Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство "Полтава-банк" (далі- ПАТ "Полтава-банк") звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 23 грудня 2010 року між ним і [PERSON] укладено кредитний договір № 20, за умовами якого банк надав [PERSON] споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 140 тис. грн. на 60 місяців, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, та своєчасно сплачувати банку проценти за користування кредитною лінією. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, просило стягнути з [PERSON] на користь банку 208 395 грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. 20 травня 2014 року по справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позову. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 травня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Полтава-банк» про визнання кредитного договору недійсним. Зазначав, що перед укладенням кредитного договору про надання споживчого кредиту кредитодавець всупереч п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повідомив його у письмовій формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків, спрямованого на погіршення становища споживача. Крім цього в п. 1.2 кредитного договору зазначено, що кредит повертається …в будь-якому випадку не пізніше 25 числа кожного місяця. Проте з графіку оплати кредитної заборгованості (додаток №1 до Договору) видно, що погашення тіла кредиту чомусь має місце лише один раз на квартал, тобто всі інші місяці він лише мав платити відсотки по кредиту, які в свою чергу нараховувалися на залишок тіла кредиту. Зазначена розбіжність фактично призводить до зменшення зарахувань на тіло кредиту і як наслідок приводить до збільшення розміру нарахованих відсотків та плати за користування кредитом, які нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Такий дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту ставить споживача в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобовязаннях. Погашення тіла кредиту не щомісяця як прописано в договорі, а щоквартально, збільшує вартість кредиту щонайменше в 2-3 рази, а отже банк допустив обман щодо кінцевої вартості кредиту. В даному випадку 5-річний кредит виходить по ціні як 15-річний з такою самою відсотковою ставкою, але з оплатою щомісячно, а не щоквартально. Також у п. 1.1 кредитного договору міститься положення про сплату позичальником одноразової комісії в розмірі 1% від суми кредиту, про те саме йдеться і в п. 7.8 договору, де така комісія зазначена як «кредитний супровід», однак відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Незаконною є умова кредитного договору про те, що кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника змінити процентну ставку за кредитом (п. 7.1 оскаржуваного договору). Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Договір не містить умов про відповідальність банку. Незаконною є також умова договору про те, що за прострочення будь-яких грошових зобовязань за договором позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі, що не відповідає вимогам законодавства (в даному випадку до 1% суми кредиту за кожен день прострочення), оскільки відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Згідно з ч. 3 п. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобовязань за договором. Відповідно до ч. 5 цієї статті якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч. 8 цієї статті нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Таким чином, якщо навіть не визнавати положення договору про встановлення пені на рівні до 1% незаконним та недійсним таке нечітке положення договору має тлумачитись на мою користь. Тобто, якщо передбачено розмір пені до 1%, то він може бути і 0%, так як ЗУ «Про права споживачів» зобовязує тлумачити це положення договору на його користь, тобто розмір пені має бути 0%. Посилаючись на вказані обставини, просив визнати недійсним кредитний договір від 23 грудня 2010 року. Також вважав, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення його прав йому стало відомо з рішення Яготинського районного суду, з якого вбачається, що банк, скориставшись незаконними положеннями договору, нарахував йому незаконну пеню. Просив у разі, якщо суд вважатиме, що строк позовної давності ним все ж таки пропущено, поновити такий строк як пропущений з поважних причин. Представник позивача у судовому засіданні неодноразово збільшував позовні вимоги, первісний позов підтримав, просив його задовольнити. Станом на 28 липня 2016 року просив стягнути з відповідача на користь банку 91 тис. грн. заборгованості за простроченою сумою боргу, 84155 грн. 36 коп. заборгованості по сплаті процентів, 616 015 грн. 12 коп. пені за порушення умов кредитного договору (з яких 345 325 грн. пені від простроченої суми кредиту та 275 433 грн. 30 коп. пені від простроченої суми нарахованих відсотків) та судові витрати по справі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість позову. