Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ «Комерційний Банк «Надра», [PERSON] та [PERSON] був укладений кредитний договір № 48/П/50/2006-840. Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 95 000, 00 доларів США. Відсотки за кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 8, 5 % річних. У забезпечення виконання умов кредитного договору 30.10.2006 року було укладено договір поруки між [PERSON] та банком, відповідно до умов якого, [PERSON] відповідає за виконання зобов'язань у повному обсязі всім належним їй майном та грошовими коштами. Згідно з вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. були внесені зміни у статуту ВАТ КБ «Надра», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує. Позивачем були направлені вимоги відповідачам з пропозицією виконати взяті на себе, як позичальника та поручителя, зобов'язання за неналежне виконання своїх обов'язків за кредитним договором. Проте відповідачі не виконали пропозицію позивача. Станом на 05.08.2015 року за [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 352408, 81 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 88 274, 57 доларів США; несплачені відсотки - 34555, 19 доларів США; несплачена комісія - 20 634, 20 доларів США; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 208944, 85 доларів США; що за курсом НБУ станом на 05.08.2015 року становить 7 652 252, 16 грн., втому числі: непогашений кредит 1916805, 84 грн.; несплачені відсотки - 750 335, 93 грн.; несплачена комісія - 4 48053, 83 грн.; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 4 537056, 56 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором № 48/П/50/2006-840 від 30.10.2006 року в сумі 122829, 76 доларів США та 4 985 110, 39 грн. При розгляді справи [PERSON] через представника [PERSON] подала зустрічний позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. про визнання поруки припиненою (а.с. 74). Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів належного виконання його зобов'язань згідно з договором поруки від 30.10.2006 року, що є обов'язковою передумовою виконання зобов'язань поручителем [PERSON], а також не надано доказів отримання [PERSON] від Банку вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, після отримання якої виникає зобов'язання поручителя виконати боргові зобов'язання кредитора. У зв'язку з невиконанням боржником своїх обов'язків, банк мав право протягом шести місяців пред'явити поручителю вимогу про погашення заборгованості. Але банк не направив жодної вимоги, тому порука є припиненою. Просила визнати зобов'язання за договором поруки між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] 30 жовтня 2006 року припиненим. Крім того, [PERSON] через свого представника [PERSON] подано зустрічний позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним (а.с.133). Свої вимоги мотивувала тим, що під час укладення кредитного договору Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» приховало від [PERSON] повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказало в даному договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввело позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. Тому банком грубо порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Просила визнати порушеним право [PERSON], споживача фінансових послуг та визнати недійсним кредитний договір № 48/П/502006-840 від 30 жовтня 2006 року. У судове засідання представник позивача за первісним позовом не з'явився. У матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність відповідно до якої вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі. Направив суду письмові заперечення проти зустрічних позовів. Вказав, що банк скористався своїм правом та пред'явив позов до суду про стягнення і з поручителя, і з боржника заборгованості за договором. Іншого розрахунку виниклої заборгованості банк не має, а наявний в матеріалах справи - повністю відповідає договору. При укладенні кредитного договору дотримано і вимог ЦК України, і Закону України «Про захист прав споживачів». Просив суд задоволити позов та відмовити в задоволенні вимог зустрічних позовів. У судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним [PERSON] проти вимог первісного позову заперечував та просив задовольнити у повному обсязі зустрічні позови. Крім того представником відповідачів було подано заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідачів за первісним позовом, дослідивши обґрунтування позовних вимог, подані сторонами відзиви, відповіді на відзив, докази, матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 30 жовтня 2006 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №48/П/50/2006-840. Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 95 000, 00 доларів США. Відсотки за кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 8, 5 % річних. Кредит надано строком до 29 жовтня 2026 року. Позивач за первісним позовом умови договору в частині видачі коштів виконав, що підтверджується заявою на видачу коштів на суму 95 000, 00 доларів США від 30 жовтня 2006 року. За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання, відповідно до положень ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ст. 611 ЦК України уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 48/П/50/2006-840 відповідач [PERSON] умови договору належним чином не виконувала, а тому станом на 05.08.2015 року за [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 352408, 81 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 88 274, 57 доларів США; несплачені відсотки - 34555, 19 доларів США; несплачена комісія - 20 634, 20 доларів США; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 208944, 85 доларів США; що за курсом НБУ станом на 05.08.2015 року становить 7 652 252, 16 грн., втому числі: непогашений кредит 1916805, 84 грн.; несплачені відсотки - 750 335, 93 грн.; несплачена комісія - 4 48053, 83 грн.; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 4 537056, 56 грн. Відповідно до висновку експерта від 17.05.2018 року № 2513, оформлення Банком інформації про умови кредитування (в т.ч. перед укладенням кредитного договору) та детального розпису загальної вартості кредиту, під час укладення Кредитного договору № 48/П/50/ 2006-840 від 30.10.2006 р., виконано з недотриманням ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того відповідно до аудиторського звіту правильності нарахування процентів та пені по кредитному договору № 48/П/50/2006-840 від 30 жовтня 2006 року, при розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом, банком була допущена помилка, яка призвела до завищення суми нарахованих процентів. Тобто наданий позивачем за первісним позовом розрахунок складений з порушенням норм чинного законодавства, із застосуванням прихованої відсоткової ставки. Між сторонами виникає спір з приводу розрахунку заборгованості по відсоткам, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Іншого розрахунку з врахуванням аудиторського звіту, проведеної експертизи, позивач не надав та не обгрунтувавав належними та допустимими доказами заборгованість в цій частині. Враховуючи отримання відповідачем кредиту, часткового його виконання, порушення строків погашення заборгованості, суд приходить до висновку, що право позивача порушене неналежним виконанням своїх обов'язків боржником та надання ними суду достатньо доказів на підтвердження суми заборгованості за тілом кредиту. Тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 88 274, 57 доларів США, що станом на 05.08.2015 року становило 1 916 805, 84 грн. При визначенні розміру неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до роз'яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочене виконання зобов'язань). Між тим згідно з ч.3 ст.551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником. Враховуючи вищевикладене, відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження значних негативних наслідків, суд приходить до висновку про зменшення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором до 50 000, 00 грн.. що буде відповідати як інтересам кредитора, так і інтересам боржника. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна заява застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. На підставі викладеного суму комісії за кредитним договором слід стягнути у межах строку загальної позовної давності, що передував даті звернення до суду, а саме з вересня 2012 року, що в сумі складає 10 813, 60 доларів США (станом на 05.08.2015 року складає 234 655, 12 грн.). Таким чином, з [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором № 48/П/50/2006-840 від 30.10.2006 року в сумі 88 274 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2015 року становить 1 916805, 84 грн., несплачену комісію в розмірі 10 813, 60 доларів США), що за курсом НБУ станом на 05.08.2015 року становить 234 763, 25 грн. та пеню в розмірі 50000 грн Щодо вимог до поручителя [PERSON] 30 жовтня 2006 року Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки до кредитного договору № 48/П/50/2006-840, відповідно до якого остання поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 48/П/50/2006-840. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28.07.2010 року [PERSON] має прострочену заборгованість по кредиту. Пунктом 2.1. договору поруки від 30.10.2006 року передбачено, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Згідно з п. 2.2. договору поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому Договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником Зобов'язань і необхідності їх виконання Поручителем. У відповідності із п. 2.4. договору поруки від 30.10.2006 року повідомлення, що направляється Кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у Договорі) чи надано особисто Поручителю. Відповідно до п. 22. Постанови пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року (далі - „Постанова") пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 54 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З огляду на це у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Згідно п. 3.3.3. кредитного договору № 48/п/50/2006-840 від 30 жовтня 2006 року передбачено, що позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2. цього Договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Позивачем доказів направлення вимоги про дострокове погашення боргу надано не було. А позов пред'явлено у серпні 2015 року (що є основним в обчисленні строку). Згідно ч. 4 ст. 559 чинного Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.05.2012 р. „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення „пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З огляду на вище викладене договір поруки від 30 жовтня 2006 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк „Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Надра" і громадянкою України [PERSON] є припиненим. На підставі викладеного зустрічний позов [PERSON] про визнання поруки припиненою підлягає задоволенню, а відповідно первісний позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Тому з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 88 274, 57 доларів США, комісія за користування кредитом в сумі 10 813, 60 доларів США та 50 000, 00 гривень пені за прострочення платежів. Також суд вважає необґрунтованим та недоведеним зустрічний позов [PERSON]. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Якщо положення договору визнано несправедливим таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частин 1, 3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У кредитного договору погоджено сторонами правочину розмір кредиту, строки виконання договору, відсотки за користування кредитними коштами. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Поняття "Несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Положення ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", встановлює, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ст.80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення кредитного договору, передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зважаючи на викладене, враховуючи характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору кредиту 30 жовтня 2006 року недійсним, оскільки під час його укладення було дотримано вимог цивільного законодавства України, зокрема, ЦК України, Закону України Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Під час укладення оспорюваного договору кредиту сторони досягли згоди з усіх істотних його умов та визначили: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування кредитом строк і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач особистим підписом засвідчив, що він ознайомився та погодився з умовами цього договору, отримавши грошові кошти в кредит у порядку, передбаченому договором кредиту і протягом певного часу виконував свої обов'язки за договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Також боржник не відкликав своєї згоди на укладення договору кредиту, використав надані йому банком кредитні кошти за цільовим призначенням для придбання майна, вказаного в договорі. При подачі зустрічного позиву [PERSON] вказувала, що умови кредитного договору є несправедливими, на підтвердження подала висновок експерта від 17.05.2018 року № 2513. Разом з тим ні в судовому засіданні, ні в позовній заяві не міститься аналізу впливу можливої недійсності положень окремих умов кредитного договору на чинність та погодження сторонами інших істотних умов кредитного договору (сума кредиту, валюта, дата повернення кредиту, черговість сплати платежів). Відповідна правова позиція вказана у постанові ВСУ 6-2864цс16. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І,О., задоволення зустрічного позову [PERSON] та відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON]..

Outcome: approved