Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що в результаті проведення прилюдних торгів вона стала власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала попередньо відповідачу, яка не знялася з реєстраційного обліку. Таким чином після продажу 1/2 частини квартири, відповідач втратила право власності та право користування житловим приміщенням. Тому позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування та зняти її реєстрації у зазначеній квартирі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просила вирішити питання щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку на розсуд суду. Представник третьої особи Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без представника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Вислухавши позивача, представника позивача та представника третьої особи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2009 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] /а.с.59/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.23/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається 3 1/2 частини зазначеної квартири. 26 серпня 2010 року до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом /а.с.22/. Згідно Акту про проведення прилюдних торгів (аукціону) про реалізацію арештованого майна від 10 жовтня 2013 року 1/2 частина квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], була реалізована та придбана [PERSON], яка в подальшому 14 жовтня 2013 року отримала свідоцтво про право власності на цю частину /а.с.16, 10/. Згідно довідки ОСББ "Університетське" від 23 січня 2014 року № 1/23 [PERSON] зареєстрована у зазначеній квартирі з 13 квітня 2007 року /а.с.14/. Згідно копії акту від 24 січня 2014 року про не проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає за зазначеною адресою з травня 2013 року /а.с.15/. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що відповідач [PERSON] з втратою права власності на 1/2 частину спірної квартири, власниця цієї квартири також втратила і право користування нею та підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Право власності на 1/2 частину квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів перейшло до [PERSON], відповідач не користується спірним житловим приміщенням з травня 2013 року, комунальні платежі не сплачує, у зв'язку з чим, наявні правові підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.1 ст.321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК Українита ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України, зокрема п. 8 ч. 1 цієї статті визначено, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Таким чином, право власності [PERSON] на спірну частину квартиру припинилося внаслідок продажу цієї квартири на прилюдних торгах. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Законупідлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином [PERSON] як новий власник 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], заявила обґрунтовані вимоги до [PERSON], право власності якої на вказану 1/2 частину квартиру припинено у відповідності до вимог закону, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved