Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеної квартири, яку померлий заповідав позивачці, про що складений відповідний заповіт реєстр. № 2-1107 від 20.03.1997 року. У встановлений законом шестимісячний термін позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою від 28.11.2013 року про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої нотаріусом відкрито спадкову справу. Однак, нотаріусом було звернено увагу на відсутність оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, а також на те, що Свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді 1/2 зазначеної квартири на ім'я батька позивачки не зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». На запит нотаріуса, своїм листом КП «ОМБТІ та РОН» надало відповідь, що на теперішній час право власності на спадкову квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. З огляду на це, 13 січня 2014 року нотаріус своїм листом № 10/02-14 відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що її померлий батько належним чином не оформив своє право власності на спадкову квартиру, а оригінал свідоцтва про право власності на житло втрачений. У зв'язку з наведеним, позивачка не може оформити право власності на спадкове майно - квартиру, а тому звернулась до суду з теперішнім позовом. Представник позивачки в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, надала суду заяву в якій позов підтримала та просила слухати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, будь - яких заяв від відповідача не надходило. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу в порядку заочного розгляду. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом було встановлено, що [INFO] батько позивачки - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Як свідчать довідки ЖКС «Черьомушки» № 3077 та № 3078 від 04.11.2013 року, на день смерті він постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 3-4056, виданого УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів від 14.03.1994 р. належала померлому та його дружині [PERSON], які були батьками позивачки. [INFO] [PERSON] померла. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстр. № 2-1104 від 20.03.1997 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В., [PERSON] успадкував 1/2 частини квартири за покійною дружиною - матір'ю позивачки. Решта 1/2 частини квартири належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 3-4056. Того ж дня [PERSON] склав Заповіт (реєстр. № 2-1107), яким заповідав [PERSON] ізольовану квартиру [ADDRESS], та вказав її єдиною спадкоємицею. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України, після смерті [PERSON] позивачка у встановлений законом шестимісячний термін звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою від 28.11.2013 року про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої нотаріусом відкрито спадкову справу. Інших спадкоємців у померлого не має, заяв про прийняття спадщини окрім позивачки не надходило. Однак, при прийнятті документів нотаріусом було звернено увагу на відсутність оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, а також на те, що Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 квартири на ім'я [PERSON] не зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». На запит нотаріуса, КП «ОМБТІ та РОН» надано відповідь, з якої вбачається, що станом на сьогодні згідно реєстраційної справи право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Тобто, за своє життя [PERSON] не зареєстрував в КП «ОМБТІ та РОН» право власності на квартиру в цілому, після успадкування на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом за своєю покійною дружиною 1/2 спірної квартири. Зважаючи на такі обставини, 13 січня 2014 року нотаріус своїм листом № 10/02-14, відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що її померлий батько належним чином не оформив право власності на квартиру, а оригінал свідоцтва про право власності на житло, отриманого її батьками за життя, втрачений. Таким чином, позивачка позбавлена можливості зареєструвати своє право на спадщину та оформити право власності на спадкове майно в державних органах, оскільки єдиним документом, що підтвердить її право власності на квартиру є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтями 1235, 1236 Кодексу визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст. 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене вбачається, що правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п. 4.15 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п. 4.18. Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України в Узагальненні судової практики від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування": при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1299 вказаного кодексу, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Як було встановлено судом, нотаріус відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову квартиру, та у з зв'язку з відсутністю реєстрації у КП «ОМБТІ та РОН» свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири на ім'я заповідача. Дані обставин вказують на наявність у позивачки права на звернення до суду за захистом свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, правомірним вбачається застосування до даних відносин Книги третьої ЦК України, зокрема Глави 24 «Набуття права власності» ст. 328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що інших спадкоємців, які б мали право на прийняття спадщини після смерті [PERSON], окрім [PERSON], за законом або за заповітом немає. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Оскільки даний позов не порушує прав та інтересів інших осіб, невизнане право підлягає захисту відповідно до положення п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, тобто, шляхом визнання такого права. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1220, 1222, 1223, 1235, 1236, 1268, 1269, 1296-1298 ЦК України,

Outcome: approved