Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з літа 2013 року сімейне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, однією сімєю вони не проживають, не ведуть спільне господарство. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сімї неможливим. У звязку з викладеним позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що вона вже багато років мала намір розлучитися через неможливість проживати разом, оскільки відповідач постійно її обманює, отримує у знайомих гроші в борг, які не повертає, а вона вимушена потім розраховуватися з ними. Через поведінку відповідача вона не бажає з ним проживати, вважає, що їх сім"ю неможливо зберегти, вона не має почуттів до відповідача, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що, дійсно, між ними виникли деякі непорозуміння, за що він винить також і себе, але вважає, що їх сім"ю можна зберегти, а тому просить надати строк для примирення 6 місяців. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 вересня 2000 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис № 1829. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позовні вимоги [PERSON] - задоволенню, так як сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача, не бажає відновлювати сімейні стосунки, які розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний, оскільки його збереження не є доцільним. На підставі викладеного та

Outcome: approved