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечував, однак факт невиконання зобовязань за кредитним договором та наявність заборгованості визнав. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. У запереченнях на первісну позовну заяву просив також застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені та зменшити розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір пені значно перевищує розмір заборгованості. Письмові заперечення [PERSON] підтримав. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 23 грудня 2010 року між ПАТ "Полтава-банк" і [PERSON] укладено крединий договір № 20, за умовами якого банк надав [PERSON] споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 140 тис. грн. на 60 місяців з 23 грудня 2010 року по 22 грудня 2015 року зі сплатою 25% річних та зі сплатою одноразової комісії в розмірі 1%, а [PERSON] зобов'язався своєчасно повернути кредит та сплачувати банку проценти за користування кредитною лінією. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, розрахунок якої надано банком. Востаннє заборгованість погашалась у грудні 2012 року, позов до суду подано у квітні 2014 року. Останній розрахунок заборгованості надано до суду 28 липня 2016 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється наступним шляхом: позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах , що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 25 числа кожного місяця; нарахування процентів за користування кредитом проводиться банком щомісячно, не пізніше 25 числа кожного місяця; сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно в період з моменту нарахування по останній робочий (банківського) день кожного місяця. Разом із тим як вбачається із графіку оплати кредитної заборгованості (а.с. 20) погашення кредиту відбувається щоквартально, оплата процентів щомісячно. За змістом п.п. 5.3.1, 5.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити повернення одержаного кредиту та плати за користування кредитом відповідно до умов даного договору. Сплату кредиту, відсотків, за користування ним проводити щомісячно, згідно графіку оплати кредитної заборгованості. Позичальник зобов'язаний сплатити банку суму пені, штрафу, а також суму збитків, у випадках, передбачених п.п. 6.2, 6.3 цього договору, відповідно до черговості платежів передбачених п. 2.4 договору. Згідно з п.п. 6.2, 6.3 кредитного договору при порушенні строків погашення основної суми кредиту або при не повній сплаті позичкової заборгованості, при порушенні строків погашення нарахованих процентів або при неповній сплаті нарахованих процентів, банк має право нарахувати та стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та пеню в розмірі до 1 % від суми не сплаченого платежу, за кожний день прострочення, але не нижче подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору встановлено черговість погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору за користування кредитними коштами понад встановлений графіком термін оплати кредитної заборгованості (додаток №1) до настання 23 грудня 2015 року банк автоматично нараховує прострочені проценти за прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, вказаному в п. 1.1 та пеню за кожен день прострочки прострочених: тіла кредиту, відсотків. За таких обставин суд вважає, що з [PERSON] на користь банку слід стягнути 91 тис. грн. заборгованості за простроченою сумою боргу, 84155 грн. 36 коп. заборгованості по сплаті процентів. Разом із тим відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю в один рік. Як вбачається з матеріалів справи (заява про уточнення позовних вимог подана 28 липня 2016 року) банк просив стягнути з [PERSON] пеню за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором станом на 27 липня 2016 року у сумі 616015 грн. 12 коп. (з яких 346325 грн. пені від простроченої суми кредиту, 275433 грн. 30 коп. пені від простроченої суми нарахованих відсотків за користування кредитом). Таким чином пеня підлягає стягненню за період з 27 липня 2015 року по 27 липня 2016 року: сума пені від простроченої суми кредиту з 27 липня 2015 року по 27 липня 2016 року становить 158830 грн., сума пені від простроченої суми нарахованих відсотків з 27 липня 2015 року по 27 липня 2016 року становить 133372 грн. 11 коп. Сума пені від простроченої суми кредиту з 27 липня 2015 року по 27 липня 2016 року розрахована наступним чином. Як вбачається з розрахунку, наданого банком, з 26 червня 2015 року по 27 вересня 2015 року прострочена сума кредиту становила 77 тис. грн. Прострочка допущена 94 дні. З 28 вересня 2015 року по 21 грудня 2015 року 84 тис. грн., прострочка 85 днів. З 22 грудня 2015 року по 27 липня 2016 року 91 тис. грн., прострочка 219 днів. 77000Х0,5%Х61 = 23485 грн., 84000Х0,5%Х85 днів = 35700 грн., 91000Х0,5%Х219 = 99645 грн. 23485 + 35700 + 99645 = 158830 грн. Сума пені від простроченої суми нарахованих відсотків з 27 липня 2015 року по 27 липня 2016 року розраховано шляхом складання: 305,33 (залишок простроченої заборгованості за 27 липня 2015 року 61067,03Х0,5%Х1 день = 305,33) + 305,60 + 305,86 + 306,12 + 919,17 + 308,64 + 308,90 + 309,17 + 309,43 + 929,09 + 310,48 + 310,75 + 311,02 +311,28 +934,63 + 312,33 + 312,60 + 312,86 + 313,12 + 1253,56 + 314,44 + 314,71 + 314,97 + 945,71 + 316,03+ 317,78+ 318,04 + 318,30 + 957,28 + 319,36 + 319,62 + 319,88 + 320,15 + 961,77 + 321,20 + 321,46 + 321,73 + 321,99 + 968,36 + 323,05 + 323,31 + 323,58 + 323,84 + 972,31 + 324,89 + 325,18 + 325,47 + 327,24 + 982,60 + 328,39 + 328,68 + 328,97 + 329,26 + 988,64 + 330,41 + 661,40 + 331,27 + 994,68 + 332,42 + 332,71 + 333,00 + 333,28 + 1 000,72 + 334,44 + 334,72 + 335,01 + 335,30 + 1 006,76 + 337,24 + 337,53 + 337,82 + 338,10 + 1 015,18 + 339,25 + 339,54 + 339,83 + 340,12 + 1021,22 + 341,26 + 341,55 + 341,84 + 342,13 + 1027,26 + 343,28 + 343,57 + 343,85 + 344,14 + 1033,30 + 345,29 + 346,32 + 346,61 + 346,90 +1041,57 + 348,05 + 348,34 + 348,62 + 348,91 + 1047,61 + 350,06 + 350,35 + 350, 64 + 350, 93 + 1053,65 + 352, 08 + 352,36 + 353,32 + 353,95 + 1 061,85 + 354,88 + 355,19 + 355,50 + 1 780,66 + 357,37 + 1 788,43 + 359,24 + 359,55 + 359,86 + 360,17 + 360,48 + 721,58 + 361,41 + 361,72 + 362,03 + 362,34 + 1087,97 + 363,59 + 363,90 + 364,21 + 364,53 + 1094,50 + 365,76 + 366,07 + 366,38 + 366,70 + 1 101,03 + 367,32 + 368,25 + 368,56 + 368, 87 + 1107,55 + 370,11 + 370,42 + 370,73 + 371,05 + 1114,08 + 372,29 + 372, 60 + 373,22 + 373,22 + 1120,60 + 374,46 + 374,77 + 375,09 + 375,40 + 1878,56 + 377,26 + 377,57 + 377,89 + 755,77 + 378,82 + 379,13 + 379,44 + 379,75 + 1139,25 + 380,99 + 381,30 + 381,61 + 381,93 + 1146,71 + 383,17 + 383,48 + 383,79 + 384,10 + 1153,24 + 385,34 + 385,65 + 385,96 + 386,27 + 1159,76 + 387,52 + 387,83 + 387,83 + 388,45 + 1166,29 + 389,69 + 390,00 + 390,32 + 390,62 + 1172,82 + 391,87 + 392,18 + 392,49 + 392,80 + 1965,58 + 394, 67 + 394,98 + 1581,16 + 396,53 + 396,84 + 397,15 + 1192,40 + 398,39 + 398,71 + 399,02 + 399,33 + 1198,92 + 400,57 + 401,19 + 401,19 + 401,50 + 1205,45 + 402,75 + 403,06 + 403,37 + 403,68 + 1211,98 + 404,92 + 405,23 + 405,54 + 405,85 + 1218,50 + 407,10 + 407,41 + 407,72 + 408,03 + 1633,38 + 409,58 + 409,89 + 410,20 + 2054,15 + 412,07 + 412,38 + 1238,08 + 413,62 + 413,94 + 414,25 + 414,56 + 1244,61 + 415,80 + 416,11 + 416,42 + 416,73 + 1251,14 + 417,98 + 418,29 + 418,60 + 418,91 + 1260,46 + 420,15 + 420,46 + 420,77. Вказані дані взято з розрахунку заборгованості, наданого банком 28 липня 2016 року. А всього 133372,11 грн. Разом із тим представник [PERSON] у судовому засіданні просив на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені, у звязку із тим, що такий розмір пені значно перевищує розмір збитків, а також надав довідку про доходи [PERSON] Суд погоджується із такими доводами представника [PERSON] та вважає, що розмір пені від простроченої суми кредиту слід зменшити до заборгованості за простроченою сумою боргу до 91 тис. грн., а розмір пені від простроченої суми нарахованих відсотків слід зменшити до заборгованості по сплаті процентів до 84155 грн. 36 коп. Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить із такого. Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що кредитний договір не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки кредитодавець всупереч п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повідомив його у письмовій формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; кредитний договір містить несправедливі умови, оскільки згідно графіка погашення заборгованості тіло кредиту погашається один раз на квартал, натомість відсотки нараховуються на залишок заборгованості, хоча і договорі чітко вказано, що погашення кредиту здійснюється не пізніше 25 числа кожного місяця, договір містить умови про комісію, які суперечать п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року №168, умови договору про зміну в односторонньому порядку процентної ставки також відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемною, незаконною є умова про розмір пені до 1%, що суперечить ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», також кредитний договір не містить умов про відповідальність банку. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Як вбачається із наданих представником банку заперечень на виконання вимог п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням кредитного договору [PERSON] був ознайомлений з наявними формами кредитування та відмінностями між ними, орієнтовною сукупною вартістю кредиту та вартістю послуг з оформлення договору про надання кредиту, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, про що свідчать повідомлення, наявні у кримінальній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 25 числа кожного місяця. Як вбачається з матеріалів справи такий графік сторонами визначено, графік підписано сторонами кредитного договору і такий графік [PERSON] виконувався. Разом із тим відповідно до ст. 627 ЦК України згідно ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням інших вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на принцип свободи договору, а також оцінюючи справедливість умов кредитного договору, суд не вбачає істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Кредитний договір було укладено до вступу в силу ст. 1056-1 ЦК України, крім того, процентна ставка за кредитним договором, укладеним з [PERSON], не змінювалась. Положення кредитного договору про розмір пені до 1 % відповідають принципам свободи договору та не суперечать вимогам ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», оскільки згідно преамбули вказаного закону цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань; суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Разом із тим відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, таке: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Згідно п. 11 кредитного договору банк надав позичальнику кредит зі сплатою одноразової комісії в розмірі 1% на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 7.8 кредитного договору позичальник сплачує банку одноразову комісію за кредитний супровід у сумі 1400 грн. Інформація про таку комісію була надана [PERSON], така комісія ним сплачена добровільно, сплата такої комісії не суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року, з огляду на положення п. 3.1 вказаних Правил. Доказів наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним у тому числі і на підставі ст. 230 ЦК України у судовому засіданні не здобуто. Доводи представника [PERSON] про те, що договір не містить положень про відповідальність банку суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 6.1 кредитного договору сторони цього договору несуть передбачену діючим законодавством України відповідальність за збитки (прямі збитки та упущену вигоду), завдані один одному невиконанням або неналежним виконанням своїх зобовязань по цьому договору. Разом із тим суд приймає до уваги доводи представника [PERSON] про те, що позовна давність [PERSON] не пропущена, оскільки, зокрема, про незаконність, на думку [PERSON], нарахування пені [PERSON] стало відомо після отримання заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 травня 2014 року. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого. ПАТ «Полтава-банк» сплачено судовий збір у сумі при поданні позову 2083 грн. 95 коп., у подальшому заява про збільшення позовних вимог від 23 грудня 2015 року оплачена судовим збором у сумі 5818 грн. 78 коп., заява про збільшення позовних вимог від 24 лютого 2016 року оплачена судовим збором у сумі 292 грн. 66 коп., заява про збільшення позовних вимог від 29 червня 2016 року оплачена судовим збором у сумі 1631 грн. 88 коп., заява про збільшення позовних вимог від 28 липня 2016 року оплачена судовим збором у сумі 460 грн. 61 коп., а всього на загальну суму 10287 грн. 88 коп. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України у разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Станом на 28 липня 2016 року банк просив стягнути з [PERSON] 791170,48 грн. заборгованості за кредитним договором. За що банком сплачено 10287 грн. 88 коп. Оскільки, на думку суду, з [PERSON] на користь банку слід стягнути всього 350310 грн. 72 коп., то розмір судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь банку, становитиме: 10287,88Х350310,72 / 791170,48 = 4555,218. Отже з [PERSON] на користь банку слід стягнути судовий збір у сумі 4555 грн. 22 коп.

Outcome: partial