Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

21.05.2019 року [PERSON] за участі заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву мотивував тим, що [INFO] від шлюбу з [PERSON] у нього народився син [PERSON] . 25.04.2013 року Томашпільським ОРВК Вінницької області [PERSON] призвали на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України. Службу [PERSON] проходив на посаді розвідника кулеметника 1-го відділення 3-ї групи спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го загону спеціального призначення військової частини польова пошта [NUMBER] . В період з 16.05.2014 року по 09.07.2014 роки [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської області у складі військової частини - польова пошта [NUMBER] . Як зазначено в акті спеціального розслідування за фактом загибелі та отримання поранень під час виконання бойового завдання від 09.08.2014 року, станом на 09.07,2014 року близько 20 год. 00 хв. група лейтенанта [PERSON] отримала завдання на висування в район для зміни спостережних постів. Разом з групою лейтенанта [PERSON] на автомобільному транспорті зі схожим завданням була направлена частина особового складу групи майора [PERSON] , у складі якої був солдат [PERSON] . Під час руху в район виконання завдання реальної загрози життю та здоров`ю особового складу груп СпП не було. Цього ж дня, близько 22 год. 00 хв, рухаючись визначеним маршрутом поблизу смт. Трьохізбенка Новоайдарського району Луганської області на автомобілі КАМАЗ особовий склад груп СпП був раптово обстріляний окупантами зі стрілецької зброї. В ході перестрілки було пошкоджено паливну систему КАМАЗА, в результаті чого через деякий час автомобіль зупинився. Так, спеціальним розслідуванням було встановлено, що під час вимушеної зупинки КАМАЗА першим з кузова автомобіля зістрибнув розвідник-кулеметник [PERSON] з метою прикриття особового складу груп. У ході розслідування було з`ясовано, що в результаті обстрілу противником солдат [PERSON] отримав множинні кульові поранення грудної клітини та нижніх кінцівок. Першу медичну допомогу солдату [PERSON] та іншим пораненим було надано особовим складом груп по мірі можливості, а першу кваліфіковану медичну допомогу було надано в Новоайдарській міській лікарні, де від отриманих поранень солдат [PERSON] помер. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 10.07.2014 року №2147-Дм/14, свідоцтвом про смерть від 11.07.2014 року серії [NUMBER] , «Множинні вогнепальні кульові наскрізні поранення грудної клітини та нижніх кінцівок», отримані під час виконання бойового завдання солдатом [PERSON] послужили причиною його смерті [INFO] . Відповідно до витягу із наказу командира 8-го окремого полку спеціального призначення (по особовому складу) від 11.07.2014 року №32-к, розвідника-кулеметника групи спеціального призначення роти спеціального призначення загону спеціального призначення 8-го окремого полку спеціального призначення, солдата [PERSON] було виключено зі списків особового складу військовослужбовців служби за контрактом з 09.07.2014 року у зв`язку зі смертю. Згідно витягу із наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 14.07.2014 року №88, солдата служби за контрактом [PERSON] , розвідника-кулеметника 1-го відділення 3-ї групи спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го загону спеціального призначення, який загинув 09.07 2014 року в результаті множинного вогнепального кульового наскрізного поранення грудної клітини та нижніх кінцівок при виконанні бойового завдання в районі с. Муратове Новоайдарського району Луганської області, було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. Відповідно до витягу із протоколу засідання військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.07.2014 року №2126, поранення солдата служби за контрактом [PERSON] : «Множинні вогнепальні кульові наскрізні поранення грудної клітини та нижніх кінцівок» та причина його смерті пов`язані із виконанням обов`язку військової служби. 24.12.2015 року Вінницький обласний військовий комісаріат видав заявнику, [PERSON] , посвідчення «члена сім`ї загиблого» військовослужбовця серії [NUMBER] , що дає право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України, як для членів сімей військо службовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби. Указом Президента України «Про відзначення державними нагородами України від 21.10.2014 року № 817/2014 солдата [PERSON] «за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» було нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно). Отже в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, [PERSON] , загинув поблизу с. Муратове Новоайдарського району Луганської області 09.07.2014 року. Просив суд, встановити факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 09.07.2014 року поблизу с. Муратове Новоайдарського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просили суд її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи - Російської Федерації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника заявника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.11.1993 року, [PERSON] народився [INFO] в с. Яланець Томашпільського району Вінницької області, мати [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.25). 25.04.2013 року Томашпільським ОРВК Вінницької області [PERSON] призвали на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України. Службу [PERSON] проходив на посаді розвідника кулеметника 1-го відділення 3-ї групи спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го загону спеціального призначення військової частини польова пошта [NUMBER] (а.с.26-28). Як зазначено в акті спеціального розслідування за фактом загибелі та отримання поранень під час виконання бойового завдання від 09.08.2014 року, станом на 09.07,2014 року близько 20 год. 00 хв. група лейтенанта [PERSON] отримала завдання на висування в район для зміни спостережних постів. Разом з групою лейтенанта [PERSON] на автомобільному транспорті зі схожим завданням була направлена частина особового складу групи майора [PERSON] , у складі якої був солдат [PERSON] . Під час руху в район виконання завдання реальної загрози життю та здоров`ю особового складу груп СпП не було. Цього ж дня, близько 22 год. 00 хв, рухаючись визначеним маршрутом поблизу смт. Трьохізбенка Новоайдарського району Луганської області на автомобілі КАМАЗ особовий склад груп СпП був раптово обстріляний окупантами зі стрілецької зброї. В ході перестрілки було пошкоджено паливну систему КАМАЗА, в результаті чого через деякий час автомобіль зупинився. Так, спеціальним розслідуванням було встановлено, що під час вимушеної зупинки КАМАЗА першим з кузова автомобіля зістрибнув розвідник-кулеметник [PERSON] з метою прикриття особового складу груп. У ході розслідування було з`ясовано, що в результаті обстрілу противником солдат [PERSON] отримав множинні кульові поранення грудної клітини та нижніх кінцівок. Першу медичну допомогу солдату [PERSON] та іншим пораненим було надано особовим складом груп по мірі можливості, а першу кваліфіковану медичну допомогу було надано в Новоайдарській міській лікарні, де від отриманих поранень солдат [PERSON] помер (а.с.58-59). Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 10.07.2014 року №2147-Дм/14, свідоцтвом про смерть від 11.07.2014 року серії [NUMBER] , «Множинні вогнепальні кульові наскрізні поранення грудної клітини та нижніх кінцівок», отримані під час виконання бойового завдання солдатом [PERSON] послужили причиною його смерті [INFO] (а.с.64-65). Відповідно до витягу із наказу командира 8-го окремого полку спеціального призначення (по особовому складу) від 11.07.2014 року №32-к, розвідника-кулеметника групи спеціального призначення роти спеціального призначення загону спеціального призначення 8-го окремого полку спеціального призначення, солдата [PERSON] було виключено зі списків особового складу військовослужбовців служби за контрактом з 09.07.2014 року у зв`язку зі смертю (а.с.66). Згідно витягу із наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 14.07.2014 року №88, солдата служби за контрактом [PERSON] , розвідника-кулеметника 1-го відділення 3-ї групи спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го загону спеціального призначення, який загинув 09.07 2014 року в результаті множинного вогнепального кульового наскрізного поранення грудної клітини та нижніх кінцівок при виконанні бойового завдання в районі с. Муратове Новоайдарського району Луганської області, було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю (а.с.28). Відповідно до витягу із протоколу засідання військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.07.2014 року №2126, поранення солдата служби за контрактом [PERSON] : «Множинні вогнепальні кульові наскрізні поранення грудної клітини та нижніх кінцівок» та причина його смерті пов`язані із виконанням обов`язку військової служби (а.с. 67). 24.12.2015 року Вінницький обласний військовий комісаріат видав заявнику [PERSON] , посвідчення «члена сім`ї загиблого» військовослужбовця серії [NUMBER] , що дає право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України, як для членів сімей військо службовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби(а.с. 68). Указом Президента України «Про відзначення державними нагородами України від 21.10.2014 року № 817/2014 солдата [PERSON] «за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» було нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно) (а.с.69-75). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України 2004 року у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування на території України Чорноморського флоту Російської Федерації від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15 вересня 2015 року № 685-VІІІ Автономну Республіку Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року. Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. В абзаці 2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками утворень «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» №145-VІІІ від 04 лютого 2015 року зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки». Також постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Зокрема, як визначено в статті 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому-сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому-восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів. Відповідно до статті 4 цього закону у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховної ради України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни. Із врахуванням наведеного можна дійти висновку, що встановлення факту збройної агресії належить до компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) Верховної ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах. Наведене підтверджується прийнятими Верховною радою України та Президентом України актами, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України. Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної ради України" "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З якої вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території Луганської області України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. У статті 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. [PERSON] звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому ЦПК України. Метою встановлення такого факту є визначення статусу [PERSON] як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07. 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення. Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих. Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил. Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення юридичного факту загибелі [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби 09.07.2014 року поблизу с. Муратове Новоайдарського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України є доведеним, та необхідне заявнику для визначення статусу [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved