Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

22.12.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою на користь заборгованість за договором кредиту у розмірі 9313352,83 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 5645260,91 грн.; заборгованість по відсотках - 2705132,16 грн.; пеня нарахована за рік до звернення до суду - 962959,76 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 11.03.2008 року ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та відповідач уклали Кредитний договір №20-0408/2-1. Відповідно до умов кредитного договору, первинний кредитор зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 517126,45 доларів США, а відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні Ініціативи" було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кредитні ініціативи" зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", а ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" зобов'язувалось відступити ТОВ "Кредитні ініціативи" свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №20-0408/2-1 від 11.03.2008 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи". Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали, зокрема, ТОВ "Кредитні Ініціативи" передало грошові кошти, а ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Враховуючи зазначене та посилаючись на положення ст.ст. 514, 516, 1049, 1054, 1077, 1078, 1080, 1084 ЦК України позивач вказує, що первинний кредитор свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 517126,45 доларів США і на даний час, відповідно до умов кредитного договору та договору відступлення, позивач вправі вимагати дострокового погашення кредиту у зв'язку з неналежним виконання відповідачем умов кредитного договору. Позивач зазначає, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 24.11.2014 р., має прострочену заборгованість: за кредитом - 374831,56 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 5645260,91 грн.; по відсотках - 179614,18 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2705132,16 грн.; пеня - 86060,76 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 1296143,38 грн. Позивач зазначає, що аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою і таким чином, розмір неустойки, що підлягає до стягнення становить - 962959,76 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач стверджує, що у зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку (пеня/штраф). Відповідно до умов Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобов'язань, прийнятих на себе згідно умов кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов Кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань за кредитним договором. Позивач зазначає, що для захисту своїх кредиторських прав, на виконання умов Кредитного договору відповідачу була направлена письмова вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Відповідно до положень Кредитного договору кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та комісією, неустойку за невиконання умов договору (штраф). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наявність невиконаних зобов'язань відповідача стосовно повернення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, та наявність попередження відповідача про порушення умов зобов'язання, що підтверджується копією вимоги про дострокове повернення кредиту та доказами її відправлення і за наведених обставин позивач просить стягнути заборгованість за договором кредиту та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. При цьому, в матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення і зазначає, що незважаючи на всі повідомлення ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" щодо укладення договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р., вказаний факт має бути доведеним в суді належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 60 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач вказує, що твердження позивача стосовно переходу до нього прав вимоги за кредитним договором №20-0408/2-1 від 11.03.2008 р. спростовується діями ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", який 27.02.2014 р. звернувся до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника. У вказаній заяві ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" просив відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №2-2783/2011, виданим 10.10.2012 р. на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2012 р. в цивільній справі №2-2783/2011 про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в загальній сумі 3176208,53 грн. Отже позивач в якості доказу наявності в нього прав кредитора посилається на договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р., на підставі якого він вже кілька років намагається провести стягнення заборгованості з відповідача, а дії ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", спрямовані на стягнення із [PERSON] заборгованості, які відбуваються з 2014 року, фактично спростовують наявність відповідних прав у позивача. За таких обставин, на думку відповідача, факт наявності у позивача прав вимоги за кредитним договором №20-0408/2-1 від 11.03.2008 р. ним не доведений в суді. Крім того, відповідач зазначає, що згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Стосовно правовідносин за кредитним договором №20-0408/2-1 від 11.03.2008 р., укладеним між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] вже було винесено судове рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 26.01.2012 р. в цивільній справі №2-2783/2011, а позивач заявив в суді ті ж самі позовні вимоги з тих самих підстав, вважаючи себе правонаступником ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у вказаних правовідносинах, чим порушив вимоги ч.2 ст. 223 ЦПК України. Крім того, відповідач зазначає, що позивач є небанківською фінансовою установою, а генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку надає НБУ згідно Постанови НБУ №297 від 09.08.2002 р. Відповідно до п. 1.2. Положення "Про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій", що затверджене Постановою НБУ №297 від 09.08.2002 р., небанківська фінансова установа, національний оператор поштового зв'язку має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 3акону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якщо вони є валютними операціями тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 .статті 5 Декрету. За твердженням відповідача, такої ліцензії позивач немає, а тому він не має право проводити нарахування відсотків за валютним кредитом. Також відповідач вказує, що позивач посилається в позові на заявлену ним вимогу про дострокове погашення кредиту від 09.12.2014р., яка була надіслана відповідачу. У вказаному листі зазначається: "Зважаючи на зазначене положення Договору, ТОВ "Кредитні ініціативи" вимагає від позичальника у строк до 30 (тридцяти) днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції". За таких умов відповідач вважає, що порушення прав позивача станом на момент звернення ним з позовною заявою до суду (17.12.2014 р.) не відбулось. Крім цього, відповідач зазначає, що від імені позивача діє ціла група осіб, які заявляють до нього непогоджені між собою різні вимоги. Зокрема, 25.03.2014 р. до відповідача з листом №000003 звернувся приватний нотаріус Пономарьов В.Ю., який просив протягом 30-денного строку з дня отримання листа погасити заборгованість перед ТОВ "Кредитні ініціативи", а згодом листом від 05.05.2014 р. №35/01-16 відмовився від вчинення виконавчого напису з огляду на спірність ситуації. Відповідач вказує, що від імені позивача ним був отриманий лист від 03.09.2014 р. №030914/1 за підписом представника Оболонника АЛ., до якого був доданий витяг з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р., який є повністю відмінний від аналогічного витягу, що доданий позивачем до позовної заяви. Крім того, від імені позивача відповідачу був надісланий лист №3324-13 від 25.11.2014 р. за підписом представника Лановенко К.С., в якому кредитор вимагав від позичальника у тридцятиденний строк достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом. До відповідача також з листом від 09.12.2014 р. від імені позивача звернувся представник Демінський С.С. з пропозицією погасити заборгованість за кредитом. Від імені позивача листом від 09.01.2015 р. №5186-34 до відповідача звертався директор ТОВ "Кредитні ініціативи" Конько А.О., в якому також вимагав у тридцятиденний строк достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом. Ще один лист від імені позивача від 19.01.2015 р. №05/19 за підписом директора ТОВ "Кредитні ініціативи" Конько А.О. містив вимогу у тридцятиденний строк достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом. За таких обставин відповідач вважає, що дії особи за довіреністю, яка підписала позовну заяву 17.12.2014 р. - [PERSON], не погоджені з керівництвом ТОВ "Кредитні ініціативи" (лист від 19.01.2015 р. №05/19), а строк, який висунув позивач на дострокове погашення кредиту ще не сплив. Відповідач зазначає, що ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого у взаємовідносинах з відповідачем вважає себе позивач, порушив право власності [PERSON] на новозбудовану квартиру загальною площею 172,6 кв.м за адресою: [ADDRESS], яка була передана банку в іпотеку згідно договору іпотеки №20-0130/3-1 від 19.02.2010 р. Вказаний факт був встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва №2604/17699/12 від 21.09.2012 р., яким позов [PERSON] до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стосовно усунення перешкод в здійсненні права власності був задоволений. Цим рішенням було встановлено, що "право позивача, як власника нерухомого майна, є порушеним, оскільки він позбавлений можливості користуватися належним йому майном і документами, які посвідчують право власності позивача на це майно". За твердженням відповідача вказане судове рішення не виконується ані ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", ані ТОВ "Кредитні ініціативи", квартира, за яку [PERSON] сплатив 620 тисяч доларів США, в тому числі й кредитні кошти, фактично в нього забрана з моменту укладення договору іпотеки, доступу до неї відповідач не має і хто нею користується інформації немає, доля її невідома. Враховуючи той факт, що зазначену квартиру відповідач придбавав у позичальника ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", то кошти фактично залишились в банку. З моменту укладення кредитного договору [PERSON] сплатив понад 400 тис. доларів США власних коштів, проте жодного разу навіть не потрапив до придбаної за допомогою ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" квартири. Крім того, відповідач стверджує, що не припиняються одночасні спроби стягнути з нього кошти як з боку ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", так і з боку ТОВ "Кредитні ініціативи", від імені якого діє ціла низка невідомих людей, які не тільки звертаються з різними вимогами, а й постійно телефонують, створюють моральний тиск і т.і. За наведених обставин відповідач у своїх письмових запереченнях просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.08.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та відповідачем був укладений кредитний договір №20-0408/2-1. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. укладеного договору кредиту, банк надає позичальнику кредит у сумі 517126,45 доларів США на умовах, передбачених цим договором. За користування кредитом встановлюється процентна ставка 13% річних. Кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 09.08.2018 року. Погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (Додаток №1), який є невід'ємною частиною цього Договору. Згідно п.п. 5.2.1., 5.2.2., 5.2.6. договору кредиту, позичальник зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість перед банком відповідно до розробленого графіку погашення (Додаток №1 до Договору) на позичковий рахунок, а також зобов'язався своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки та інші грошові зобов'язання в порядку, передбаченому цим договором і достроково погасити заборгованість за цим договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення від банку про вимогу достроково виконати зобов'язання за цим Договором у випадках, передбачених п. 5.3.2. Договору. За змістом п. 5.3.2. договору, банк має право вимагати від позичальника (не залежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, передбаченими цим договором, у випадках, які визначаються згідно з цим договором істотними та можуть негативно вплинути на стан кредитної заборгованості позичальника, а саме: позичальник прострочив свої зобов'язання по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць відповідно до умов цього договору; у разі несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; у випадку перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; у разі несвоєчасної та/або не в повному обсязі сплати позичальником комісійної винагороди відповідно до цього договору; позичальником порушено інші зобов'язання за цим договором та/або за договором забезпечення або невиконання обов'язків, передбачених ч. 2 п. 4.1. цього договору. При цьому, банк письмово повідомляє позичальника (поштою з повідомленням про вручення; вручення банком особисто позичальнику під розписку) про необхідність дострокової сплати суми заборгованості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 5.3.4. договору кредиту, банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього приводу договору. 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" був укладений договір відступлення прав вимоги. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. вказаного договору, на умовах, встановлених цим договором, первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором. Внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. За змістом п.п. 4.1., 4.6. договору відступлення прав вимоги, відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору, набуття новим кредитором прав вимоги та заміна кредитора за правами вимоги на нового кредитора набувають чинності у день укладання договору, за умови належного оформлення сторонами реєстру позичальників. При цьому права вимоги, що виникнуть у майбутньому, набуваються новим кредитором з моменту їх виникнення, але в будь-якому разі після підписання сторонами реєстру позичальників. Після відступлення прав вимоги за цим договором первісний кредитор не здійснюватиме управління та обслуговування грошових зобов'язань (приймання платежів, розрахунково-касового обслуговування тощо), якщо інше не обумовлено сторонами та/або не передбачено цим договором. Згідно п. 10.2. договору відступлення прав вимоги, новий кредитор заявляє та гарантує, що є юридичною особою - фінансовою установою, створеною за законодавством України, наділеною достатнім обсягом правоздатності для укладення та виконання цього договору. Він має необхідні дозволи та статус для укладення та виконання договору, включаючи, але без обмежень, для обслуговування кредитних договорів у іноземній валюті та отримання від первісного кредитора помилково сплачених коштів у іноземній валюті, та не потребує жодних додаткових дозволів та погоджень органів державної влади чи третіх осіб, в тому числі фінансових установ. Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт переходу до позивача прав вимоги за договором кредиту укладеним між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року. Відповідно до витягу з Реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року укладеного між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" до нового кредитора - позивача у справі, зокрема перейшли права вимоги за кредитним договором №20-0408/2-1 від 11.03.2008 року (позичальник - [PERSON]; валюта кредиту - 840; відсоткова ставка за кредитним договором - 13%; основна непогашена строкова сума кредиту (у валюті кредиту) на 17.12.2012 року - 327513,29; основна не погашена прострочена сума кредиту (у валюті кредиту) на 17.12.2012 року - 47318,27; сума нарахованих, але не сплачених строкових процентів (у валюті кредиту) на 17.12.2012 року - 63642,74; сума нарахованих, але не сплачених прострочених процентів (у валюті кредиту) на 17.12.2012 року - 20274,84). Посилання відповідача на те, що факт відступлення права вимоги позивачем не доведений є безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що виданий Дніпровським районним судом виконавчий лист про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в сумі 3176208,53 грн. ухвалою суду від 05.11.2014 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2015 року, був визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з укладенням 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" договору відступлення прав вимоги і з цього часу обов'язок [PERSON] перед ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відсутній, враховуючи, що внаслідок укладення вказаного договору відбулась заміна кредитора. Не може вказувати на відсутність у позивача права вимоги і факт отримання відповідачем разом з повідомленням про заміну первісного кредитора, витягу з реєстру позичальників, який не є повною копією витягу, який додано позивачем до своєї позовної заяви, оскільки різниця у змісті витягів стосується лише об'єму поданої у них інформації і порівняно з надісланим відповідачу витягом, витяг з реєстру позичальників доданий до позовної заяви містить окрім номеру кредитного договору, дати та ПІБ позичальника, також код валюти, відсоткову ставку та розміри непогашених строкових і прострочених сум кредиту та відсотків за користування кредитом. Безпідставними на думку суду є і посилання відповідача на положення ч. 2 ст. 223 ЦК України, адже виконавчий лист виданий за рішенням суду від 26.01.2012 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню з підстав викладених вище, сума заборгованості на стягнення якої претендує позивач є іншою, а позивач у справі є новим кредитором у зобов'язанні не в зв'язку з правонаступництвом, а у зв'язку з переданням йому прав вимоги за правочином - договором відступлення прав вимоги. За наведених обставин суд приходить до висновку, що ТОВ "Кредитні ініціативи" є належним позивачем у справі та має право вимоги до відповідача за кредитним договором, яке перейшло до нього на підставі договору відступлення прав вимоги та підтверджується, щодо набуття прав нового кредитора відносно кредитного договору укладеного відповідачем, наявним в матеріалах справи витягом з реєстру позичальників. Стосовно посилань відповідача на те, що з огляду на дату письмової вимоги позивача про дострокове повернення кредиту (09.12.2014 року), станом на час звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості тридцятиденний строк добровільного повернення кредиту не сплинув і тому порушення прав позивача не відбулось, суд вважає безпідставними, оскільки визначений у вимозі строк на добровільне погашення заборгованості не позбавляє позивача права звернення до суду із позовом. Крім того, як впродовж розгляду справи більш ніж протягом трьох місяців, так і станом на час ухвалення рішення, вимога позивача відповідачем добровільно не виконана. Доказів зворотнього суду не надано, клопотання від позивача про відкликання позовної заяви у зв'язку з виконанням відповідачем свого обов'язку до суду не надходило. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до змісту п.п. 6.1., 6.3., 6.4., 6.6. договору кредиту, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов'язань винна сторона сплачує іншій стороні суму неустойки та збитків, передбачених цим договором. При цьому збитки відшкодовуються винною стороною понад неустойку, передбачену цим договором. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу. У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 13% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, порядок обчислення, нарахування та сплати якого відбувається згідно п.п. 3.7., 6.3. цього договору. Сплата неустойки не звільняє позичальника від виконання зобов'язань за цим договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним вище договором кредиту належним чином не виконав у зв'язку із чим станом на час здійснення позивачем розрахунку заборгованості (24.11.2014 року) виникла заборгованість на загальну суму - 9313352,83 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом в розмірі 5645260,91 грн.; - заборгованість за процентами в розмірі 2705132,16 грн.; - пеня розрахована за останній рік до звернення із позовною заявою в розмірі 962959,76 грн. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості перевірений судом і є правильним. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору. Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості. Відповідно до положень ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У своїх письмових запереченнях відповідач посилається на те, що позивач не має ліцензії на здійснення валютних операцій. При цьому, зі змісту договору відступлення прав вимоги вбачається, що позивач гарантував наявність у нього всіх необхідних дозволів для обслуговування валютних кредитних договорів. Однак за фактичної відсутності в матеріалах справи відповідної ліцензії, суд не може дійти висновку про її дійсну наявність у позивача. Поряд з цим, звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, позивач просить стягнути розмір боргу в еквіваленті національної валюти в загальній сумі 9313352 грн. 83 коп. та в прохальній частині позову ставить питання виключно щодо стягнення заборгованості в національній валюті - гривні, що з урахуванням наведених вище положень чинного законодавства України є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved