Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Чернігівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про поновлення на роботі, на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу групи експлуатації транспорту Новгород-Сіверського центру перевезень пошти Чернігівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з 02 вересня 2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня ухвалення судом рішення по суті справи. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 02 березня 2021 року він працював тимчасово на посаді водія транспортних засобі 3 класу групи експлуатації транспорту Новгород-Сіверського центру перевезень пошти. 25 серпня 2021 року він уклав контракт на проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на один рік, згідно якого був призначений на посаду інструктора відділення рекрутингу та комплектування Новгород-Сіверського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Чернігівської області оперативного командування «Північ» Сухопутних військ збройних Сил України. 25 серпня 2021 року позивач подав відповідачу заяву, в якій просив увільнити його від виконання обов`язків на час проходження військової служби. Водночас, наказом №1032 від 01 вересня 2021 року його було звільнено з посади з 02 вересня 2021 року на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Посилаючись на положення статті 119 КЗпП та вказуючи на дію в Україні особливого періоду, позивач зазначає, що на нього поширюються гарантії щодо збереження місця роботи і середнього заробітку у період проходження військової служби за контрактом, а припинення трудового договору можливе лише після закінчення проходження військової служби. У зв`язку з цим позивач просить поновити його на посаді відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судом рішення. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовних вимог не визнала та просила в задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку з його необґрунтованістю, пославшись на обставини, викладені у відзиві на позов, вказала, що з позивачем було укладено строковий трудовий договір, строк дії якого належить істотних умов даного договору. Позивач був прийнятий на роботу для заміщення тимчасово відсутнього основного працівника до 02 вересня 2021 року. 25 серпня 2021 року позивач подав заяву про його увільнення від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби у зв`язку з чим вказаного числа було видано відповідний наказ. У подальшому 01 вересня 2021 року було видано наказ про звільнення позивача з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП, оскільки основний працівник, з яким укладено безстроковий трудовий договір, приступив до роботи на відповідній посаді. Також зазначила, що 27 серпня 2021 року позивач звернувся до відділу кадрів із заявою про повернення йому трудової книжки, підтвердивши даною заявою намір звільнитися. Поведінку позивача щодо намагань поновитись на посаді вважає недобросовісною. Також зазначила, що позивач не заявляє вимоги про скасування самого наказу, яким його було звільнено. Заяви та клопотання учасників справи Представником відповідача було подано відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає і у задоволенні позову просить відмовити повністю у зв`язку з його необґрунтованістю, при цьому зазначається, що з позивачем було укладено строковий трудовий договір, строк дії якого належить до істотних умов даного договору. Позивач був прийнятий на роботу для заміщення тимчасово відсутнього основного працівника до 02 вересня 2021 року і він вважається належним чином ознайомленим з умовами трудового договору. 25 серпня 2021 року позивач подав заяву про його увільнення від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби у зв`язку з чим вказаного числа було видано відповідний наказ. У подальшому, 01 вересня 2021 року було видано наказ про звільнення позивача з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП з 02 вересня 2021 року, оскільки основний працівник [PERSON] , з яким укладено безстроковий трудовий договір, приступив до роботи на відповідній посаді. Також у відзиві зазначається, що 27 серпня 2021 року позивач звернувся до відділу кадрів про повернення йому трудової книжки, підтвердивши даною заявою намір звільнитися. На думку відповідача поведінка позивача щодо намагань поновитись на посаді є недобросовісною, при цьому у відповідача відсутні підстави для поновлення позивача. Представником позивача подано відповідь на відзив в якому вказується, що з 10 червня 2021 року обов`язок зберігати трудову книжку покладено на працівника, а роботодавець повинен забезпечити внесення записів до трудової книжки на вимогу працівника. Відповідно подання заяви про видачу трудової книжки не свідчить про намір позивача звільнитися. Також висловлює незгоду з тлумаченням представником відповідача правових висновків Верховного Суду щодо недопустимості припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку з працівником, призваним на військову службу за контрактом. Представником відповідача подано заперечення в яких вказується, що позивач не просить визнати незаконним та/або скасувати наказ про його звільнення, тому даний наказ є законним, а звільнення є правомірним. Також представником відповідача було подано два клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, які судом були задоволені. \~ \~ \~ \~Інших заяв та клопотань від сторін у справі не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 28 вересня 2021 року судом вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачем відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи \~ \~ \~ \~Заслухавши вступне слово сторін у справі, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 02 березня 2021 року позивач був прийнятий відповідачем тимчасово за строковим трудовим договором на посаду водія автотранспортних засобів 3 класу групи експлуатації транспорту Новгород-Сіверського Центру перевезення пошти згідно наказу ЧД АТ «Укрпошта» №194/т (а.с. 10, 35). 20 липня 2021 року позивач подав відповідачу заяву про продовження строку роботи на посаді водія з 03 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року, на період щорічної відпустки [PERSON] , (а.с. 34), який згідно наданих представником відповідача наказу №3478п/тр від 02 листопада 2018 року працює у відповідача на посаді водія транспортних засобів 3 класу з 03 листопада 2018 року (а.с. 36) і наказом №1569 к/тм від 22 липня 2021 року йому було надано щорічну відпустку з 03 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року (а.с.37). Наказом відповідача №827/т від 26 липня 2021 року позивачу продовжено строковий трудовий договір водієм автотранспортних засобів 3 класу групи експлуатації транспорту Новгород-Сіверського центру перевезення пошти на період відпустки основного працівника [PERSON] з 02 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року (а.с. 35). 25 серпня 2021 року позивач уклав з Міністерством оборони України контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу строком на один рік (а.с. 6-7). Наказом начальника Новгород-Сіверського РТЦК та СП№2-РС від 25 серпня 2021 року позивача прийнято на військову службу за контрактом і зараховано до списків особового складу Збройних Сил України на посаду інструктора рекрутингу та комплектування Новгород-Сіверського РТЦК та СП (а.с. 9). Наказом №39 від 26 серпня 2021 року позивачу встановлено надбавку за особливості проходження служби та визначено розмір щомісячної премії (а.с. 9). 25 серпня 2021 року позивач подав відповідачу заяву про увільнення його від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби за контрактом в особливий період із збереженням посади та середньої заробітної плати (а.с. 11). Того ж дня відповідачем на підставі вказаної заяви видано наказ №1091 к/тр від 25 серпня 2021 року про увільнення позивача від роботи з 25 серпня по 02 вересня 2021 року зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку (а.с. 39). 27 серпня 2021 року позивач подав відповідачу заяву про повернення йому трудової книжки (а.с. 40). 01 вересня 2021 року наказом №1032/т про припинення трудового договору позивача звільнено з 02 вересня 2021 року з посади водія автотранспортних засобів 3 класу групи експлуатації транспорту Новгород-Сіверського центру перевезення пошти на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору (а.с. 12). 02 вересня 2021 року відповідач надіслав позивачу поштовим відправленням трудову книжку та копію наказу про припинення трудового договору (а.с. 41). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу їх припинення. Водночас, частиною першою статті 119 КЗпП України (у редакції на час звільнення позивача) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Згідно частини третьої статті 119 КЗпП України (у редакції на час звільнення позивача) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про оборону України»\~особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Згідно статті\~1\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Суд зазначає, що на час звільнення позивача в Україні діяв та продовжує діяти на час розгляду справи судом особливий період, введений Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президентом України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалось. Відповідні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року в справі № 131/1449/16-ц, від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц, від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 369/14205/17-ц, від 04 лютого 2019 року у справі №426/11214/17, та від 12 вересня 2019 року у справі № 537/430/18. Наведені вище положення законодавства свідчать, що чинним законодавство не передбачено можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу, зокрема й за контрактом. Припинення трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівником, призваним на військову службу, можливе тільки після закінчення проходження військової служби, саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року, винесеній у справі 761/33202/16-ц. При цьому чинним законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій, тому передбачені статтею 119 КЗпП України гарантії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором, на що прямо вказав Верховний Суд у своєї правовому висновку у постанові від 13 червня 2018 року у справі №813/782/17. Враховуючи наведене вище суд відкидає доводи відповідача, які містяться у відзиві на позов, та також були висловлені його представником у судовому засіданні щодо законності звільнення позивача, та приходить до висновку що звільнення позивача з 02 вересня 2021 року з посади водія автотранспортних засобів 3 класу групи експлуатації транспорту Новгород-Сіверського центру перевезень пошти ЧД АТ «Укрпошта» було здійснене без законних підстав. Стосовно доводів відповідача, які містяться у запереченнях, поданих його представником, про те, що позивач не оскаржує сам наказ про його звільнення, що на думку відповідача свідчить про законність даного наказу суд зазначає, що дані доводи є безпідставними, оскільки позивач з відповідними вимогами до суду не звертався, тому суд не може її вирішувати, водночас, це не перешкоджає вирішенню питання про поновлення позивача на роботі за наявності для того підстав. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 липня 2020 року, винесеній у справі №902/3673/15-а. З приводу подання позивачем 27 серпня 2021 року заяви про повернення йому трудової книжки, на що відповідач посилається, стверджуючи, що дана заява підтверджує наміри позивача звільнитися, суд зазначає, що наявність вказаної заяви лише підтверджує бажання позивача отримати свою трудову книжку на зберігання, що передбачено вимогами статей 47, 48 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) і вказана обставина жодним чином не спростовує висновки суду щодо незаконності звільнення позивача. Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду обставини справи суд приходить до висновку про необхідність поновити позивача на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу групи експлуатації транспорту Новгород-Сіверського центру перевезень пошти ЧД АТ «Укрпошта» з 02 вересня 2021 року. Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки позивача було незаконно звільнено 02 вересня 2021 року у зв`язку з чим він підлягає поновленню на займаній посаді, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 03 вересня 2021 року по 17 листопада 2021 року, тобто по день ухвалення судом даного рішення. Представником позивача подано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2021 року по 17 листопада 2021 року, який визначено у розмірі 23\~682 грн. 88 коп. виходячи з кількості робочих днів у вказаний період 52 дні та середньоденного заробітку позивача за два повні місяці до його звільнення, що становить 455 грн. 44 коп. (а.с. 59). Вказаний розрахунок складено у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з урахуванням як кількості робочих днів у період вимушеного прогулу, так і розміру середньоденного заробітку позивача протягом останніх двох повних місяців роботи перед днем звільнення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2021 року по 17 листопада 2021 року у розмірі 23\~682 грн. 88 коп. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. \~ \~ \~ \~Оскільки позивач підлягає поновленню на посаді суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду в цій частині до негайного виконання. Судові витрати \~ \~ \~ \~ Позивача за законом звільнено від сплати судового збору у розмірі 1\~816 грн. 00 коп. (908 грн. 00 коп. + 908 грн. 00 коп.) за подання позову, що містить дві позовні вимоги, зокрема одну вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі, та одну вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 23\~682 грн. 88 коп. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1\~816 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved