Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до КП «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про поновлення на посаді та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу. Мотивував тим, що він з 1986 року працює на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Коломийської станції екстреної медичної допомоги (на сьогоднішній день Коломийська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги КП «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»). Згідно наказу про звільнення з роботи від 01.06.2016 року № 96, наказу про зміни до наказу від 01.06.2016 року № 96 від 03.06.2016 року № 96/1, наказу №_ 156_к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) в.о. головного лікаря КП «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 21.06.2016 року, позивача було звільнено з посади фельдшера з медицини невідкладних станів за п. 3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором. Позивач вважає своє звільнення незаконним та необґрунтованим з наступних підстав. Звільнення проведено з грубим порушенням норм ч. 1 ст. 43, ч.ч. 2,3 ст. 252 КЗпП України, ч.ч. 2,3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності». Зазначає, що з вересня 2014 року він є членом Профспілки Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Коломийщини», яка діє у Центрі екстреної медичної допомоги, з 02.03.2016 року між Центром екстреної медичної допомоги та Профспілкою укладено договір про перерахування членських профспілкових внесків. З вересня 2014 року позивач є також членом профспілкового комітету Профспілки, виборного профспілкового органу. У відповідності до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1, 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2,3 ст. 41 Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно з ст. 252 КЗпП України та відповідно до ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального прядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Незважаючи на це законодавче закріплення обовязку роботодавця погодити звільнення працівника з профспілковим органом, адміністрацією Центру екстреної медичної допомоги звільнення позивача не було погоджено ні з профспілковим органом, членом якого є позивач, ні з вищестоящим виборним органом профспілки, яким є центральна рада голів Вільної профспілки медичних працівників України. Профспілкою на адресу Центру екстреної медичної допомоги було направлено обґрунтовану відповідь на подання № 296/01-18 від 28.04.2016 року головного лікаря Центру екстреної медичної допомоги [PERSON] на звільнення позивача, в якому вказано на його необґрунтованість та відмовлено у дачі згоди на звільнення. Позивачу також відомо, що адміністрація Центру екстреної медичної допомоги не зверталась за отриманням згоди до центральної ради голів Вільної профспілки медичних працівників України, яка є вищестоящим органом профспілки. Також відповідачем порушено строки на застосування дисциплінарного стягнення передбачені ч. 1 ст. 148 КЗпП України, яка передбачає що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Як випливає зі змісту акту фіксації відсутності працівника на робочому місці та інструктажі з охорони праці від 15.04.2016 року, а також подання на звільнення позивача № 296/01-18 від 28.04.2016 року, адміністрацією Центру екстреної медичної допомоги було виявлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку 15.04.2016 року, однак дисциплінарне стягнення щодо нього у вигляді звільнення застосовано тільки 21.06.2016 року. У поданні на звільнення відповідач підставою звільнення позивача зазначив систематичне порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку, що проявилось у вчиненні ним двох дисциплінарних проступків за одне з яких до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Позивач вважає такі твердження відповідача безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставами для звільнення, оскільки 18.04.2016 року наказом головного лікаря Центру екстреної медичної допомоги № 54, структурним підрозділом якого є Коломийська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. Підстава притягнення порушення трудової дисципліни. Наказ винесений з порушенням норм чинного трудового законодавства, оскільки позивач є членом виборного профспілкового органу профспілкового комітету. Ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, досукається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. З відповіді Профспілки вбачається, що Центр екстреної медичної допомоги не звертався, а Профспілка не надавала жодної згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Такі дії головного лікаря Центру екстреної медичної допомоги суперечать ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності», а отже є безумовною підставою для скасування наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Крім цього дане дисциплінарне стягнення позивач вважає безпідставним, оскільки він не вчиняв ніяких дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконував всі свої посадові обовязки. Із доповідної записки завідувача південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги Центру екстреної медичної допомоги від 04.04.2016 року, підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення є нібито порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме відсутність позивача 02.04.2016 року на робочому місці з 13год. 10хв. до 14год. 10хв. Однак дані обставини не відповідають дійсності, так як позивач був присутній на роботі, виконував свої посадові обовязки, що можуть підтвердити свідки. Ні керівник Центру екстреної медичної допомоги, ні інші уповноважені на це посадові особи, в порушення ст. 149 КЗпП України, не звертались до позивача за дачею пояснень, в результаті чого він був позбавлений права на захист при розгляді та прийнятті рішення роботодавцем про застосування дисциплінарного стягнення. Реалізуючи своє право на захист, дане рішення про оголошення позивачу догани було оскаржено ним до Коломийського міськрайонного суду. У поданні № 296/01-18 від 28.04.2016 року роботодавець зазначив, що 15.04.2016 року позивачем порушено правила внутрішнього трудового розпорядку так як [PERSON] самовільно покинув робоче місце о 08год. 35хв., до закінчення робочого часу, а саме до 09год. 00хв. ранку, що у звязку з наявністю у нього іншого не погашеного дисциплінарного стягнення є підставою для звільнення позивача. Таке твердження роботодавця суперечить колективному трудовому договору та правилам внутрішнього розпорядку. 02.01.2014 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради зареєстровано колективний договір між адміністрацією і профспілковим комітетом Центру екстреної медичної допомоги на 2014-2017 роки, схвалений зборами трудового колективу 25.12.2013 року. Відповідно до п.1.2 Розділу IVта п.5.1 Правил у Центрі екстреної медичної допомоги для фельдшерів встановлено режим робочого часу з початком о 08год. 00хв. до 20год. 00хв. та завершенням роботи о 20год. 00хв. 08год. 00хв. Згідно вказаних правил робочий час закінчується о 08год. 00хв., а тому твердження щодо порушення позивачем режиму робочого часу є безпідставним. Також безпідставним є твердження відповідача щодо завчасного повідомлення позивача про проведення інструктажу з охорони праці, який відбувся 15.04.2016 року. В якості обґрунтування повідомлення проведення інструктажу відповідачем складено Акт фіксації ознайомлення працівника з проведенням інструктажу з охорони праці. Однак відомості в даному Акті не відповідають дійсності, так як завчасного інформування про проведення інструктажу з охорони праці 15.04.2016 року не відбувалось, що також може бути підтверджено свідками. Позивач вказує, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності за відсутності дисциплінарного проступку, а більше з тим без згоди профспілки є нічим іншим як помстою керівника Центру екстреної медичної допомоги за його активну громадянську позицію як профспілкового лідера щодо беззаконня яке твориться у даному закладі по відношенню до працівників (незаконні звільнення, залякування, психологічний тиск), а також фінансових і матеріальних ресурсів. На підставі наведеного просив суд визнати протиправними та скасувати наказ (розпорядження) № 156-к від 21.06.2016 року в.о. головного лікаря КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про припинення трудового договору (контракту) з фельдшером з медицини невідкладних станів допомоги південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги [PERSON], визнати протиправним та скасувати наказ № 96 від 01.06.2016 року головного лікаря КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про звільнення з роботи [PERSON], визнати протиправним та скасувати наказ № 96/1 від 03.06.2016 року головного лікаря КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про зміни до наказу № 96 від 01.06.2016 року, поновити [PERSON] на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Коломийської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», стягнути з КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» середній заробіток на час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, судові витрати по справі покласти на відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів, викладених в позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За змістом ч.6 ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Позивач перебував у трудових відносинах з КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.62-63). Наказом № 96 Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 01.06.2016 року (частина 1) [PERSON] звільнено з посади фельдшера з медицини невідкладних станів Коломийської СЕ (Ш) МД 02.06.2016 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором згідно з п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с.8). Згідно з наказом № 96/1 від 03.06.2016 року про зміни до наказу від 01.06.2016 року № 96 (а.с.9), в частині 1 наказу № 96 від 01.06.2016 року внесено зміни, згідно з якими днем звільнення фельдшера з медицини невідкладних станів Коломийської СЕ (Ш) МД [PERSON] вважати його перший день після закриття листка непрацездатності згідно графіка роботи працівників Коломийської СЕ (Ш) МД. Наказом Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № _156_к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) 21.06.2016 року [PERSON] звільнено з посади фельдшера з медицини невідкладних станів Коломийської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.7). Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Із роз'яснень, які містяться в пунктах 18, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, слід з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не вправі визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1,148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до положень частини 1 статті 147 КЗпП України звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП Україниє видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, зокрема, за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Судом встановлено, що підставою для звільнення [PERSON] стало систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. Відповідно до наказу головного лікаря Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] № 54 від 18.04.2016 року, за порушення трудової дисципліни фельдшеру швидкої допомоги Коломийської СЕМД [PERSON] оголошено догану (а.с.10). Як вбачається з копії доповідної записки завідувача південно-східним окружним відділенням екстреної (швидкої) медичної допомоги на ім'я головного лікаря КЗ «ІФОЦЕМД та МК», згідно з графіком чергувань 02.04.2016 року фельдшер з медицини невідкладних станів [PERSON] чергує у бригаді № 8 Коломийської СЕМД з 09 год. ранку 02.04.2016 року до 09 год. ранку 03.04.2016 року. При проведенні перевірки присутності працівників Коломийської СЕМД на робочому місці 02.04.2016 року станом на 14 год. зафіксовано факт відсутності на території установи фельдшера [PERSON] Як виявилось згодом фельдшер [PERSON] самовільно покинув територію установи на власному автомобілі (а.с.15). Персонал зміни було ознайомлено о 08 год. ранку 15.04.2016 року про інструктаж, який відбудеться о 08 год. 40 хв. з питань охорони праці та протипожежного захисту згідно наказу головного лікаря КЗ «ІФОЦЕМД та МК» № 52 від 12.04.2016 року, що підтверджується копією Акту фіксації ознайомлення працівника з проведенням інструктажу з охорони праці від 15.04.2016 року (а.с.14). 15.04.2016 року було складено Акт відсутності працівника на робочому місці та інструктажі з охорони праці, яким зафіксовано відсутність фельдшера [PERSON] на інструктажі з охорони праці та протипожежної безпеки тому, що він покинув робоче місце о 08год. 35хв., хоча згідно графіка чергувань мав працювати до 09год. Таким чином не передав зміну та майно наступному фельдшеру. Надати будь-які пояснення відмовився (а.с.20). Із роз'яснень, які містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що за передбаченими пунктом 3 частини 1статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року. Отже, підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини 1статті 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов'язків вважається факт порушення за умови, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, крім того таке звільнення допускається тільки з вини працівника. Проте, матеріали справи не містять доказів систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. 02.01.2014 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради зареєстровано колективний договір між адміністрацією і профспілковим комітетом Центру екстреної медичної допомоги на 2014-2017 роки (а.с.24-44), який схвалений зборами трудового колективу 25.12.2013 року, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання (а.с.45-54). Додатком до даного колективного договору є Правила внутрішнього трудового розпорядку Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (а.с.55-61). Відповідно до п.1.2 Розділу IV Колективного договору та п.5.1 Правил у Центрі екстреної медичної допомоги для фельдшерів встановлено режим робочого часу з початком о 08год. 00хв. до 20год. 00хв. та завершенням роботи о 20год. 00хв. 08год. 00хв. Статтею 18 КЗпП України визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 року позов [PERSON] задоволено, скасовано наказ головного лікаря Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 54 від 18.04.2016 року «Про дисциплінарне стягнення» (а.с.88-91). У вказаному рішенні зазначено, що у судовому засіданні не здобуто належних доказів ознайомлення позивача з правилами внутрішнього трудового розпорядку під розписку, а тому оспорюваний наказ виданий передчасно без належного з'ясування ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обстави, за яких вчинено проступок, чим порушено трудові права [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.11.2017 року апеляційну скаргу Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» відхилено, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 року залишено без змін (а.с.92-95). Постановою Верховного суду від 29.01.2018 року касаційну скаргу Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» залишено без задоволення, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.11.2017 року залишено без змін (а.с.96-98). Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 252 Кодексу законів про працю України, ст.41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" передбачено, що працівникам підприємств, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад. З вересня 2014 року позивач [PERSON] є членом Профспілки Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Коломийщини», яка діє у Центрі екстреної медичної допомоги, що підтверджується копією витягу з протоколу зборів ППО ВПМК № 1 від 20.09.2014 року (а.с.16). 02.03.2016 року між Комунальним закладом «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та Профспілкою Первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Коломийщини» укладено договір про перерахування членських профспілкових внесків (а.с.64). У відповідь на звернення [PERSON] листом № 7 від 20.04.2016 року Профспілка первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Коломийщини» повідомила, що Комунальний заклад «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» не звертався до Профспілки первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Коломийщини» щодо надання попередньої згоди на застосування щодо [PERSON] дисциплінарного стягнення (а.с.17). Відповідно до ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Згідно з поданням № 269/01-18 від 28.04.2016 року, головний лікар Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] звернувся до голови первинної профспілкової організації «Вільна профспілка медиків Коломийщини», в якому просив розглянути подання в установленому порядку на засіданні профспілкової організації та дати згоду на звільнення фельдшера [PERSON] за систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.11-13). 12.05.2016 року Первинна профспілкова організація Вільна профспілка медиків Коломийщини листом № 10 у відповідь на зазначене подання відмовила у наданні згоди на застосування дл [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки у поданні не зазначено які саме норми правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції порушив [PERSON] Крім цього зазначено про порушення Комунальним закладом «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» норм ст. 252 КЗпП України та ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» в частині гарантії діяльності профспілок (а.с.21-23). Листом № 11 від 18.07.2016 року Профспілка первинна профспілкова організація «Вільна профспілка медиків Коломийщини» повідомила [PERSON], що Комунальний заклад «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» звернувся з поданням № 296/01-18 від 28.04.2016 року про дачу згоди на звільнення члена виборного органу Профспілки [PERSON] з посади фельдшера медицини невідкладних станів Коломийської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». У відповідь на подання на адресу КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» було направлено листа з вмотивованою відмовою на дачу згоди щодо звільнення [PERSON] у звязку з його необґрунтованістю (а.с.18). Таким чином, оскільки наказ головного лікаря Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 54 від 18.04.2016 року «Про дисциплінарне стягнення», який став підставою для звільнення позивача був скасований, а також звільнення позивача було проведено без згоди профспілки, суд вважає, що позивач був звільнений незаконно та підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ч.1 ст.235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) № 156-к від 21.06.2016 року, визнання протиправним та скасування наказу № 96 від 01.06.2016 року, визнання протиправним та скасування наказу № 96/1 від 03.06.2016 року в частині звільнення позивача не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача відповідно до вимог ст.16 ЦК України та ст.235 КзпП України є відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці"за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього ж Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком ( пункт 8 Порядку). Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 319 від 25.05.2006 року затверджено норми робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров'я (а.с.124). Згідно з довідкою № 72 від 05.03.2018 року, виданої [PERSON] Комунальним закладом «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», в квітні 2016 року [PERSON] було нараховано - 4225,12 гривень, в травні 2016 року 5247,97 гривень (а.с.114). Як вбачається з листа Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 306/01-18 від 24.04.2018 року (а.с.123) за квітень місяць 2016 року [PERSON] відпрацював 176 годин, за травень місяць 2016 року 177 годин. У звязку з цим, в квітні місяці 2016 року [PERSON] було нараховано - 4225,12 гривень, в травні 2016 року 5247,97 гривень. Таким чином розмір середнього динного заробітку за два місяці, які перебували звільненню становить 26,84гривні (9473,09грн./353год.). Середня заробітна плата нарахована за один рік вимушеного прогулу з часу звільнення становить 51667,03 гривні. Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по 01.04.2018 року становить 95260,66 гривень. Враховуючи вимоги ч.2 ст.235 КзпП України, оскільки за клопотанням позивача було зупинено провадження по справі, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік у розмірі 51667,03коп. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40 п.3, 47, 149, 232, 235, 252 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями),

Outcome: partial