Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом обґрунтовуючи його тим, що між ним та відповідачем 26.06.2012 укладено кредитний договір № 0626/01 (надалі - Кредитний договір) за умовами якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію й надав йому кредити (на поточні потреби), ліміт заборгованості за якими в сумі не перевищував 1 270 000,00 гривень, а останній зобов'язався погасити кредит не пізніше 21.12.2012 та сплатити проценти за користування кредитом - 25,0 % річних. В подальшому за умовами додаткових договорів про внесення змін до Кредитного договору сторони змінили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та строк погашення кредиту. В остаточному результаті: розмір процентної ставки за користування кредитними коштами - 23,5 процентів річних, а починаючи з 26.12.2013 р. - 25,5 процентів річних, строк погашення кредиту - не пізніше 25.06.2014. За умовами Кредитного договору позивачем виконані свої зобов'язання в повному обсязі та надано відповідачу у користування кредитні кошти. Також, згідно п. 1.8. Кредитного договору сторони домовились, що будь-яке порушення Позичальником умов кредитного договору надає право Банку в порядку, передбаченому кредитної угодою та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов'язань, вимагати від Позичальника погашення кредиту та інших передбачених договором платежів. Але, станом на момент подання позовної заяви, строк виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором є таким, що настав - кредит мав бути погашений ним не пізніше 25.06.2014. А тому, у зв'язку з порушенням відповідачем умов Кредитного договору, 20.04.2015 позивачем направлено йому вимогу № 1082/11 від 20.04.2015 про виконання зобов'язань по Кредитному договору та повернення заборгованості, однак, ця вимога залишена без відповіді та задоволення, а тому, на думку позивача, станом на 02.04.2015 загальна заборгованість відповідача, перед позивачем за кредитним договором № 0626/01 від 26.06.2012 становить 1 230 010, 96 гривень, в тому числі: 1 230 000,00 гривень - сума простроченої заборгованість за кредитом; 10,96 гривень - сума заборгованості за простроченими процентами за кредитом. Загальний строк прострочення за кредитом станом на 02.04.2015 (з 26.06.2014 по 02.04.2015) складає 281 день. А тому, позивач враховуючи положення ЦК України просить даний позов задовольнити та стягнути заборгованість за вказаним за кредитним договором. Крім того, звертає увагу, що він у силу положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. У судовому засіданні представник позивача Гурський Г.Ю. заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з вказаних у ньому підстав. Відповідач та її представник в судове засідання не з»явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду від представника відповідача [PERSON] було направлено електронною поштою заперечення на позов за вх. № ЕП-1810від 15.06.2016 в яких вона позов не визнає (а.с.177-179), зокрема, вказала на те, що вимоги банку про стягнення суми заборгованості є неправомірними, оскільки між сторонами 26 червня 2014 року було досягнуто домовленість про зарахування суми заставного депозитного вкладу в рахунок погашення заборгованості за кредитом. 26 червня 2014 року банк на своєму бланку самостійно склав та надав [PERSON] для підписання заяву про перерахунок депозитних грошових коштів на рахунок № [NUMBER] (для погашення заборгованості). Таким чином, банк був зобов'язаний перерахувати депозитні кошти для погашення кредиту. Також звернула увагу на те, що в силу положень ст. 601 ЦК України п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які зобов'язання за договором є припиненими. В зв»язку з відсутністю відповідача та його представника в судовому засіданні по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 26 червня 2012 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Актив-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0626/01 (а.с. 3-8). За даним договором, відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості, що не повинен перевищувати 1270000 грн. зі сплатою 25 % річних з кінцевим строком повернення до 21 грудня 2012 року ( п.1.1.,1.2. кредитного договору). В подальшому за умовами додаткових договорів про внесення змін до Кредитного договору сторони змінили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та строк погашення кредиту. В остаточному результаті: розмір процентної ставки за користування кредитними коштами - 23,5 процентів річних, а починаючи з 26.12.2013 р. - 25,5 процентів річних, строк погашення кредиту - не пізніше 25.06.2014. За умовами Кредитного договору позивачем виконані свої зобов'язання в повному обсязі та надано відповідачу у користування кредитні кошти. Згідно п. 1.8. Кредитного договору сторони домовились, що будь-яке порушення Позичальником умов кредитного договору надає право Банку в порядку, передбаченому кредитної угодою та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов'язань, вимагати від Позичальника погашення кредиту та інших передбачених договором платежів. Але, станом на момент подання позовної заяви, строк виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором є таким, що настав - кредит мав бути погашений ним не пізніше 25.06.2014. А тому, у зв'язку з порушенням відповідачем умов Кредитного договору, 20.04.2015 позивачем направлено йому вимогу № 1082/11 від 20.04.2015 про виконання зобов'язань по Кредитному договору та повернення заборгованості, однак, ця вимога залишена без відповіді та задоволення через, що станом на 02.04.2015 загальна заборгованість відповідача, перед позивачем за кредитним договором № 0626/01 від 26.06.2012 становить 1 230 010, 96 гривень, в тому числі: 1 230 000,00 гривень - сума простроченої заборгованість за кредитом; 10,96 гривень - сума заборгованості за простроченими процентами за кредитом. Загальний строк прострочення за кредитом станом на 02.04.2015 (з 26.06.2014 по 02.04.2015) складає 281 день. А, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача виникла наступна заборгованість: сума простроченої заборгованості за кредитом - 1230000 грн., сума заборгованості за простроченими процентами - 10 грн. 96 коп., а всього 1230010 грн. 96 коп. (а.с.11). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що в нього відсутня заборгованість за укладеним договором, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Оскільки, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання передбачені кредитним договором, в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, яка виникла за кредитним договором, тому суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1230010 грн. 96 коп. Щодо доводів відповідача викладених у запереченнях (а.с.177-179), то вони є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), з огляду на таке. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 N 158 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-банк". Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - Закон) встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема, щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку. Тобто, дані обмеження не стосуються спірних правовідносин, оскільки в даному випадку до банку, як до боржника не пред'являються будь - які майнові вимоги, а діюче законодавство, в тому числі й ч. 5 ст. 36 Закону не містить заборони банку списувати в рахунок погашення кредитних зобов'язань кошти, які розміщені на рахунках осіб, зобов'язаних за кредитним договором, це право не може бути обмежено будь - яким нормативно - правовим актом або рішенням будь - якого органу, оскільки відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. А тому, що зазначене твердження не відповідає положенням статті 56 Закону України «Про Національний банк України», а встановлення обмежень в діяльності позивача, зокрема щодо здійснення погашення заборгованості за активними операціями в безготівковій формі (шляхом списання коштів з депозитних рахунків) підтверджується Постановою правління НБУ від 12.06.2014 р. за № 349/БТ та Постановою правління НБУ від 26.06.2014 р. за № 382/БТ. Тому, проведення списання в рахунок погашення кредитних зобов'язань коштів, які розміщені, на рахунках осіб, зобов'язаних за кредитним договором регулюється положеннями самого договору, в зазначених умовах договору, а також нормами діючого законодавства не передбачений обов'язок заставодержателя здійснити списання грошових коштів з депозитних рахунків майнових поручителів, так як це є його правом. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)(ст.572 ЦК України). Частиною 1 статті 576 ЦК України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. За приписами ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Тобто, відповідач у цій ситуації не врахував зазначених умов договору та норм діючого законодавства та безпідставно вважав, що не використання позивачем свого права на списання в рахунок погашення кредитних зобов'язань коштів, лишає позивача права вимагати сплати коштів в рахунок погашення їх кредитних зобов'язань в межах тих сум, які є на рахунках осіб у цьому банку, посилаючись на наявність специфічних правовідносин та фактично отримання банком задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок коштів, що розміщені на рахунках відповідача та заставодавців. А тому його доводи про припинення зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-банк" за кредитним договором у зв'язку з їх повним виконанням є надуманими. Щодо доводів відповідача про те, що він є кредитором Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-банк" та одночасно боржником позивача за кредитним договором, що є підставою, на його думку, для припинення зобов'язань відповідно до Глави 50, з урахуванням ст.ст. 601, 606 ЦК України, то вони є надуманими оскільки. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За приписами ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Тобто, умовою припинення зобов'язання з підстав, встановлених ст. 606 ЦК, є по - перше, поєднання боржника і кредитора в одній особі (що може бути наслідком, зокрема, правонаступництва), а, по - друге, наявність саме одного зобов'язання (а не декількох різних зобов'язань), оскільки саме ця ознака і відрізняє цю підставу припинення зобов'язань від припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, де також може відбутись поєднання боржника і кредитора в одній особі, однак за різними зобов'язаннями. Тож, оскільки підставою не визнання позову є різні зобов'язання поєднання боржника та кредитора в одній особі, у розумінні приписів ст. 606 ЦК України у спірних правовідносинах не відбулось. Також, оскільки, зазначений позов поданий від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справі, пов'язаний із здійсненням тимчасової адміністрації, то позивач ПАТ «КБ «Актив-Банк» звільнений від сплати судового збору. А, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved