Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Орган опіки і піклування Слов'янської міської ради Донецької області в інтересах [PERSON], [INFO] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка»» про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради просить розглянути питання про позбавлення батьківських прав, [PERSON], [INFO], по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно зі Свідоцтвом про народження, актовий запис № 64 від 07 липня 2015 року, складений Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради м. Слов'янськ Донецької області, [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON]. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України № витягу 00015735488 від 26 серпня 2015 року, батько дитини записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до Рішення Слов'янської міської ради від 08 вересня 2015 року № 448/1 «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» та Рішення Слов'янської міської ради від 08 вересня 2015 року № 447/2 «Про влаштування на повне державне утримання [PERSON]», мати [PERSON], [INFO], покинула малолітнього, [PERSON], [INFO], у Комунальному лікувально-профілактичному закладі «Міська дитяча лікарня» Акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 11 серпня 2015 року, №38/1. [PERSON], [INFO], навчалась у Миколаївській спеціальній ЗОШ-І № 7 Донецької обласної ради з 11 вересня 2008 року по 27 серпня 2015 року і знаходилась на повному державному забезпеченні Довідка від 08 лютого 2016 року № 10. Після закінчення навчання у закладі, вибула до Краматорського професійного торгово-кулінарного училища. Відповідно до Листа Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище» [PERSON], [INFO], не є ученицею училища у зв'язку з тим, що вона категорично відмовилася поступати на навчання. З 24 вересня 2015 року малолітній, [PERSON], [INFO], виховується у комунальній установі охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка». Згідно клопотання Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 19 лютого 2016 року, № 01/07-85, мати хлопчика, [PERSON], [INFO], за час перебування її сина, [PERSON], [INFO], у комунальній установі дитиною не цікавилась, не відвідувала, обов'язки по вихованню дитини не виконувала, ніяких заходів щодо повернення сина у сім'ю не здійснювала. Адміністрація закладу просить вирішити питання щодо позбавлення, [PERSON], батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON], та стягнути аліменти на утримання дитини. Також, відповідно до Листа Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 26 липня 2016 року, № 01/07-392, [PERSON] за час перебування дитини, [PERSON], у закладі, продовжувала нехтувати батьківськими обов'язками, не цікавилась його долею, життям та здоров'ям, не виявляла батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надавала. Службою у справах дітей проведено ряд заходів щодо виявлення місця перебування, [PERSON] Так, згідно Листа Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Миколаївської міської ради від 02 червня 2016 року № 632/02-09-14-1, [PERSON], знята з реєстрації 26 серпня 2015 року. На території м. Слов'янська, також не зареєстрована. На сьогоднішній день, [PERSON], зареєстрованого місця проживання не має. Відповідно до Листа начальника Слов'янського міськрайонного Відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 22 липня 2016, № 4128, [PERSON] була засуджена 02 червня 2016 року Слов'янським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 150 годин громадських робіт. На теперішній час, зі слів [PERSON], вона проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей. Відповідно до роз'яснень наданих в п. 16. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення; не створюють умов для отримання нею освіти; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Приймаючи до уваги викладені факти, а також необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дитини, Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає необхідним позбавити батьківських прав, [PERSON], [INFO], відносно її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Просять суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], [INFO], на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів прибутків, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с.22). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача нею не отримується (а.с.27). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка»» до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 22 серпня 2016 року від представника третьої особи надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с. 23). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області в інтересах [PERSON], [INFO] до [PERSON], за участю третьої особи Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка»» про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі є матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до Рішення Слов'янської міської ради від 08 вересня 2015 року № 448/1 «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» та Рішення Слов'янської міської ради від 08 вересня 2015 року № 447/2 «Про влаштування на повне державне утримання [PERSON]», мати [PERSON], [INFO], покинула малолітнього, [PERSON], [INFO], у Комунальному лікувально-профілактичному закладі «Міська дитяча лікарня» Акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 11 серпня 2015 року, №38/1 (а.с.8-9,11). Згідно клопотання Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 19 лютого 2016 року, № 01/07-85, мати хлопчика, [PERSON], [INFO], за час перебування її сина, [PERSON], [INFO], у комунальній установі дитиною не цікавилась, не відвідувала, обов'язки по вихованню дитини не виконувала, ніяких заходів щодо повернення сина у сім'ю не здійснювала. Адміністрація закладу просить вирішити питання щодо позбавлення, [PERSON], батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON], та стягнути аліменти на утримання дитини (а.с.13). Також, відповідно до Листа Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 26 липня 2016 року, № 01/07-392, [PERSON] за час перебування дитини, [PERSON], у закладі, продовжувала нехтувати батьківськими обов'язками, не цікавилась його долею, життям та здоров'ям, не виявляла батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надавала (а.с.14). За таких обставин, суд вважає, що позивач Орган опіки і піклування Слов'янської міської ради Донецької області в інтересах [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка»» про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON] є малолітнім (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні також встановлено, що мати дитини - відповідач по справі [PERSON] покинула свою дитину в Комунальному лікувально-профілактичному закладі «Міська дитяча лікарня», згідно Акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я № 38/1 від 11 серпня 2015 року (а.с.11). З 24 вересня 2015 року малолітній, [PERSON], [INFO], виховується у Комунальній установі охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка». Згідно клопотання Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 19 лютого 2016 року, № 01/07-85, мати хлопчика, [PERSON], [INFO], за час перебування її сина, [PERSON], [INFO], у комунальній установі дитиною не цікавилась, не відвідувала, обов'язки по вихованню дитини не виконувала, ніяких заходів щодо повернення сина у сім'ю не здійснювала. Адміністрація закладу просить вирішити питання щодо позбавлення, [PERSON], батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON], та стягнути аліменти на утримання дитини (а.с.13). Також, відповідно до Листа Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 26 липня 2016 року, № 01/07-392, [PERSON] за час перебування дитини, [PERSON], у закладі, продовжувала нехтувати батьківськими обов'язками, не цікавилась його долею, життям та здоров'ям, не виявляла батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надавала (а.с.14). У суду немає підстав ставити під сумнів Акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я № 38/1 від 11 серпня 2015 року складений в.о. головного лікаря та Клопотання Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» складеного заступником головного лікаря, оскільки вони є особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Акті та Клопотанні належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - мати [PERSON], проживає окремо від своєї дитини. Матеріальну допомогу дитині відповідач не надає, вкрай рідко з ним спілкується, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться навчанням сина, його навичками та уподобаннями, його життям, успіхами та труднощами у навчанні, його схильностями та здібностями, не відвідує заклад. Відповідач не виявляє щодо [PERSON] батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об»єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні сина, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям сина. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з нею та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками». Із Висновку № 29/01-2042 від 01 вересня 2016 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 31 серпня 2016 року, вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 30). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого суду висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення мати [PERSON] до виконання батьківських обов»язків з виховання і утримання дитини. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області № 29/01-2042 від 01 вересня 2016 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню свого сина, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язана це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, її ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дитини. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області в інтересах [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи Комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов»язками, але, виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2. З ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень вона не має, матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 12 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 12 серпня 2016 року. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки і піклування Слов'янської міської ради Донецької області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved