Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

21 січня 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що [PERSON] 13.06.2005 року отримала кредит у розмірі 10 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість і станом на 24.11. 2014 року сума заборгованості складає 7810 грн. 38 коп., де 965 грн. 74 коп. - сума заборгованості по процентах за користування кредитом, 6844 грн.64 коп. - заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Оскільки відповідач в добровільному порядку суму заборгованості не сплатив, ПАТ КБ "ПриватБанк" вимушене звернутись до суду із вищевказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Представник позивача у письмовій заяві повідомив судові про те, що ПАТ"КБ"ПриватБанк" підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без участі свого представника, не заперечує проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце його проведення повідомлялася належним чином ( згідно ч.9 ст.74 ЦПК України), причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, заперечень проти позову не надала. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд за згодою позивача, розглядає справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення ст. 224 ЦПК України). За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Статтями 1054 і 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.06.2005 рок між ПриватБанком та відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі у розмірі 10000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,08 % на рік. Згідно стст.526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Кредитним договором між банком та відповідачем були чітко визначені порядок та строки погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Зокрема, сторони домовились про те, що щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками , комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Свої зобов'язання за Кредитним договором позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу кредит. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 7810,38 гривень. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до стст.526,1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається та позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на вищевикладене суд прийшов до висновку, що нараховані відсотки за користування кредитом - є винагородою банку, передбачені кредитним договором і тому підлягають стягненню з боржника в повному обсязі в сумі 965 грн. 74 коп. (відсотки) . Що стосується стягнення заборгованості з пені за користування кредитом в сумі 6844,64 грн.., суд виходить з наступного: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею за користування кредитом , однак в доданій копії договору відсутні відомості про термін дії даного договору. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог : 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Зазначене свідчить про те, що заявлені банком вимоги в цій частині є неконкретними, під час розгляду справи позивачем не додано належних доказів (копія договору) , тому в цій частині вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею за користування кредитом задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України, за якою стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати . На основі викладеного,

Outcome: partial