Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] такими, що втратили право на користування належним їй житловим будинком, який знаходиться у [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що є власником житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS]. ЇЇ син перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 19 лютого 2002 року. Від шлюбу мають четверо дітей: дочок [PERSON] та [PERSON] і синів [PERSON] та [PERSON]. Після одруження її син з невісткою за її згодою вселилися у належний їй житловий будинок та стали там проживати. Там народилися і жили їхнй діти. Відповідно всі вони були там у встановленому законом порядку зареєстровані. Восени 2013 року відповідачка разом з дітьми залишила її сина, та перейшла жити до іншого чоловіка у квартиру, що знаходиться у колишньому гуртожитку по [ADDRESS]. У зв»язку з цим 06 лютого 2014 року з ініціативи її сина, шлюб між ним і відповідачкою розірвано, за рішенням суду діти залишені на проживання з відповідачкою. Отже відповідачка разом з дітьми хоч і зареєстрована у належному їй житловому будинку, проте фактично там не живуть. Точну дату відсутності відповідачки у її будинку вона назвати не може, але однозначно з 30 листопада 2013 року вони там не живуть. У добровільному порядку знятися з реєстрації у належному їй будинку її колишня невістка не бажає, чим ущемляє її майнові права. Відповідачка [PERSON]. позову не визнала та пояснила, що позивачка доводилася їй свекрухою. Після розлучення з сином позивачки вона не мала жодного наміру переїжджати зі своїми неповнолітніми дітьми до іншого помешкання. До такого кроку її змусив колишній чоловік, який після розлучення постійно погрожував їй фізичною розправою та виганяв з будинку разом з дітьми. Постійні сварки та скандали могли завдати шкоди моральному розвитку дітей, тому усвідомлюючи реальність погроз зі сторони чоловіка, вона змушена була покинути будинок відповідачки. Однак виселилася з будинку в кінці 2014 року, а не в листопаді 2013, як це зазначено у позовній заяві. Вона з дітьми винаймає кімнату у будинку [ADDRESS]. По [ADDRESS] з іншим чоловіком вона ніколи не жила. Вважає, що залишити належний позивачці будинок була змушена через негативну поведінку колишнього чоловіка, який практично вигнав її з дітьми з дому. З приводу негативної поведінки сина позивачки вона зверталася з заявою до Рожнятівського РВ УМВС. За наслідками розгляду заяви [PERSON] було винесено офіційне попередження та складено протокол про адміністративне правопорушення. Оскільки вона не має власного житла, на даний час знімає квартиру, у якій відсутні належні побутові умови для проживання дітей, то вважає, що визнання її та дітей такими, що втратили право на житло у будинку позивачки, буде порушувати права дітей. У разі зняття з реєстрації у будинку позивачки, вони з дітьми залишаться без прописки, що може призвести до труднощів з лікуванням дітей чи влаштуванням їх до закладів виховання та навчання. У спіроному будинку є належні умови для нормального проживання та розвитку дітей, тому вважає, що втрата дітьми права на проживання в цьому помешканні, за умови відсутності будь - якого житла у неї, призведе до погіршення житлових умов дітей. Діти повинні жити у будинку позивачки, а поки вони є неповнолітніми, то і вона має право там жити разом з ними. Представник Органу опіки і піклування Рожнятівської РДА проти задоволення позову заперечила та пояснила, що неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір»ю у квартирі, яку остання винаймає. Відповідачка [PERSON] розлучена з [PERSON]., за рішенням суду дітей залишено не проживання з нею. Прописатися разом з дітьми у винайманій квартирі відповідачка не може, будь-яке інше житло у неї відсутнє. У разі задоволення позову діти залишаться без реєстрації, що може створити проблеми для їх влаштування в заклади навчання та лікування. Вислухавши учасників процесу та свідків, вивчивши надані учасниками процесу письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], син позивачки та колишній чоловік відповідачки, дав показання про те, що остання у листопаді 2013 року забрала дітей та перейшла жити до [PERSON] у квартиру по [ADDRESS], що він дуже тяжко переживав. З того часу вони сімейних стосунків не підтримували. Діти часто приходили до нього, іноді ночували, залишалися на вихідні. На різдвяні свята у 2014 році він намагався помирится з дружиною, після вечері у своєї бабусі повіз дітей до матері дружини у село. Однак там дружина була разом з [PERSON], а тому він зрозумів, що відновити сімейні стсунки вже неможливо. За його позовом 06 лютого 2014 року рішенням суду шлюб між ними розірвано, діти залишені жити з матір"ю. У жовтні 2014 року він застав відповідачку у будинку, вона намагалася прибирати, мити посуд. Тут міжними відбулася сварка, оскільки він не потребував будь - якої її допомоги, так як на той час вони вже тривалий час спільно не жили і не підтримували сімейних стосунків. Внаслідок цього конфлікту відповідачка зверталася з заявою у міліцію. З будинку він її не виганяв, відповідачка по власній волі пішла з дому, поступово забрала свої особисті речі та речі їхніх дітей, оскільки перейшла жити до іншого чоловіка. Діти час від часу приходили до нього, він з ними спілкується. З січня цього року він живе у м. Івано-Франківську і у материному будинку ніхто не живе. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], перша сусідка позивачки, дала показання про те, що відповідачка не проживає у належному позивачці будинку приблизно кінця жовтня 2013 року. Їй відомо, що відповідачка забрала дітей та перейшла жити до іншого чоловіка. Це можуть підтвердити всі сусіди. Потім вона бачила, як декілька разів відповідачка приїзджала і забирала з будинку якісь речі. [PERSON] дуже тяжко переживав розрив з дружиною, оскільки, як на її думку, у них була дуже гарна сім"я. Вони жили дружно, вона ніколи не чула між ними будь -яких сварок, хоч жили вони через огорожу, майже, як на одному подвір"ї. Дійсно вона підписала акт про відсутність відповідачки по місцю реєстрації з листопада 2013 року. Те, що записано у акті, відповідає дійсності. Аналогічні показання дав у судовому засіданні свідок [PERSON] - сусід позивачки та уточнив, що перед судовим засіданням з дружиною згадували все. Йому здається, що діти з вересня 2013 року у школу вже ходили не із будинку позивачки. Що з листопада 2013 року відповідачка з дітьми не живе там, то поза всяким сумнівом. Діти на вихідні провідували тата. У 2014 році позивачка веснувала на грядках, обробляла городину протягом літа. Відповідачки біля будинку він не бачив. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON]., який проживає у [ADDRESS], дав показання про те, що йому достовірно відомо, що відповідачка з дітьми орієнтовно з листопада - грудня 2013 року жила у квартирі [ADDRESS]. Там вони точно прожили до весни 2014 року. На Великдень минулого року він бачив, як вона з дітьми з цього будинку, машиною, якою володів чоловік, з яким вони жили у цій квартирі, їхали до церкви святити паску. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що доводиться близьким товаришем колишнього чоловіка відповідачки [PERSON] Йому добре відомо, що з 31 жовтня 2013 року [PERSON] та відповідачка перестали жити разом, остання забрала дітей та перейшла жити до [PERSON] у квартиру колишнього гуртожитку по. [ADDRESS]. [PERSON] дуже тяжко переживав цей розрив, був у депресивному стані, а тому він час від часу ночував у нього, підтримував його, як міг. На вихідні діти приходили до [PERSON], відповідачка з ними не приходила. Він, повертаючись від [PERSON], неодноразово відвозив дітей додому, до гуртожитку [ADDRESS], де вони жили з матір"ю та [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] - двоюрідний брат [PERSON], дав показання про те, що в кінці жовтня на початку листопада 2013 року він робив ремонт у дитячій кімнаті у спірному будинку. У цей час відповідачка покинула чоловіка та з дітьми перейшла жити до іншого мужчини. [PERSON] дуже важко переживав цю ситуацію, у нього була затяжна депресія. У зв»язку з цим він часто залишився з ним на ніч. Відповідачка жодним чином не намагалася нормалізувати стосунки з [PERSON]., приходила тільки один раз для того, щоб забрати свої речі. Позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину по закону серії ВАО № 075460 та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 17, 18). У належному позивачці будинку крім неї та її сина [PERSON] зареєстровані: відповідачка - її колишня невістка [PERSON] та неповнолітні онуки [PERSON], 2001 року народження, [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2008 року народження та [PERSON], 2010 року народження, що підтверджується довідкою № 1126, виданою виконокомом Рожнятівської селищної ради 17 листопада 2014 року (а. с. 7). Відповідачка разом з дітьми у належному позивачцці будинку не живуть з листопада 2014 року, що підтверджується актом, складеним депутатом Рожнятівської селищної ради Шигаєвою О.І. 17 листопада 2014 року та підписаним допитаними судом свідками [PERSON] і [PERSON] (а . с. 6). У належному позивачці будинку на даний час ніхто не живе. Відповідачка з дітьми живе у задовільних житлових умовах у [ADDRESS], де винаймає дві кімнати і коридор, що підтверджується актами обстеження житлово - побутових умов, складеними представниками служби у справах дітей Рожнятівської РДА (а. с. 29 - 30). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], у якому зареєстровані але не живуть з листопада 2013 року відповідачка та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Відповідачка з дітьми відсутня за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, оскільки з власної ініціативи перейшла жити в інше житло та не вживала будь - яких заходів щодо повернення у належне позивачці житло з метою проживання - не намагалися нормалізувати стосунки з колишнім чоловіком, не ставила у судовому порядку питання про усунення перешкод у користуванні житлом. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. За змістом ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на житло внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Оскільки підставою для визнання особи такою, що втратила право на житло є відсутність у зазначеному житлі більше одного року, без поважних причин, то позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на житло є підставними. Не проживаючи в житловому будинку по [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, відповідачка втратила право користування даним житлом, що належить на праві власності позивачці. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися найманим приміщенням на рівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Як на поважність причин відсутності у спірному житлі відповідачка посилається на негативну поведінку колишнього чоловіка, який вчиняв сварки і виганяв її з дому. Проте дана причина відсутності у спірному житлі, на думку суду, не є поважною, оскільки грунтується на припущеннях і не підтверджена належними доказами. Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів про поважність причин відсутності у спірному житлі та наявності будь-якої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності, відповідачка не надала і судом їх не здобуто. Надані відповідачкою у підтвердження даних доводів копія її заяви у міліцію від 22 жовтня 2014 року та відповіді на неї (а. с. 23-24) підтверджують тільки наявність між відповідачкою та колишнім чоловіком неприязних стосунків та сварки, що мала місце між ними у жовтні 2014 року, а також не бажання останнього повернути її особисті речі. Однак відповідачка не надала жодних доказів про те, що відповідач виганяв її чи дітей з будинку, а позивачка навпаки довела, що відповідачка з дітьми по власній волі залишила належний їй будинок. Відповідачка не бажає знятися з реєстрації у спірному житлі, і такі її дії не дають можливості позивачці розпоряджатися майном на власний розсуд, тягнуть додаткові витрати по оплаті житлово - комунальних послуг власника житла, а тому порушені права позивачки підлягають поновленню. Суд не бере до уваги доводи відповідачки з приводу того, що задовольняючи позов в частині позбавлення права на користування житлом неповнолітніх дітей суд тим самим прушить норми матеріального права, які регулюють спеціальний статус права на житло дітей. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідні ч. І ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, але у будь-якому разі здійснення батьками своїх прав не може суперечити інтересам дитини (ч. 2 ст.155 СК України), яка через вік та об'єм дієздатності не може у повному обсязі самостійно здійснювати свої права, зокрема, щодо обрання місця та умов проживання. Ці права, відповідно до ч. 2 ст. 14 СК України, здійснюють батьки, опікун чи особи за допомогою батьків чи піклувальника. Статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства" встановлено, що дитина має право на рівень життя, достатній для її розвитку, та батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Таким чином, саме на батьків покладено обов'язок щодо відповідальності за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Неповнолітні діти з листопада 2013 року вибули за місцем проживання матері, де живуть разом з нею у задовільних умовах. Діти, за рішенням суду про розірвання шлюбу, залишені проживати з матір»ю, яка нга даний час втратила право на житло у спірному будинку. А тому це є підставою, згідно ст. 405 ЦК України та ст. 167 ЖК України, для визнання їх такими, що втратили право користування будинком, оскільки місцем проживання дітей до 10 років є місце проживання їхніх батьків. Оскільки відповідачка разом з дітьми не живуть у належному позивачці житловому будинку більше одного року без поважних причин, то вони втратили право на проживання там і підлягають зняттю з реєстрації у судовому порядку.

Outcome: approved