Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 02.02.2012, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", і "Тарифами Банку" складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, в поданій позовній заяві позивач вказав, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За життя [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов укладеного між сторонами договору, та таким чином не виконав покладені на нього зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.02.2012, яка станом на 11.11.2019 становить 7586,84 грн., з яких: 7586,84 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 7586 84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 грн. - штраф (фіксована частина); 0,00 грн. - штраф (процентна складова). На виконання вимоги ч.2 ст.1281 ЦК України позивачем 15.01.2019 була направлена претензія кредитора до Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області, за результатами розгляду якої 19.02.2019 отримано відповідь. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] до спадкоємців, [PERSON] та [PERSON] , банком були направлені листи - претензії, в яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій на виконання претензії кредитора відповідачами не було вчинено. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд, стягнути солідарно в розмірі, який відповідає частці у спадщині, з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 7586,84 грн. за кредитним договором №б/н від 02.02.2012, а також стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати. 08 липня 2020 року на адресу суду від відповідачки по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву відповідачка вказала, що 16.03.2000 згідно актового запису №22 відділу РАГС Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано розірвання одруження громадянки [PERSON] з [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , і не може нести відповідальність за заборгованістю по кредиту померлого [PERSON] . Також в поданому відзиві відповідачка вказала, що позивач подав до суду позовну заяву із пропуском трирічного строку позовної давності, який має обчислюватися з моменту останнього платежу боржника, а саме з 26.09.2016, при цьому поважних причин пропуску банком строку звернення до суду позивачем не надано, заяви про поновлення строку не подано. Крім того, відповідачкою [PERSON] окремо подано заяву про застосування судом пропущення позивачем строку позовної давності (а.с.83-90). 08 липня 2020 року від відповідачки по справі [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та уточнену позовну заяву в якому остання просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 16.03.2000 між нею та [PERSON] згідно актового запису №22 відділу РАГС Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано розірвання одруження, та у відповідності до положень законодавства вона не є спадкоємцем після смерті позичальника [PERSON] та не повинна нести відповідальність за наявною у померлого [PERSON] заборгованістю (а.с.96-97). 22 липня 2020 року та 27 липня 2020 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ "ПриватБанк" Меркулової В.В. надійшли відповіді на відзиви подані відповідачками по справі [PERSON] та [PERSON] в яких остання вказала, що спадкоємці померлого [PERSON] мали право подати заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 10.08.2016 по 10.02.2017, при цьому, на день смерті [PERSON] разом з ним постійно проживали саме [PERSON] та [PERSON] . Крім того, у відповідях на відзиви представник позивача зазначила, що Банку стало відомо про смерть позичальника [PERSON] 15.08.2016, що підтверджується знімком екрана з банківського комплексу на якому вбачається, що лише 15.08.2016 було прикріплено свідоцтво про смерть. При цьому, 20.01.2017, тобто у встановлений вимогами ст.1281 ЦК України строк, позивач заявив претензійну вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення на адресу Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області претензії кредитора, однак відповіді на вказану претензію Банк не отримав, у зв`язку з чим 15.01.2019 повторно направив в Андрушівську державну нотаріальну контору Житомирської області претензію кредитора. Також в поданій відповіді на відзиви представник позивачки вказала, що строк дії перевипущеної картки виданої [PERSON] закінчився останнього дня 01 місяця 2020 року, при цьому, позивач звернувся до суду з позовом 29.04.2020, тобто до спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим, обставини, на які посилаються відповідачі не відповідають дійсності (а.с.147-183). 27 жовтня 2020 року відповідачкою по справі [PERSON] було подано до суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву в яких вона вказала, що позивач до поданої позовної заяви не долучив доказів на підтвердження родинних відносин між померлим [PERSON] та відповідачами, не зазначив, яке майно входить до складу спадкового майна за рахунок якого можуть бути задоволенні позовні вимоги. Крім того, в додаткових поясненнях відповідачка вказала на порушення позивачем вимог ст.1281 ЦК України (а.с.202-203). 13 листопада 2020 року, 19 листопада 2020 року та 23 листопада 2020 року на адресу Андрушівського районного суду Житомирської області від представника позивача Меркулової В.В. надійшла відповідь на пояснення [PERSON] в яких представник позивача вказала, що заявлення кредитором вимог не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України. Крім того, представник позивача також зазначила, що обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, строк позовної давності позивачем дотримано (а.с.207-223). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду клопотання в якому розгляд справи просить провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяви в яких розгляд справи просять провести у їх відсутність, позовні вимоги не визнають та заперечують проти задоволення позову. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 02 лютого 2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.18-346). У вищевказаній анкеті - заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.18). До кредитного договору в обґрунтування позовних вимог позивач АТ КБ "ПриватБанк" додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.19). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] [PERSON] помер (а.с.41). Відповідно до наданого представником позивача розрахунку вбачається, що станом на 11.11.2019 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 02.02.2012 становить 7586,84 грн., з яких: 7586,64 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 7586,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 грн. - штраф (фіксована частина), 0,00 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.12-17). Відповідно до виписки руху коштів по картковому рахунку належному [PERSON] наданому представником позивача вбачається, що позичальник [PERSON] починаючи з 25.01.2013 дійсно користувався кредитними коштами наданими позивачем, отримував їх, що свідчить про те, що [PERSON] отримував кредитну картку, без якої здійснення вищевказаних банківських операцій було б неможливим. Крім того, з вищевказаної виписки вбачається, що [PERSON] погашав заборгованість за кредитним договором та заборгованість за поточним тілом кредита відсутня (а.с.104-106). 20.01.2017 за вихідним №SAMDN52000074925089 представником Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на адресу Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області було направлено претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, яка надійшла до держнотконтори 31.01.2017, та на підставі якої було заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи №15/2017 (а.с.186-191). Докази на підтвердження надсилання Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області відповіді Публічному акціонерному товариству Комерціний Банк "ПриватБанк" на вказану вище претензію кредитора в матеріалах справи та матеріалах спадкової справи №15/2017 відсутні. 15.01.2019 представником АТ КБ "ПриватБанк" повторно було направлено на адресу Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області за вихідним №SAMDN52000074925089 претензію кредитора за вихідним, на яку 05 лютого 2019 року за №75/02-14 надано відповідь зі змісту якої вбачається, що Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області 31 січня 2017 року заведено спадкову справу №15/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] по претензії кредитора про погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.02.2012, інші заяви про прийняття спадщини не надходили (а.с.43-44). Даних про спадкоємців та будь - яке спадкове майно у відповіді держнотконтори не міститься. В подальшому, а саме 12 вересня 2019 року Акціонерним Товариством Комерційний Банк "ПриватБанк" на адресу [PERSON] та [PERSON] направлялися листи - претензії, в яких позивач заявив про свої вимоги щодо погашення заборгованості [PERSON] (а.с.45-46). Згідно довідки виданої Андрушівською міською радою 28.07.2020 вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживав в [ADDRESS] , та разом з ним проживали та були зареєстровані: колишня дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] (а.с.192). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті1269 ЦК України. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Згідно ст.1281 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року в справі №14-53цс18. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 8 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15 Верховний Суд України зазначив, що «оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців». В ході розгляду справи судом встановлено, що 20 січня 2017 року, тобто на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк" правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" було надіслано до Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області претензію кредитора до спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу. Таким чином, позивачем не порушено преклюзивний строк пред`явлення вимоги визначений ст.1281 ЦК України. Посилання в ст.1281 ЦК України про необізнаність пред`явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов`язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо, у зв`язку з чим посилання відповідачів в поданих відзивах на позовну заяву на пропущення строків встановлених вимогами ст.1261 ЦК України, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження вході розгляду справи по суті. Щодо поданої відповідачкою [PERSON] заяви про застосування судом пропущення позивачем строку позовної давності, суд вважає, її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В поданих відзивах на позовну заяву та додаткових поясненнях до відзивів відповідачки посилаються на те, що остання сплата за договором №б/н від 02.02.2012 була здійснена позивачем Акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк" шляхом списання коштів із пенсійної картки померлого [PERSON] [INFO] в розмірі 140,44 грн., та на їх думку трирічний строк позовної давності має обчислюватись саме з цієї дати. Разом з тим будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Приватне Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" саме 26.09.2016 довідалося про порушення свого права, відповідачами не надано. Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що станом на 05 лютого 2019 року, тобто коли Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області було надано Акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" відповідь на претензію кредитора, позивачу не було відомо хто зі спадкоємців після смерті [PERSON] звертався із заявами про прийняття спадщини чи заявами на видачу свідоцтв про право на спадщину, як і не було відомо про коло осіб які взагалі є спадкоємцями після смерті [PERSON] , оскільки у вказаній вище відповіді держнотконтора вказала, що із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкову справу було заведено на підставі вимоги кредитора. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак згідно з частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Згідно з частиною 6 статті 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо надання та (або) витребування доказів не скористався. Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ "ПриватБанк" зобов`язане було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. При цьому, в поданій позовній заяві позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Разом з тим, згідно доданої позивачем до позовної заяви фотокопії паспорта [PERSON] вбачається, що остання перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який згідно наявного в паспорті штампу 16 березня 2020 року був розірваний про що відділом РАГС Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області складено відповідний актовий запис №22, що свідчить про те, що відповідачка по справі [PERSON] взагалі не є спадкоємцем після смерті померлого [INFO] [PERSON] , та не має відповідати за зобов`язаннями померлого. Крім того, в поданій позовній заяві позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності у спадкодавця [PERSON] рухомого та/або нерухомого майна, а також щодо вартості такого майна, одержаного відповідачкою [PERSON] у спадщину після смерті позичальника [PERSON] , в межах вартості якого у неї виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора згідно зі ст.1282 ЦК України. Відомості про те, що позивачу Акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" чинилися перешкоди в отриманні інформації з приводу одержаного відповідачкою [PERSON] майна у спадок після смерті [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Окрім того, збирання доказів у цивільній справі не є обов`язком суду за приписами частини другої ст.13 ЦПК України. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що поданий Акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк" позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог вищевказаної статті, враховуючи те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачів судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed