Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, яким просить поновити йому строк на звернення до суду , поновити його на посаді начальника служби безпеки ТОВ "АТП-2004" , стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2014 року до дня постановлення рішення суду . Посилається на те, що він відповідно до наказу від 25.07.2014 року звільнений з посади начальника служби безпеки (охорона) з 25 липня 2014 року за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку в розмірі 22 календарних днів. Дійсно, ним була написана заява на звільнення, проте під тиском в.о. директора [PERSON], який змінив до нього своє ставлення після відрядження до Одеської області в м. Іллічівськ. Вважає, своє звільнення незаконним. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав , просив задовольнити. Додатково зазначив, що він не міг вчасно звернутись до суду із позовом, оскільки знаходився на амбулаторному лікуванні у лор лікаря з 15.08. по 2.09.2014 року. 25.07.2014 року ознайомився з наказом про звільнення, отримав трудову книжку та згодом розрахункові. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АТП-2004", його представник в суді вимоги не визнав, вважає, що звільнення позивача проведено відповідно до чинного законодавства. Підставою для звільнення була написана власноручно заява від 24.07.2014 року , в якій позивач просив звільнити його з 25.07.2014 року, так як мав намір працювати в іншій місцевості. Заява позивачем не відкликалась , з ним було проведено відповідні розрахунки, видано трудову книжку. Посилання позивача на неприязні стосунки та тиск керівництва на нього вважає безпідставними. Крім того, зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду , передбачений ст. 233 КЗпП України. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що він працював на підприємстві під керівництвом позивача, претензій до роботи позивача не було, але коди останній приїхав із відрядження , то на наступний день написав заяву на звільнення, яка причина не знає. Свідок [PERSON] зазначав, що в спеціаліста з безпеки [PERSON] були претензії до роботи позивача, але чому його звільнили не знає. Свідок [PERSON], який виконував обов»язки директора товариства до 25. 07. 2014 року, в суді пояснював, що позивача звільнено за згодою сторін. 24. 07. 2014 року позивач особисто написав заяву про звільнення з 25. 07. 2014 року, так як мав бажання виїхати до м. Києва. Ніякого тиску на позивача не вчиняв, неприязних стосунків не мав. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 квітня 2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу начальником служби безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП-2004" , із строком випробування два місяці та посадовим окладом згідно з штатним розписом ( а.с. 36). Підставами припинення трудового договору відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є угода сторін. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Таким чином, якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. 24. 07. 2014 року [PERSON] на ім»я в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП-2004" подав заяву про звільнення за згодою сторін, з 25. 07. 2014 року ( а.с. 38). 25.07.2014 року було видано наказ № 79-ОС за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП-2004" , відповідно до якого [PERSON] звільнено з посади начальника служби безпеки (охорона) з 25.07.2014 року за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 22 к.д. ( а.с. 37). Цього ж дня , позивача ознайомлено з наказом про звільнення, видано трудову книжку та розрахункові. Тобто, волевиявлення [PERSON] на звільнення з підстав п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України було виражене у формі власноручно написаної заяви про звільнення із зазначенням часу проведення такого звільнення, а виявлення згоди на проведення звільнення у такий спосіб відповідачем виражене у виданні наказу від 25.07. 2014 року № 79-ОМС із зазначенням підстав, а саме: заяви [PERSON] та згоди власника. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін в строк, визначений сторонами спору, а відтак вимога про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку є безпідставною та необгрунтованою. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При викладених обставинах суд відмовляє в задоволенні заяви, оскільки позивач не надав доказів на обґрунтування позову. Посилання позивача на неприязні стосунки, вчинення тиску на нього, для того щоб, він написав заяву про звільнення, ні чим не доведені. Позивач у судовому засіданні не надав жодного належного та допустимого доказу у підтвердження зазначеного, зокрема звернення до інспекції праці, прокуратури з відповідною заявою про порушення його прав. Як встановлено також судом, позивач з будь-якими пропозиціями до відповідача щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України не звертався. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З наказом про звільнення позивач ознайомився 25.07.2014 року, в цей же день отримав трудову книжку, до суду звернувся 16.09.2014 року. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду, а докази на які він послався , зокрема довідку про його перебування на амбулаторному лікуванні, з 15.08. по 2.09.2014 року , є недостатніми для поновлення йому зазначеного вище строку. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed