Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу посилаючись на такі обставини. 02 квітня 2014 року він передав відповідачу 65600 рублів Російської Федерації, строком до 02 червня 2014 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надала йому розписку, в якій зазначено строк повного погашення боргу та зобов'язання сплачувати йому десять відсотків щомісячно від суми боргу. У разі неповернення боргу у строк, відповідач зобов,язалася передати йому у власність гараж № 489, який розташований у гаражному кооперативі „Мрія", блок №13 . Оскільки до теперішнього часу відповідач борг не повернула, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 196800 рублів Російської Федерації. В судовому засіданні позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно зазначив, що сума боргу відповідача перед ним складає 65600 рублів Російської Федерації ,що становить 24906 грн.,сума заборгованості по відсоткам становить 62265 грн., сума інфляційних витрат становить 37285 грн.Разом загальна сума боргу на 26 травня 2016 року становить 124456 грн. Моральна шкоду він оцінює у 6980 гривень . Просить винести рішення про виплату відповідачем на його користь грошового боргу в сумі 124456 грн. та моральної шкоди в сумі 6980 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги,надав аналогічні пояснення по суті позову. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково . Пояснив ,що погоджується із стягненням основного боргу та процентів. В частині стягнення інфляційних витрат та моральної шкоди просив позов не задовольняти оскільки предметом договору позики укладеного між сторонами є іноземна грошова валюта"рубль",яка індексації не підлягає, завдання моральної шкоди позивачу не доведено. Суд, заслухавши позивача, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 02 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від позивача 65600 рублів Російської Федерації, строком до 02 червня 2014 року. Позика передавалася відповідачу під десять відсотків щомісячно від суми позики ( розписка-а.с.61). Згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України»,наданої позивачем (а.с.12) офіційний курс НБУ російського рубля по відношенню до української гривні станом на 23.12.2015 року складає -за 10 російських рублів-3,2546 гривні. Інших довідок позивачем не надано ,тому суд при розрахунку заборгованості виходить з курсу ,зазначеному у вказаній довідці. Таким чином 65600 російських рублів складають 21350,17 гривні. 10 % від 21350 гривен за період з квітня 2014 р. по травень 2016 року складають 53375 , 38 грн. (2135 Х 25=53375,38грн.) До теперішнього часу борг не повернутий. Ці обставини не заперечувались відповідачем. Таким чином , позовні вимоги в частині стягнення боргу та процентів є обгрунтованими та такими , що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення інфляційних витрат ,суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України ,висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України,має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норма права. В правових позиціях Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15 зазначено наступне. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник,який прострочив виконання грошового зобов"язання,на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1881 року „Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін)-це показник ,що характеризує дінамику загального рівня цін на товари та послуги,які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції ,що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України,тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця україни-гривня,а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов"язання, визначеного у гривнях. Таким чином,суд приходить висновку,що оскільки предметом договору позики,укладеного між сторонами є сума боргу в іноземній валюті, то вимога про стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягає . Щодо відшкодування моральної шкоди суд прийшов до наступного. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодувається особою ,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків .встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами,внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. На думку суду, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 6890 гривень є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не доведено передбачених ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема не надано жодних пояснень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди, завданої його здоров»ю, які повязані безпосередньо з діями [PERSON] по відношенню до нього. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З урахуванням вищезазначених обставин ,суд вважає,що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу є обгрунтованим та таким,що підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають поділу відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial