Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, відділу Держкомзему у м.Білгород-Дністровський Одеської області про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку.Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS]. Після укладання вищевказаного договору купівлі-продажу, відповідач звернувся до компетентних органів із заявою про приватизацію земельної ділянки та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯІ № 124412. 14.10.2011 року апеляційним судом Одеської області постановлено рішення, яким визнано договір купівлі-продажу 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS], укладеного 18.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] удаваним правочином в частині покупця [PERSON], визнано покупцем [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS].Посилаючись на ч.2 ст. 120 ЗКУ, а також вказуючи, що підставою для приватизації земельної ділянки [PERSON] став оскаржуваний договір купівлі-продажу 2/5 частин будинку, позивач 26.03.2014 року збільшивши позовні вимоги, остаточно просить суд: визнати незаконним та частково скасувати рішення Білгород-Дністровської міської ради № 514-V від 19.06.2008 року в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯІ № 124412, виданий на імя [PERSON] 18.06.2009 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськраонного суду Одеської області від23 квітня 2014 року залучено до участі у справі у якості співвідповідачів виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської рад, відділ Держкомзему у м.Білгород-Дністровський Одеської області. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав наведених в позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.130). Представник відділу Держкомзему у м.Білгород-Дністровський Одеської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність (а.с.116-117,129). Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 18.07.2007 року укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку, у відповідності до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] розташований на земельній ділянці розміром 345 кв.м., який складається у цілому з: саман. житлового будинку літ. "А" , житловою площею 40,7 кв.м., загальною площею 49,4 кв.м., саман. літньої кухні літ. "Б", саман. сарая літ. "В", кам. черепашн. літньої кухні літ. "Г", споруд №1,3 (а.с.97). Рішенням Білгород-Дністровської міської ради Одеської області за №382-V від 15.11.2007р. у п.1.66 погоджена передача земельної ділянки у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд для ведення особистого селянського господарства за адресою по [ADDRESS] (а.с.85) Рішенням Білгород-Дністровської міської ради Одеської області за № 514-V від 19 червня 2008 року в частині п.1.36 затверджено матеріали інвентаризації, проекти відведення земельних ділянок та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0797 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, надано дозвіл на замовлення технічної документації та видачі державного акту на право приватної власності на землю гр. [PERSON] (а.с.53-55). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2011 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.01.2012 року, визнано договір купівлі-продажу 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці розміром 345 кв.м., укладений 18.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу [PERSON], удаваним правочином в частині покупця [PERSON], визнано покупцем [PERSON]; а також визнано за [PERSON] набуте за договором купівлі-продажу право власності на 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS](а.с.44-49). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.01.2012 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 14.10.2011 року - залишено без змін (а.с.50-51). Суд вважає неспроможними посилення позивача на ту обставину, що в силу того, що договір купівлі-продажу 2/5 частин будинку визнано удаваним правочином, а власником 2/5 частин будинку [PERSON], [PERSON] не може бути власником земельної ділянки, яку він приватизував на своє імя на підставі удаваного правочину з наступних підстав. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Статтями 116,118 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян із земель державної та комунальної власності, здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування, яке може бути визнано судом недійсним за позовом особи, права якої порушені, відповідно до правил ст.152 ч.3 «г» ЗК України. Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій знаходиться належне [PERSON] . нерухоме майно до одержання відповідачем державного акту у сенсі положень статей 116, 118, 125, 126 ЗК України не є приватною власністю, а є землею комунальної власності територіальної громади міста Білгород-Дністровський в особі Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON] був землекористувачем. Статтею 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян Відповідно до ст.118 ЗК України 1.Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної чи міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. 2.Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Як вбачається із матеріалів справи в користуванні відповідача, з часу набуття ним права власності на будинок знаходилася земельна ділянка розташована за вищевказаною адресою. [PERSON] відповідно до вимог ст.ст.116,118 ЗК України скористався своїм правом та звернувся з заявою на приватизацію земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті. Відповідно до п. п. 1.13, 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року N 43 (діючу на час виникнення спірних правовідношень ), складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією; роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] яка досліджена в судовому засіданні , вбачається, що зовнішні межі земельної ділянки погоджені із суміжними землекористувачами.(а.с.77-101) Таким чином, суд не вбачає будь яких порушень при виготовленні технічної документації та оформленні спірного Державного акту на ім'я відповідача. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення його прав, оскільки ним в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів того, що приватизація відповідачем спірної земельної ділянки унеможливила користування господарськими та допоміжними спорудами та будівлями яки належать позивачу, а у випадку таких порушень, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належної йому земельної ділянки або встановленні сервітуту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Позивач не довів свого позову щодо порушення його прав, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані позивачем рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, на підставі якого виданий державний акт на ім'я [PERSON] прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, приймаючи відповідне рішення Білгород-Дністровська міська рада Одеської області діяли в межах своєї компетенції та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Доказів створення [PERSON] позивачу будь-яких перешкод не доведено. Вимоги про визнання недійсним державного акту, також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від основного позову. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed