаний лист начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області відповідач [PERSON] не виконала та не повернула малолітнього [PERSON], [INFO] року, на виховання та утримання його батьку [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 27 вересня 2017 року за №424 вирішено затвердити висновок про доцільність повернення малолітнього [PERSON], [INFO], на виховання батькові [PERSON], [INFO], який відповідає інтересам дитини (а.с.40). Як вбачається з висновку про доцільність повернення малолітнього [PERSON], [INFO], на виховання батькові [PERSON], який являється додатком до рішення виконкому від 27 вересня 2017 року №424, орган опіки та піклування вважає, що повернення малолітнього [PERSON], [INFO], на виховання батькові [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.41). Відповідно до ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Під час судового розгляду будь-яких обставин, які б вказували на те, що відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], та передачу його на виховання та утримання його батьку [PERSON], суперечить інтересам дитини не встановлено. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку про доцільність відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] року, у його бабусі [PERSON] та передачу його батькові [PERSON], в зв'язку з чим позовна вимога останнього у цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Враховуючи, що позовна вимога про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] року, у його бабусі [PERSON] та передачу його батькові [PERSON], підлягає задоволенню, відтак рішення у цій частині суд допускає до негайного виконання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №19 від 29 березня 2017 року, позивачем [PERSON] при подачі позову був сплачений судовий збір у сумі 640 гривень (а.с.1). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, відтак судові витрати у справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у сумі 640 гривень, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved