Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про захист прав споживачів, відповідно до якого просив суд визнати незаконними дії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" з приводу вимоги простроченої заборгованості в розмірі 8073,92 грн. та рішення про припинення газопостачання. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 10 жовтня 2019 року представниками Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" за адресою проживання позивача виконувались роботи по зняттю газового лічильника, про що було складено акт, в якому зазначено про необхідність діагностування заводської пломби. 15 жовтня 2019 року під час комісії, проведеної у присутності [PERSON] , позивачу було повідомлено про виявлення порушення заводської пломби, відсутність відтиску клейма завода-виробника з тильної сторони та було запропоновано сплатити штраф у розмірі 2390 грн., із чим позивач не погоджується, про що зробив зауваження в акті від 15.11.2019. 21 жовтня 2019 року членами комісії АТ «Дніпрогаз» у присутності [PERSON] було розглянуто акт про порушення № 191 від 15.10.2019, про результати розгляду якого позивача не було проінформовано. 07.12.2019 з відповіді АТ «Дніпрогаз» на скаргу [PERSON] позивач дізнався про прийняте рішення комісії з розгляду актів про порушення, а саме: про задоволення Акту про порушення в повному обсязі та проведення перерахунку (донарахунку) об`єму природного газу у розмірі 1103,67 м3, складає 8073,92 грн. за період з 27.04.2019 по 30.09.2019. Вартість необлікованих об`ємів природного газу повинна бути компенсована Оператору ГРМ. Позивачу було запропоновано сплатити суму заборгованості - 8073,92 грн., в іншому випадку газопостачання буде припинено. Позивач вважає дії відповідача протиправними, зазначаючи про те, що жодного порушення [PERSON] не вчиняв, пломбу не пошкоджував, крім того, під час проведеної перевірки у 2012 році зазначеного лічильника газу жодних зауважень ніхто не робив. Ухвалою від 12 грудня 2019 року за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову, до вирішення спору по суті постановлено заборонити Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" вчиняти будь-які дії по припиненню газопостачання/розподілу природного газу житлового будинку споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 17 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами в повному обсязі представником відповідача до суду надано відзив, зазначаючи, що обґрунтування позовної заяви складається з безпідставних посилань, які не підтверджені жодними нормами права та намаганні перекрутити обставини справи шляхом підміни понять. Натомість, дії відповідача в повній мірі відповідають нормам чинного законодавства. Позивач у письмових поясненнях від 03.02.2020, що за своєю суттю є відповіддю на відзив, зазначив, що 10 жовтня 2019 року відповідачем не було повідомлено позивача у передбачений законом спосіб про підстави їх перебування в помешканні позивача. Також, акт від 10 жовтня 2019 року, який було складено відповідачем, не відповідає вимогам Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 474 від 08 липня 2015 року. Зазначає про порушення відповідачем і Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, який затверджено Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 № 193. В запереченнях представником відповідача наголошено на тому, що Порядок подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 474 від 08 липня 2015 року та наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 № 193 не розповсюджують свою дію на АТ «Дніпрогаз», оскільки з 01.07.2015 АТ «Дніпрогаз» припинило здійснювати діяльність з постачання природного газу та здійснює виключно розподіл природного газу на підставі ліцензії, виданої згідно постанови НКРЕКП № 816 від 19.06.2017, а також не є суб`єктом, який у розумінні норм чинного законодавства має право на проведення дій з повірки ЗВТ. Ухвалою від 03 лютого 2020 року задоволено клопотання позивача та постановлено витребувати від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" належним чином засвідчену копію рішення комісії від 21 жовтня 2019 року. 30 липня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в письмових поясненнях. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях. Свідок [PERSON] суду показав, що під час експертизи встановлено несанкціоноване втручання, виявлена заводська пломба невідповідного зразка, заводська пломба порушена. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] суду показав, що заводську пломбу не пошкоджував. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є побутовим споживачем послуг з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно з актом № 448 від 10.10.2019 про виявлені порушення, який був складний відповідачем у присутності позивача [PERSON] встановлені сумніви у правильній роботі лічильника газу за адресою: [ADDRESS] , а саме: пломба заводу виробника потребує додаткового огляду. Із актом про виявлення порушення (а.с. 29 зв), актом про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи (а.с. 29), [PERSON] ознайомлений, що підтверджується його підписом. Відповідно до акту № 448 експертизи побутового лічильника газу від 15.10.2019 р. «Заводская пломба нарушена, отсутствует оттиск клейма завода-изготовителя с тильной стороны. Т.е. в результате замены пломбы был доступ к сумматору. Царапины на металлическом и соединительном пластике» (п.1). Висновки комісії: лічильник не придатний до подальшої експлуатації так як зовнішній вигляд не відповідає вимогам експлуатаційної документації (п. 1.1.). Патрубки опломбовані пломбою с53275088. Лічильник упакований в пакет і опломбований пломбою с53275087. Із зазначеним актом споживача [PERSON] також було ознайомлено, про що свідчить його підпис (а.с. 30). 15 жовтня 2019 року відповідачем складений акт про порушення № 191 (а.с. 31). 21 жовтня 2019 року відбулося засідання комісії (а.с. 73) з розгляду актів про порушення оператора ГРМ, було розглянуто акт про порушення № 191 від 15.10.2019 р., за результатами якого прийнято рішення Акт-порушення від 15.10.2019 № 191 задовольнити в повному обсязі, що підтверджується відповідним протоколом. Згідно складеного комісією АТ «Дніпрогаз» акту-розрахунку від 21.10.2019 на підставі акта про порушення від 15.10.2019 № 191 до споживача з приводу виявленого порушення - несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, сума збитків складає 8073,92 грн. 15 листопада 2019 року споживачем [PERSON] від АТ «Дніпрогаз» було направлено рахунок на оплату необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, розрахованого на підставі акту про порушення від 15.10.2019 № 191 згідно вимог розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем та запропоновано в найкоротший термін оплатити вказану суму. Повідомлено про те, що в разі ненадходження оплати АТ «Дніпрогаз» буде змушене вжити заходів до стягнення заборгованості в судовому порядку згідно вимог діючого законодавства, з додатковим покладенням понесених витрат, та припинення газопостачання (а.с. 35-39). Правовідносини між сторонами по даній справі виникли із захисту прав позивача, як споживача. Відповідно до пп. 3 п. 1 гл. 1 розд. І Кодексу газорозподільних систем дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини: між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи; між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу. У відповідності до пп. 3 п. 1 гл. 2 р. XI Кодексу ГРС до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). Аналізуючи дану норму, слід дійти висновку про те, що наявність самого факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ є достатньою підставою для здійснення нарахувань необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу. Будь-яких інших вимог щодо необхідності доведення факту нанесення майнової шкоди Оператору ГРМ внаслідок несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ Кодекс ГРМ не містить. Зміст поняття «несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу» розкрито у абз. 37 п. 4 гл. 1 р. І Кодексу ГРС - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризаций, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Відповідно до п. 4 гл. 6 р. X Кодексу ГРС за збереження і цілісність комерційних та дублюючих ВОГ (вузол обліку газу) та пломб (відбитків їх тавр) відповідає власник (користувач), на території або у приміщенні якого вони встановлені, що має бути зафіксовано у відповідному акті про пломбування. До моменту набрання чинності Кодексом ГРС чинними на території України були Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджені Постановою КМУ від 9 грудня 1999 р. № 2246, якими також було передбачено обов`язок споживача забезпечувати збереження і цілість лічильників газу та пломб на них (абз. 9 п. 29). Відповідно до глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень. Відповідно до п. 1 гл. 3 Розділу ХІ Кодексу ГРС, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Відповідно до п. 8 гл. 5 Розділу ХІ Кодексу ГРС, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Відповідно до п. 11 гл. 5 Розділу ХІ Кодексу ГРС, за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. Відповідно до п. 12 гл. 5 Розділу ХІ Кодексу ГРС, вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 вказаної статті ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 5 ЦПК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02). Враховуючи вищевикладене, вимога відповідача, тобто пред`явлення до сплати споживачу вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу до сплати споживачу, в розмірі 8073,92 грн. є законною, вчиненою у відповідності до Розділу ХІ Кодексу ГРС. Вимогу про оскарження рішенням комісії з розгляду акту про порушення № 191 від 15.10.2019 р., яке оформлене протоколом, позивачем не заявлено, при тому, що чинне законодавство дозволяє споживачу оскаржити в судовому порядку саме рішення комісії з розгляду акту про порушення, яке оформлене протоколом. Вказаний висновок також підтверджується і позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 14 січня 2020 року по справі № 910/17955/17. Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові, звернула увагу на те, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача. За таких обставин позовні вимоги щодо визнання незаконними дій відповідача з приводу вимоги простроченої заборгованості в розмірі 8073,92 грн., задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими, крім того, не є належним та ефективним способом захисту цивільних прав. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним рішення про припинення газопостачання суд виходить з наступного. Главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, передбачено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"; 5) неповернення оператору ГРМ заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу чи розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) в інших випадках, передбачених законодавством. Постачальник має право обмежувати (припиняти) постачання газу споживачу відповідно до порядку, встановленого законодавством. Підставою для припинення газопостачання (як оперативно-господарської санкції) є порушення, яке визначене главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, факт якого фіксується у відповідному акті про порушення, який у випадку підтвердження порушення підлягає задоволенню на підставі прийнятого рішення комісії постачальника, що оформляється протоколом. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин про припинення газопостачання. Більш того, як вже зазначено вище, ухвалою від 12 грудня 2019 року судом вживалися заходи забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" вчиняти будь-які дії по припиненню газопостачання/розподілу природного газу житлового будинку споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відтак, за даною позовною вимогою, судом не встановлено порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся. Крім того, суд хоче зауважати, що позивачем у судовому порядку не оскаржувалось рішення комісії з розгляду актів про порушення на підставі якого складено акт-розрахунок, у зв`язку з чим нарахована заборгованість існує і до теперішнього часу. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів на спростування заборгованості. За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про захист прав споживачів слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Зважаючи на те, що справу по суті розглянуто, суд вважає заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року підлягають скасуванню. Розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed