Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був [PERSON] (батько позивачки), а членами такого були його дружина [PERSON] (матір позивачки), дочка [PERSON] (сестра позивачки) та син [PERSON] (брат позивачки). Вказує, що [INFO] помер голова двору [PERSON] , котрий за життя своїм майном не розпорядився. Спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , в тому числі належну йому частку в колгоспному дворі, прийняли його дружина [PERSON] та діти - дочка [PERSON] та син [PERSON] , відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, тобто кожен по 1/12 від 1/4 частки у спірному будинковолодінні. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , котра за життя своїм майном не розпорядилася. Спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , в тому числі належну їй частку в колгоспному дворі 1/4 частка + 1/12 частка, яку остання отримала в порядку спадкування після смерті батька, тобто 1/3 частку, прийняла її матір [PERSON] , як спадкоємець першої черги спадкування за законом. [INFO] померла її (позивачки) матір [PERSON] , яка за свого життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті, входить право власності на 1/4 частку у спірному будинковолодінні, яка належала їй як члену колгоспного двору; 1/3 частка та 1/12 частка, які остання успадкувала в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] Стверджує, що після смерті [PERSON] зверталася в нотаріальну контору з метою оформлення своїх спадкових справ та отримала Свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Вказує, що [INFO] помер її брат [PERSON] , який за життя своїм майном не розпорядився. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок його смерті, входить право власності на 1/4 частку у спірному будинковолодінні, яка належала йому як члену колгоспного двору та на 1/12 частку, яку останній успадкував в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Стверджує, що після смерті [PERSON] зверталася в нотаріальну контору з метою оформлення своїх спадкових справ. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на частки у спірному будинковолодінні як після смерті матері [PERSON] , так і після смерті брата [PERSON] , не змогла та їй роз`яснили, що з метою реалізації свого права на спадкування вказаного житлового будинку чи його частки їй (позивачці) необхідно звернутись до суду з відповідним позовом. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, позивачкою [PERSON] , право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської областів судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської областів судове засідання не з`явилася, проте подав копії спадкових справ за №42/2012, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , і №217/2014, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.02.2019р. №55259526, щодо наявності в архіві заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 25.02.2019р., згідно яких спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася, і у реєстрі відсутні відомості про складення ним за життя заповіту. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] (батько позивача), а членом такого, як вважає суд були: його дружина (мати позивачки) - [PERSON] , його дочка (сестра позивачки) - [PERSON] , та його син (брат позивачки) - [PERSON] , що підтверджується випискою та копіями сторінок з погосподарських книг по с.Годині Мостиського району за 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/4 частці у будинковолодінні [ADDRESS] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. До складу даної спадщини входить право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належав спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Згідно матеріалів справи, а саме інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 25.02.2019р. №55259522 та №55259585, - спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася та заповіт останнім за життя не складався. Отже, як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Так, спадкоємцями за законом, зокрема спадкоємцями першої черги спадкування за законом, які у встановлений законом строк не звернулися в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак проживали у спірному будинковолодінні, здійснювали догляд за таким, проводили поточні ремонти, обробляли землю, сплачували податки, комунальні послуги, були його дружина (мати позивачки) - [PERSON] , його дочка (сестра позивачки) - [PERSON] та його син (брат позивачки) - [PERSON] . У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, суд розцінює такі дії останніх як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що саме вони вчинили дії, які свідчать про прийняття ними спадщини (частки у спірному будинковолодінні), яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (1/4 частку у спірному будинковолодінні, що належала йому як члену колгоспного двору) успадкували саме дружина та діти останнього (мати, брат та сестра позивачки) - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/12 частці. Отже, останні фактично набули право власності на 1/3 частку у спірному будинковолодінні. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (сестри позивачки). Так, враховуючи вищенаведені положення законодавчих актів, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. До складу даної спадщини входить право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] : 1/4 частка, яка належала їй як члену колгоспного двору та 1/12 частка, яку успадкувала в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. [PERSON] є матір`ю спадкодавця [PERSON] та у відповідності до вимог ст.529 ЦК України в редакції 1963 року вважається спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Згідно матеріалів справи, а саме копії спадкової справи №371/2003, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , матір позивачки - [PERSON] у встановлений законом строк, зокрема 16.09.2003р. звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті такої та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме: на грошові вклади з належними процентами і компенсацією, що знаходяться на збереженні у відділенні Ощадбанку №6321 м.Львова на рахунку № [NUMBER] . Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (1/3 частку у спірному будинковолодінні) успадкувала саме матір останньої (та матір позивачки) [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входить право власності на 2/3 частки (1/4 частка, яка належала їй як члену колгоспного двору; 1/3 частка та 1/12 частка, які остання успадкувала в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] ) у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном, склавши 16.10.2003 року заповіт на усе своє майно на ім`я своєї дочки [PERSON] (позивачки по справі). Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 47. Позивачка [PERSON] , як вбачається із копій матеріалів спадкової справи №42/2012, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк, зокрема 30.01.2012р. звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті такої. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, та які б прийняли таку у встановлений законом строк, судом не встановлено. Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (2/3 частки у спірному будинковолодінні) успадкувала саме позивачка [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входить право власності на 1/3 частку (1/4 частка, яка належала йому як члену колгоспного двору; 1/12 частка, яку останній успадкував в порядку спадкування після смерті [PERSON] ) у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно матеріалів справи, а саме інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25.02.2019р. №55259597, - у спадковому реєстрі відсутні відомості щодо зареєстрованого заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] . Отже, як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця [PERSON] , тобто згідно вимог ст.1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги спадкування за законом. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копій матеріалів спадкової справи №217/2014, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом у встановлений законом строк, зокрема 17.06.2014р. звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата. Інших спадкоємців першої та другої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину у встановлений законом строк, судом не встановлено. Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (1/3 частку у спірному будинковолодінні) успадкувала саме позивачка [PERSON] . При цьому, нотаріусом було відмовлено позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину як за заповітом, так і за законом на спірне спадкове майно через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавців [PERSON] та [PERSON] . Нотаріус роз`яснив позивачу [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку (його частки) в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; копією заповіту спадкодавця [PERSON] ; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; довідками виконавчого комітету Мостиської міської ради від 15.05.2018р. про склад сім`ї на час смерті спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; виписками та копіями сторінок з погосподарських книг по с.Годині Мостиського району за 1986-1991рр., які підтверджують належність будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір» та склад членів двору; копіями спадкових справ за №42/2012, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , і №217/2014, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.02.2019р. №55259526, щодо наявності в архіві заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 25.02.2019р., згідно яких спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася та заповіт не складався; копіями сторінок спадкової справи за №371/2003, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; листом-повідомленням від Мостиської державної нотаріальної контори від 14.05.2018р. №02-14/344 про відмову позивачу у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією паспорта позивача по справі; іншими матеріалами справи. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved