Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті [INFO] [PERSON], залишився як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS], який належав йому на праві приватної (особистої) власності. Спадкоємцем майна нині померлого [PERSON] став він, [PERSON], та в силу ст.. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком [ADDRESS]. Разом з цим при житті [PERSON] 1 березня 1994 року було складено заповіт, яким належний йому будинок [ADDRESS] заповів йому, [PERSON]. Згідно довідки виконкому Великобичківської селищної ради Рахівського району № 602 від 2 лютого 2015 року, рішенням 15 сесії 22 скликання Великобичківської селищної ради від 30 березня 1994 року [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS]. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] він не зміг, оскільки державним нотаріусом йому в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцями, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва, про що складено постанову №13 від 3 лютого 2015 року про відмову у вчинення нотаріальної дії. Однак з цим він не погоджується з огляду на те, що підтвердженням приналежності будинку [ADDRESS] [PERSON], який знаходиться в сільському населеному пункті, є будівельний паспорт на забудову земельної ділянки житловим будинком [ADDRESS], яка складається з рішення виконавчого комітету Великобичківської селищної ради трудящих №48 від 27 лютого 1954 року, акту відведення земельної ділянки від 12 червня 1954 року. Разом з цим, саме відсутність необхідності в реєстрації технічної документації на будинок, на момент його видачі і спричиняє сьогодні подання ним як спадкоємцем за заповітом позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину він не може. У зв'язку з чим просив визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Великобичківської селищної ради в судове засідання не з'явився. Селищний голова Зеленко О.Д. направила суду заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явився. Начальник служби Делятинчук А.І. надіслав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представників реєстраційної служби, та позов розглянути на розсуд суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР спадкоємство наступає за законом або за заповітом. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого останній розпорядився шляхом складення заповіту 1 березня 1994 року. Згідно даного заповіту [PERSON] все його майно, а також належний йому житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], заповів [PERSON]. Згідно довідки виконкому Великобичківської селищної ради Рахівського району № 602 від 2 лютого 2015 року, рішенням 15 сесії 22 скликання Великобичківської селищної ради від 30 березня 1994 року [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Тому, випливає висновок, що підтвердженням приналежності будинку [ADDRESS] [PERSON], який знаходиться в сільському населеному пункті, є будівельний паспорт на забудову земельної ділянки житловим будинком [ADDRESS], яка складається з рішення виконавчого комітету Великобичківської селищної ради трудящих №48 від 27 лютого 1954 року, акту відведення земельної ділянки від 12 червня 1954 року, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, вступив в управління та володіння спадковим майном. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком [ADDRESS], що стверджено копією паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] від 10 лютого 2001 року, в якому міститься відмітка про зареєстроване місце проживання позивача по [ADDRESS] з 23 серпня 1977 року. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №39516054 від 3 лютого 2015 року заповіт складений нині померлим [PERSON] є чинним. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України позивачем не ставилось.

Outcome: approved