Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 7 травня 2010 року вона і [PERSON] успадкували по ? частині спільної власності, яка складається з житлового будинку з трьох кімнат загальною площею 60,7 кв.м., у тому числі житловою площею 32,0 кв.м., з надвірними спорудами: літня кухня шлакоблочна, сарай дерев'яний, обкладений цеглою, сарай шлакоблочний, погріб цегляний, літній душ цегляний , вбиральня цегляна, колодязь - металеві труби та огорожа, а також земельної ділянки площею 0, 1855 гектарів у межах згідно з планом, земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею - 0,1000 га та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0855 га, розташованого в [ADDRESS], яке належало їхній матері [PERSON]. Успадкована нею частина спадкового майна була належним чином оформлена у державного нотаріуса Другої Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 858, № 860, № 862, № 864, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.05.2010 року. 13 травня 2010 року вона зареєструвала своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в Сватівському районному бюро технічної інвентаризації відповідно до вимог закону. 09 липня 2010 року вона зареєструвала відповідно до вимог закону своє право власності на вищезазначені земельні ділянки у відділі Держкомзему Сватівського району та отримала Державні акти на вищезазначені земельні ділянки. Тобто, на підставі вищезазначених документів та згідно зі ст.. 363 ЦК України вона набула право власності на ? частину спільної власності нерухомого майна, на ? частку земельної ділянки. Відповідно до ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Однак, вона не має можливості розпоряджатися своїм власним майном, так як відповідач [PERSON] одразу після оформлення своєї частки, незаконно, без її згоди вселив у вищезазначений будинок свого сина [PERSON] . Відповідачі безпідставно, в порушення діючого законодавства стали чинити їй перешкоди, а саме не пускати до будинку та до земельної ділянки. Більш того, [PERSON] не маючи відповідного дозволу, без її згоди, незаконно став проводити переобладнання та перепланування будинку. Відповідно до пункту 1.4.1 «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету № 76 від 17.05.2005 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.20005 р. за № 927/11207, переобладнання і перепланування жилих будинків дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Вона неодноразово намагалася потрапити до будинку та до земельної ділянки, але відповідачі не впускають її туди, замикаючи калітку на внутрішні засови, а також спускають та травлять на неї собаку. Відповідно до частини5 ст. 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідач [PERSON] скористувавшись її відсутністю, забрав ключі від замків вхідних дверей будинку, чим перешкодив їй доступ до жилого приміщення, а також порушив її права щодо користування жилим приміщенням та земельною ділянкою, яке належить їй на праві власності. Ключів від замків вона не має. Спроби увійти на подвір'я та потрапити до земельної ділянки завершуються сварками з відповідачами. Потрапити до будинку вона також не може. Конфліктні ситуації призвели до того, що відповідачі фактично вигнали її за межі подвір'я і до приміщення її частки будинку взагалі не пускають. Відповідачі штучно створили такі мови, які унеможливлюють її користуватися та володіти своєю ? часткою успадкованого майна. Таким чином, відповідачі своїми протиправними діями порушують її право на вільне користування приватною власністю. Незважаючи на наявність зареєстрованого у неї права власності на ? частину спільної власності, а також норми ст.. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а також те, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, відповідачі своїми протиправними діями створюють перепони для користування її власністю. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Після декількох її невдалих спроб особисто самостійно вселитися у належну їй частину будинку на праві спільної часткової власності, вона була вимушена 07.10.2014 року звернутися із заявою до міліції, але вжиті заходи не вплинули на протиправну поведінку відповідачів, а їй лише радили звернутися за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку або іншим способом. У відповідності до ч.ч.1, 4 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та встановлює принцип непорушності приватної власності. У добровільному поряду відповідачі це питання навіть не бажають розглядати. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України,правочин щодо розпоряджання спільним майном, вчинений одним із співвласників може бути визнаний судом недійним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, єдиною можливістю відновити її порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідачів обов'язку усунути перешкоди в користуванні майном та примушенні їх звільнити зайняте приміщення. У відповідності зі ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод щодо здійснення ним права користування своїм майном. Відповідно до ст.. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право , або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як випливає з положення п. «а» ч. 1 ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, та як наслідок вільно володіти та користуватись земельною ділянкою, яка знаходиться під житловим будинком та необхідна для його обслуговування. При таких обставинах, у відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а також запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. В даному випадку, для усунення перешкод та забезпечення її права на користування та проживання в цьому будинку, а також використовування земельної ділянки необхідно встановити порядок користування, шляхом виділення житлової площі, надвірних споруд та земельної ділянки в її користування. Крім того, засади захисту права власності передбачені у ст.. 386 ЦК України, зокрема: власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У зв'язку із вищезазначеним та вчиненням відповідачами протиправних дій та створення штучних перешкод щодо користування нею будинком та земельною ділянкою, а також довготривалістю таких дій, внаслідок яких вона на сьогодні позбавлена доступу до належної їй частки будинку та земельної ділянки, їй була заподіяна моральна шкода яка полягає у наступному, а саме: у спричиненому їй тяжкому психологічному шоці у момент, коли вона дізналася про вчинення вищезазначених перешкод щодо користування спільною сумісною власністю. За декілька секунд вона згадала майже всі образи та негаразди що були спричинені відповідачами їй після смерті їхньої матері, та зрозуміла скільки повинно пройти часу для з'ясування всіх необхідних обставин справи, витратити значні зусилля по відновленню свого порушеного права, нести моральні страждання та матеріальні збитки у зв'язку із відновленням своїх прав; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідачів; у нехтуванні відповідачами її законних вимог і, відповідно, неможливості реалізувати свої права власника, передбачені чинним законодавством України. Всі ці обставини значно підсилюють її психологічні страждання та розчарування. З моменту вчинення таких безпідставних та протиправних дій вона перебуває в сумнівах щодо усунення відповідачами й в подальшому перешкод у користуванні нею зазначеною власністю, через що вона постійно відчуває психологічний дискомфорт. Більш того, вона постійно отримує фізичний та психологічний супротив з боку відповідачів, вислуховує їх образи та нецензурну лайку. При цьому вона змушена постійно звертатися до міліції, з'являтись на виклики дільничного інспектора та в інші органи. Вказані дії відповідачів негативно впливають на її життя та життя її сім'ї в цілому, оскільки вона та члени її родини не мають можливості навіть знаходитись на подвір'ї, оскільки відповідачі по першій нагоді починають вчиняти сварки, скандали та перешкоди у користуванні її власністю. Зазначені події призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, неприємні сновидіння, швидка втомлюваність, пасивність, знижений та нестійкий настрій, пригніченість, нервозність, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, обурення, тривога з приводу майбутнього, а також потягли за собою нераціональне витрачення життєвого часу (на звернення до правоохоронних органів та проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Верховний суд України в п.п.1,3,9 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасно, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди, а також зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб та звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Внаслідок незаконних дій, вчинених відповідачами постали для неї як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили їй моральні страждання. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості . Отже, враховуючи вищенаведене, вважає розумною і справедливою оцінкою суми відшкодування за нанесену їй моральну шкоду у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень, тому що менший розмір не може служити достатньою компенсацією немайнових втрат позивача та був би по суті заохоченням для подальшого продовження відповідачами їх протиправної діяльності, яким слід покласти край справедливим і законним судовим рішенням. Визначаючи цю суму вона виходить з того, що для відновлення свого психоемоційного стану здоров'я, необхідні консультації психологів, інших спеціалістів, нормальний відпочинок і оздоровлення після отриманих душевних травм та моральних страждань. Просить суд зобов'язати відповідачів не вчиняти перешкод та не порушувати у подальшому встановлений порядок щодо користування, володіння та розпоряджання належними їй ? частини жилого будинку надвірними спорудами та ? частини земельної ділянки в [ADDRESS], видати ключі від вхідних дверей та вселити у вказаний будинок; визначити порядок користування житловими приміщеннями будинку [ADDRESS] таким чином: виділити їй у користування 1 (одну) кімнату загальною площею 16,7 кв.м., та літню кухню шлакоблочну, а також земельну ділянку площею 0,09275 гектарів у межах згідно з планом, земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,05 га та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,04275 га, а відповідачу - жилу кімнату площею 7,6 кв.м., жилу кімнату площею 7,7 кв.м., сарай дерев'яний, обкладений цеглою, а також земельну ділянку площею 0, 09275 гектарів у межах згідно з планом, земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею - 0,05 га та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,04275га, кімнату площею 11,3 кв.м. (кухня), комору площею 3,6 кв.м., коридор площею 2,7 кв.м., веранду площею 11,7 кв.м., сарай шлакоблочний, погріб цегляний, літній душ цегляний, вбиральню цегляну, колодязь - металеві труби та огорожу залишити у загальному користуванні; стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] просить суд позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому , вказавши суду що відповідачі не надають їй доступу до належної ? частини будинку, право власності на яку вона оформила в порядку спадкування після смерті матері разом з братом , [PERSON]. При цьому до будинку вона намагалась потрапити лише один раз, 30.10.2014 р. , коли мала намір пустити свою знайому проживати в належній їй частці будинку , а [PERSON] , який доводиться їй племінником , та проживає там, не впустив її до будинку, натравивши на них собаку. Після цього вона зверталась до органів міліції . До відповідачів за наданням їй ключів від будинку вона не зверталась, проживати в будинку вона не намагалась. Моральну шкоду їй завдано відповідачами через її хвилювання , стреси , вона проходила обстеження , постійно приймає ліки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав , що згоден з позовними вимогами [PERSON], яка є його сестрою , щодо порядку користування житловими приміщеннями будинку №40 , який є їх спільною власністю, однак не згоден з позовними вимогами в іншій частині, оскільки ніяких перешкод не чинить сестрі в користуванні належним їй майном, а тим більше моральної шкоди їй не завдавав, позивач має право в будь-який час прийти до свого житла і проживати в ньому , він цьому не завадить , до нього вона не зверталась з пропозиціями щодо проживання в будинку. В даний час в будинку проживає його син , [PERSON] , однак він там не прописаний , і права власності на вказане житло не має, власником житла залишається він( [PERSON]) . Крім того , він має намір в добровільному порядку вирішити спір з сестрою, однак вона цього не бажає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його тіткою, а відповідач [PERSON]- його батьком. Позовні вимоги визнав частково , лише щодо порядку користування житловими приміщеннями будинку, в іншій частині не визнав. Він лише проживає в частині цього будинку , без прописки, без права власності. Позивач має право в будь-який час там почати проживати , він не має права перешкоджати цьому і ніяких перешкод не чинив , вона не намагалась навіть вселитись до будинку , тому позовні вимоги в іншій частині є безпідставними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає близько року в спірному будинку, є порядною людиною, добрим господарем , в дворі завжди чисто . Свідок [PERSON] суду пояснив, що також знає [PERSON] з хорошої сторони, близько року він проживає в [ADDRESS], В будинку він провів незначний ремонт, перепланування не проводив, дотримується порядку , доглядає за подвір"ям. Суд, вислухавши сторони, дослідивши в судовому засіданні надані ними докази, оцінивши їх у сукупності, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в зв"язку з наступним: - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями після смерті матері [PERSON] майна в вигляді ? частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель , розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,1000 гектарів у межах згідно з планом та земельної ділянки , розташованої за адресою [ADDRESS] , площею 0,1855 гектарів у межах згідно з планом, про що їм видані державним нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с.9-12) та крім того на ім"я позивача видані Державні акти на право власності на земельні ділянки ( а.с.15-18). Розташування жилих кімнат в будинку підтверджується наданим в матеріали справи технічним планом ( а.с.13-14) . Позивач просить суд визначити зазначений нею в позові порядок користування належним їм з відповідачем [PERSON], майном , з чим погодився відповідач. Згідно ст..356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ж ст..358 даного Кодексу -право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном , що є їхньою спільною частковою власністю. Отже, оскільки в судовому засіданні сторони [PERSON] та [PERSON], як співвласники , домовились про порядок володіння та користування належним їм майном , позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того , є такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині зобов"язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод та не порушувати встановлений порядок користування житловими приміщеннями будинку №40 , надвірними спорудами та земельної ділянки по [ADDRESS] оскільки згідно ст.. 386 ЦК України встановлено, що власник , який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою , може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право , або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому позивач вже зверталась до органів міліції з заявою на неправомірні дії [PERSON]. Проте згідно відповіді Сватівського РВ УМВС України в Луганській області - ознаки кримінального правопорушення в діях гр..[PERSON] не вбачаються. ( а.с.19, 48). Проте позовні вимоги [PERSON] про видачу ключів від вхідних дверей та вселення у вказаний будинок не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні вона не довела суду та не надала доказів про порушення відповідачами її права щодо проживання в будинку. Позивач сама вказала суду , що до відповідачів за наданням їй ключів від будинку вона не зверталась, проживати в будинку вона не намагалась. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів в зв'язку з наступним. Верховний Суд України в своїй постанові Пленуму від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами надав роз'яснення в п.2 , що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються , зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;у випадках передбачених статтями Цивільного кодексу та іншим законодавством , яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди( наприклад , ст..49 Закону «Про інформацію». Ст..44 Закону «Про авторське право і суміжні права»;при порушенні зобов'язань , які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової ) шкоди. Позивач посилається на норми Цивільного кодексу, як правову підставу стягнення моральної шкоди, вказавши, що внаслідок незаконних дій, вчинених відповідачами, їй спричинено моральні страждання. Проте статтею 23 ЦК України, на яку посилається позивач ,передбачено можливість відшкодування моральної шкоди через фізичний біль чи страждання особі лише в разі ушкодження здоров"я, протиправної поведінки щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, знищення чи пошкодження її майна , приниження честі та гідності фізичної особи , а також ділової репутації фізичної або юридичної особи . Про наявність же таких обставин в даному випадку позивачем суду не доведено. Згідно ст..ст.10, 60 ЦПК України -кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Згідно ст..88 ЦПК України -стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково , судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial