Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Красноградського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 26.10.2012 року, який було укладено між [PERSON] та позивачем. Позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" обґрунтовує тим, що 25.01.2012 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк", індетифікувався та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредитну карту "Універсальна" . Відповідно до укладеного договору № б/н від 26.10.2012 року [PERSON] отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 26.05.2014 року [PERSON] помер. Спадкоємцем померлого є його мати [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно повідомлення Красноградської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №334/2014 на підставі претензії ПАТ КБ "ПриватБанк". [PERSON] було направлено ПАТ КБ "ПриватБанк" лист-претензію від 26.01.2015 року щодо сплати заборгованості за кредитним договором, що був укладений [PERSON], в сумі 7261,59 грн. На час розгляду справи заборгованість за договором не сплачена. ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.10.2012 року у сумі 7261,59 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача та відповідач в судове засідання не прибули. Представник позивача надала до Красноградського районного суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, згодна на розгляд справи в її відсутність. Відповідач [PERSON] направила до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги банку не визнала. В задоволенні позову просила відмовити, оскільки після смерті сина спадщину не приймала внаслідок її відсутності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до кредитного договору б/н від 26.10.2012 року [PERSON] отримав кредит у ПАТ КБ "ПриватБанк"зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на день смерті 26.05.2014 року [PERSON], заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та банком складала 7261,59 грн., з яких 6601,64 грн.- заборгованість по кредиту, а 659,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. 16.12.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Красноградської державної нотаріальної контори, із претензією кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України з метою встановлення кола спадкоємців померлого. Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов"язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Як передбачено ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, спадкові права є майновим об"єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов"язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов"язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов"язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов"язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов"язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред"явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб"єктивне право. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх суб"єктів владних повноважень, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи зі змісту вказаних норм закону, які регулюють відносини спадкоємця з кредитором спадкодавця, належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємця, який прийняв спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкоємцю в натурі й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу. Звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за договором кредиту, на думку суду, не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки у зв"язку з тим, що відносини між кредитором ПАТ КБ "ПриватБанк" і боржником кредитного договору [PERSON] припинилися у зв"язку зі смертю останнього 26.05.2014 року, а його мати [PERSON] стороною кредитного договору не була, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов"язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту. Також суд звертає увагу на ті обставини, що позивач не надав суду достатні та допустимі докази, щодо наявності у власності померлого [PERSON] майна на суму заборгованості по кредиту, а також доказів про те, що вартість вказаного майна відповідає або перевищує розмір заборгованості по кредиту. Відповідачу пропонувалось задовольнити вимоги позивача шляхом направлення на її адресу 26.01.2015 року листа - претезії, в якому пропонувалось [PERSON] задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, про що вказано у ч.1 ст.1282 ЦК України. Матеріали справи не містять відомостей, про погодження відповідача із зазначеною пропозицією, що на думку суду свідчить про те, що [PERSON] відмовилась від одноразового платежу на адресу позивача, що відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.1282 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову стосовно стягнення з відповідача заборгованості спадкодавця, так як позивач у такому випадку має право вимагати стягнення боргу з майна спадкодавця. З урахуванням того, що позивачем обрано спосіб захисту, що не відповідає вимогам закону(ст.1282 ЦК України) суд приходить до висновку, що у позові ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed