Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що з 1964 року він працював на різних шахтах ДП «Макіїввугілля» на посаді прохідника, гірничого робочого поверхні, ГРОЗ, гірничого майстра. За час роботи він отримав професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології. За висновком МСЕК від 02.09. 1993 року йому було встановлено 3 групу інвалідності та 40% втрати працездатності. Крім того, 24.11.1998 року під час виконання професійних обов'язків на ВП «Шахта №13-БІС» ДП «Макіївугілля» з ним стався нещасний випадок та він отримав травму ліктьового суглоба лівої руки, про що 27.11.1998 року було складено акт № 63 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. Під час проходження МСЕК 30.01.2008 року йому вперше було встановлено 10% втрати професійної працездатності внаслідок вищезазначеної травми. 02.02.2010 року за висновком МСЕК йому було встановлено 80% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності безстроково. Отримавши травму та професійне захворювання на виробництві він постійно відчуває фізичні болі та емоційні страждання, на теперішній час він не має можливості працювати за спеціальністю, у зв'язку з чим повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Просив суд стягнути з відповідачів на його користь 25 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Макіївки від 17 березня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнено з ДП «Шахта № 13- БІС» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2,550 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано тяжкість фізичного стану апелянта, його емоційних переживань після настання професійного захворювання та нещасного випадку на виробництві. Розмір моральної шкоди з урахуванням 80% втрати працездатності повинен дорівнюватись 25 000 грн. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних підприємств» в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є , порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. Судом першої інстанції встановлено, та вбачається із матеріалів справи, що позивач, тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості , в період з 11.10.1982 року по 31 жовтня 1993 року на шахті №21 ДХК «Макіїввугілля» був звільнений 31.10.1993 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. З 05 листопада 1993 року по 01.06.2004 рік [PERSON] працював на підприємстві ВП «Шахта №13-БІС» ДП «Макіїввугілля». Висновком МСЕК від 02 вересня 1993 року йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % у зв'язку з професійним захворювання (а.с.22). Крім того перебуваючи у трудових відносинах з ДП «Шахта №13БІС» позивач 24 листопада 1998 року позивач отримав виробничу травму, ліктьового суглобу лівої руки . Висновком МСЕК від 30.01 2008 року вперше було встановлено 10% втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми , яка сталася 24.11.1998 року. Позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням завдано моральної шкоди. Задовольняючи позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2550 грн з ДП « Шахта 13-БІС», суд першої інстанції дійшов до висновку щодо регулювання спірних правовідносин п.11 Правил відшкодування власником підприємства,установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 №472.(далі Правила) Однак погодитись з таким висновком суду не можна. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон N 1105-XIV), Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.. Як вбачається із висновку МСЕК вперше стійка втрата професійної працездатності [PERSON] у зв'язку з трудовим каліцтвом 10% було встановлено 30 січня 2008 року. ( а.с.16). На момент встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом 10% Правила втратили чинність. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача на підприємствах де працював позивач відповідачем не спростовані. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженими ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. ДП «Шахта 13-БІС» не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди. Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я. Однак із з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, погодитися не можна, тому що суд необґрунтовано застосував встановлене Правилами обмеження розміру моральної шкоди 150 неоподаткованими мінімумами доходів громадя, виходив з розміру 17 грн. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначені розміру моральної шкоди , апеляційний суд враховуючи тяжкість ушкодження здоров'я позивача, характеру та тривалості моральних страждань позивача у зв'язку з отриманим трудовим каліцтвом, істотності вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, а також повторним збільшенням процентів втрати професійної працездатності позивача у зв'язку з професійним захворюванням, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути відшкодування моральної шкоди .в розмірі 5 000 грн. Що стосується позовних вимог по відшкодування моральної шкоди з Державного підприємства «Макіївугілля», Державного підприємства «Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних підприємств» то суд першої інстанції правильно дійшов до висновку щодо відмови у задоволені позову, оскільки зазначені підприємства не являються правонаступниками шахти №21 ДХК «Макіїввугілля» . Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №259 від 16.05.2013 року шахта №21 була ліквідована( а.с.89-91) . З урахуванням вищенаведеного, допущені судом порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, через що рішення відповідно до ч.4 ст.309 ЦПК.України слід скасувати та ухвалити нове рішення про Стягнути з державного підприємства «Шахта №13-БІС» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Outcome: partial