Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості з оплати праці. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 28.02.2018 року по теперішній час працює на ТОВ "Краснолиманське". За жовтень 2019 року відповідач нарахував заробітну плату за листопад 2019 року - 25186,35 гривень, за грудень 2019 року - 25186,35 гривень, за січень 2020 року - 25194,25 гривень та за лютий 2020 року - 25118,64 гривень. Всупереч ст. 115 КЗпП України, відповідач до теперішнього часу заробітну плату за листопад, грудень 2019 року і за січень та лютий 2020 року не виплатив. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 100685,59 гривень. На даний час позивач знаходиться на строковій військовій службі. Позивач просить суд стягнути з ТОВ "Краснолиманське" на його користь заборгованість з оплати праці у розмірі 100685,59 гривень. Позивач у позові зазначив, що розгляд справи просить провести без його участі. Ухвалою суду від 21.04.2020 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що [PERSON] працює на ТОВ «Краснолиманське» гірничим очисного забою дільниці з видобутку вугілля № 10-1. Зазначає, що відповідач в жодному разі не ухиляється від виплати заробітної плати. З листопада 2019 р. на підприємстві відповідача дійсно виникла заборгованість із заробітної плати, яка є наслідком дестабілізації ситуації у вугільній галузі України, імпортом вугілля з Росії, Білорусі та інших держав, та, як наслідок, відсутності потреби кінцевого споживача у вугільній продукції вітчизняних вугледобувних підприємств. У зв`язку з цими обставинами, відповідач вимушений був призупинити свою діяльність, наказом директора ТОВ «Краснолиманське» від 19.12.2019 р. №555 на підприємстві відповідача з 19 грудня 2019 року встановлено простій. Видобуток вугілля не здійснюється, у зв`язку з чим, сплачувати заробітну плату в порядку, визначеному діючим законодавством наразі неможливо. Відповідач неодноразово звертався до посадових осіб держави, зокрема до Президента України, з проханням сприяти розвиненню вугільної галузі України, створення можливості реалізації видобутої вугільної продукції та недопущення затримок у виплаті заробітної плати шахтарям, однак жодної відповіді нами не отримано. Усі надходження грошових коштів на рахунки відповідача за вже поставлену вугільну продукцію, спрямовуються на погашення заборгованості із заробітної плати, що додатково підтверджує той факт, що відповідач не ухиляється від сплати заборгованості, а навпаки вчиняє всі можливі дії для її сплати. Підприємство відповідача частково сплачує заборгованість із заробітної плати, в тому числі і позивачу. Позивач просить стягнути суми, які йому було нараховано, тобто зазначає заробітну плату з урахуванням утриманих податків, що розписано в табуляграмах, доданих до позовної заяви. Але позивач не звертає на увагу, тому сума на якій наполягає не є вірною. Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача надіслав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] [PERSON] працює на ТОВ «Краснолиманське» з 08.02.2018 року по теперішній час (а.с.6-7). Згідно з розрахунковими листками: за листопад 2019 року [PERSON] нараховано 25186,35 гривень, утримано для перерахування на банкомат 20275,01 гривень (а.с.9); за грудень 2019 року [PERSON] нараховано 25186,35 гривень, утримано для перерахування на банкомат 20275,01 гривень (а.с.10); за січень 2020 року [PERSON] нараховано 25194,25 гривень, утримано для перерахування на банкомат 20281,37 гривень (а.с.11); за лютий 2020 року [PERSON] нараховано 25118,64 гривень, утримано для перерахування на банкомат 20220,64 гривень (а.с.12). Відповідно до розрахунку наведеного у відзиві на позов за жовтень 2019 року заборгованість позивачу перераховано, частково перераховано за листопад 2019 року в сумі 3730,00 гривень (а.с.22-24). Суми вказані представником відповідача та дати перерахування співпадають з випискою по картці [PERSON] (а.с.3-5). Таким чином, заборгованість по заробітній платі станом на дату розгляду справи становить: листопад 2019 року 14145,01 гривень; грудень 2019 року 16275,01 гривень; січень 2020 року 20281,37 гривень; лютий 2020 року 20220,50 гривень. Всього заборгованість станом на 15 червня 2020 року становить 70921,89 гривень, дана сума без урахування податків та обов`язкових платежів, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України\~"Про військовий обов`язок і військову службу"\~і\~"Про альтернативну (невійськову) службу",\~"Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". З матеріалів вбачається, що позивач в даний час перебуває на строковій військовій службі, тому відповідно до статті 119 КЗпП України за ним зберігається місце роботи, посада та середній заробіток. Враховуючи викладене, позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 84,80 гривень.

Outcome: partial