Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів та зазначає , що він є власником житлового будинку , який розташований за адресою : [ADDRESS] Відповідно до довідки про склад сім"ї виданої Петропавлівської селищною радою у даному будинку зареєстровано четверо людей , а саме - він та відповідачі. Однак , відповідачі на даний час зареєстровані за вищевказаною адресою , але фактично в зазначеному будинку не проживають. Близько 10 років шлюбні відносити погіршилися і дружина ( відповідач- 1 ) переїхала проживати до своїх батьків . І в червні 2015 р. було розірвано шлюб. Про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 23.06.2015 . Пасинок [PERSON] ( відповідач-2 ) одружений і проживає з дружиною та сином в м. Дніпро . Отже , [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають в будинку більше 10 років. Син , [PERSON] ( відповідач- 3 ) вже три роки , як проживає у своєї дружини. Фак непроживання за адресою - [ADDRESS] підтверджують сусіди та депутат селищної ради ( Акт обстеження житлово-побутових умов додається ) . Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням знятися з реєстрації в даному будинку , але вони тільки кожного разу обіцяють і нічого для цього не роблять . Просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими , що втратили право користування житловим [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з"явилися . Позивач в своїй заяві просить суд розглядати справу без його участі . Позов підтримує і в разі неявки відповідачів прийняти заочне рішення . Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про причину неявки суду кожен окремо не повідомив. Заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Крім того, раніше були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд вирішив розглянути справу за відсутності відповідачів та винести заочне рішення по справі, на підставі ст. 280 ЦК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно , видане КП " Павлоградське МБТІ " ( [NUMBER] ) [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.03.2004 р. належить [PERSON] , тобто позивачу по справі . Актом обстеження житлово-побутових умов від 26.07.2018 р. вбачається , що за вказаною адресо. ( [ADDRESS] [PERSON] проживає один з 2015 р. Колишня дружина - [PERSON] за вказаною адресою не проживає близько 10 років , [PERSON] , 1984 р.н. не проживає близько 10 років , а син [PERSON] , 1993 р.н. не проживає з 2015 р. Згідно довідки Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 26.07.2018 р. ( вих. № 5103 ) вбачається , що [PERSON] , 1957 р.н. дійсно проживає та зареєстрований в [ADDRESS]. В склад сім"ї позивача входять також відповідачі . Свідоцтвом про розірвання шлюбу ( [NUMBER] від 23.06.2015 р. ) підтверджується факт розірвання шлюбу з відповідачем-1 . Враховуючи вищезазначені докази , суд дійшов висновку відносно того, що відповідачі , хоча і прописані у вищезазначеному домоволодінні , про те фактично в ньому не проживають більше встановленого законом строку , а тому у них і припинилося право користуватися житловим будинком . В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»передбачає, що положенняст.7 цього Законупідлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). З огляду на те, що відповідачі на даний час не являється членом сім"ї власника будинку, угоди між ними про безоплатне користування жилим приміщенням не укладено, відсутні правові підстави для користування ним спірним житловим приміщенням. Отже, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації. Суд вважає, що надані позивачкою докази являються достатнім підтвердженням вимог викладених в заяві. Враховуючи все вище наведене, суд вирішив задовольнити дану вимогу в повному обсязі. Також суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат ( судового збору ) . На підставі викладеного ,

Outcome: approved