Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину в зв"язку з продовженням навчання посилаючись на те, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання народився син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім. Після досягнення сином повноліття він продовжує навчання, та є студентом третього курсу Державного вищого навчального закладу "Київський електромеханічний коледж", де навчається на денній формі навчання. Матеріальне становище позивачки на даний час є складним. Вона хоча і працює але на її утриманні є ще одна дитина та чоловік інвалід. У позивачки є підстави стверджувати, що відповідач хоча і пенсіонер але має додатковий заробіток який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. За цей же час відповідач матеріальної допомоги на утримання спільного сина, не надавав. У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Окрім того, позивачка також зазначила, що на даний час ціни на проїзд, продукти харчування, одяг, канцелярські засоби піднялися і вона самостійно немає змоги забезпечити сина всім необхідним для належного навчання, а отже вважає, що відповідач несе рівну відповідальність за належний матеріальний стан сина і має допомогти у здобутті належної професії сином. Відповідач у судове засідання не з"явився, надав до суду письмові заперечення де проти позову заперечує в повному обсязі посилаючись на неможливість надавати матеріальну допомогу сину на його продовження навчання та просить справу слухати у його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Від спільного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім. Повнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою. Вказана обставина не оспорюється відповідачем по справі. Відповідно до довідки № 288 від 16 грудня 2015 року, виданої Державним вищим навчальним закладом "Київський електромеханічний коледж" [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання вказаного навчального закладу. Термін навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частинами першою та третьою статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Зважаючи на письмові пояснення відповідача та наданих до них доказів відповідач на даний час перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі, від якого має малолітню дитину 2007 року народження. Відповідач вказує також на те, що в даний час він не працює і є пенсіонером, крім пенсії інших доходів немає та в даний час його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Як вбачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №1957 від 16.03.2016 року відповідач перебуває на обліку ПФУ в Вінницькій області і отримує пенсію за вислугу років в розмірі 2405, 85 грн., щомісячно. Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України) Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що позивач [PERSON] мати дитини, є особою працездатного віку, працює в КП "Київський метрополітен" м.Київ, повнолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, навчається в учбовому закладі на денній формі навчання, доходів не має, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. В той же час, судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, хоча перебуває на пенсії за вислугу років та отримує пенсію, яка перевищує мінімальний розмір, має малолітню дитину. Суд не бере до уваги пояснення відповідача про те, що він хворіє і потребує постійного лікування, як і не бере до уваги тверження, що на утриманні відповідача перебуває дружина, так як належних доказів що б підтвердили дані факти суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, які підтверджують матеріальне становище відповідача, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період її навчання. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що до досягнення дитиною повноліття відповідач, на виконання рішення суду, сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, відповідачем в межах даного спору не надано докази, які мали підтвердити, що його доходи не перевищують мінімальній розмір заробітної плати встановлений державою, а також про зміну його матеріального та сімейного стану, тому у сукупності всіх наявних чинників є підстави для суду вважати, що розмір аліментів визначений судом, не є обтяжливим для відповідача, та не суперечить нормам чинного законодавства. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,2 грн. Крім того, згідно зі статтею ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial