Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що 15 січня 2016 року між ним і ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" укладено договір фінансового лізингу № 002409 з додатками, за умовами якого ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" зобов'язалось придбати у власність транспортний засіб: Булат-264 та передати його у користування [PERSON] строком на 78 днів, а він зобов'язався сплатити ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" адміністративний платіж, авансовий платіж, комісії за передачу транспортного засобу, у встановлений термін сплачувати лізингові та інші платежі та у випадках і в порядку, встановлених даних Договором, повернути ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" транспортний засіб в стані, в якому він був переданий йому у користування, з урахуванням нормального зносу. Посилаючись на те, що ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" не має ліцензії на надання послуг з фінансового лізингу, не отримало необхідну довідку про взяття на облік юридичної особи, яка видається Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, з якої слідувало б, що компанію-лізингодавця взято на облік як фінансову установу з правом надавати послуги фінансового лізингу, договір фінансового лізингу № 002409, укладений між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" нотаріально не посвідчений, а відтак є нікчемним, умови вказаного договору є несправедливими, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002409 від 15 січня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» з відповідними додатками та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», на його користь грошову суму, сплачену на виконання договору фінансового лізингу № 002409 від 15 січня 2016 року в розмірі 58440 гривень та судовий збір. В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. З письмових пояснень позивача також вбачається, що згідно договору фінансового лізингу визначені наступні додатки до даного догоовру: " 1-графік сплати авансового внеску, № 2- Специфікація, № 3- графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» Істотними умовами договору лізингу є розмір лізингових платежів; Тобто дані додатки є невідємною частиною договору. Разом з тим ст. 8.5 даного договору передбачає наступне: Всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 1 та Додатку № 3 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця». Відповідачем не було надано додатку № 3 до договору фінансового лізингу № 002409 від 15.01.2016 року. Разом з тим даного додатку не існує в природі. Тобто порушені істотні умови договору. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплено поняття фінансової установи, зокрема, це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Тому у вирішенні питання щодо наявності ліцензії у відповідача позивач вважає, що відповідач здійснюючи свою діяльність в обов'язковому порядку повинен був мати відповідну ліцензію на здійснення своєї діяльності. Що стосується нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу суд зазначає, згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ст.628 ЦК України договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, що зазначено у ч. 2 ст. 799 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», тобто з участю фізичної особи і тому підлягає нотаріальному посвідченню. За таких обставин, вважає, що відповідачем при підписанні оспорюваного договору не було дотримано вимоги закону щодо нотаріального посвідчення вказаного договору. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15 січня 2016 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір Фінансового лізингу № 002409 з додатками, згідно якого предметом лізингу є Булат-264. На виконання умов договору фінансового лізингу [PERSON] сплачено авансовий платіж на суму 58440 гривень (а.с.23). Предмет лізингу [PERSON] не передавався, акт приймання-передачі не підписувався. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. ст. 806, 808 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. За змістом п.п. 1.3, 2.1, 2.2, 3.3.1 оспорюваного договору лізингу лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором. Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. Лізингоодержувач зобовязаний до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку, передбаченому договором, сплатити передбачені даним договором платежі. Відповідно до п. 1.4 вказаного договору Лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Вказане положення договору суперечить вимогам ч. 1 ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. Окрім того, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також відповідно до п. 3.2.7 договору лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.1 даного договору, що стосуються обсягу повернення коштів. Відповідно до п. 12.1 договору лізингу лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Вказані положення договору лізингу встановлюють жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципу свободи договору (оскільки відповідно до ст. 627 ЦК України сторони, будучи вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, повинні враховувати вимоги цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаї ділового обороту, вимоги розумності та справедливості), справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами згідно вимог ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 4.1 договору фінансового лізингу лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 даного договору. За змістом сторінки 1 договору фінансового лізингу адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Таким чином, визначені у п. 4.1 оспорюваного договору платежі, зокрема, адміністративний платіж, комісія за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку лізингових платежів, що передбачені ЗУ «Про фінансовий лізинг». Отже, наведені умови оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживачу. Так в оспорюваному договорі наявні несправедливі умови договору, зокрема, про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника) (п. 7 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» - п. 3.2.7 договору); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не визначених в договорі (п. 11 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» - п. 1.4 договору, з якого вбачається, що лізингодавець фактично не несе відповідальності щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо). Наведені умови оспорюваного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоди споживачеві, а тому, на думку суду, є несправедливими. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-65цс16. Оскільки п.п. 1.4, 3.2.7, 4.1 оспорюваного договору фінансового лізингу, на думку суду, є несправедливими, такі положення відповідно до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» слід визнати недійсними. Разом із тим, оскільки визнання недійсними вказаних положень оспорюваного договору зумовлює зміну інших положень договору (зокрема, визнання недійсним п. 4.1 договору лізингу потягне за собою зміну, зокрема, п. 12.1 вказаного договору), відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» згідно позовних вимог оспорюваний договір слід визнати недійсним у цілому. Крім того, визначені у п. 4.1 оспорюваного договору платежі, зокрема, адміністративний платіж, комісія за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку лізингових платежів, що передбачені ЗУ «Про фінансовий лізинг». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Факт відсутності ліцензії у ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" відповідачем не оспорювався. Однак доводи позивача про те, що ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" не отримало необхідну довідку про взяття на облік юридичної особи, яка видається Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, з якої слідувало б, що компанію-лізингодавця взято на облік як фінансову установу з правом надавати послуги фінансового лізингу, суд не приймає до уваги, оскільки позивачемне надано будь-яких доказів в підтвердження вказаних обставин. Виходячи з аналізу чинного законодавства оспорюваний [PERSON] правочин за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто відповідно до ст. 215 ЦК України недійсність такого договору встановлена законом. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року №6-2766цс15. Враховуючи наведене, договір фінансового лізингу, укладений між [PERSON] і ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" 15 січня 2016 року, слід визнати недійсним. Зважаючи на те, що [PERSON] на виконання умов вказаного договору сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" 58440 грн., предмет лізингу у користування не отримав, з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь [PERSON] відповідно до вимог ст. 216 ЦК України слід стягнути сплачені останнім кошти на виконання умов договору фінансового лізингу. Доводи позивача про порушення істотних умов договору, оскільки додаток № 3 до договору не існує, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Outcome: approved