Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на те, що [PERSON] була наймачем квартири [ADDRESS], на ім'я якої видано ордер та укладено договір найму жилого приміщення, членом сім"ї якої він не був. Вказував, що [PERSON] вселилася та зареєстровано у даній квартирі з 28.11.1995 року. 30.01.1997 року до спірної квартири вселився та зареєстрував своє місце проживання позивач - [PERSON]. В обгрунтування заявлених позовниї вимог позивач вказував,що він як батько наймача вселився у спірну квартиру та набув рівного з Відповідачем -1 право користування спірною квартирою, пізніше до спірної квартири вселилися та зареєстрували своє місце проживання чоловік наймача - [PERSON] та син наймача - [PERSON]. Позивач зазначив, що на даний момент у спірній квартирі проживають Відповідачі, які чинять перешкоди Позивачу у користуванні спірною квартирою, не впускають Позивача до спірної квартири, іншого місця проживання Позивач не має. Крім того, Позивач вважає, що відповідно до ч. 4 статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмеження у праві користуватися жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку передбаченому законом. А тому Позивач вважає, що таким чином Відповідачі не мали жодного права виселяти Позивача із спірної квартири та чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, крім того, в 2015 році Відповідач шляхом обману зняла з реєстрації Позивача та приватизували квартиру на 3 осіб. Тому Позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, підтвердивши суду вищезазначені обставини справи викладені в позовній заяві, та просили позов задоволльнити Відповідачі проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те , що позивач не ніс витрати по утриманню спіної квартири, у квартрі з часу реєстрації1997 року не проживав, та за своїю заявою був знятий з реєстраційного облку, та мав намір зареєструвати свої місце прживання ус . Жуляни, у власному домоволодінні. Заслухавши пояснення сторін у справі дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що згідно довідки форми №3 ( а.с.7) позивач у справі був з 30.01.1997 року по 10.11.2015 року був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Судом із пояснень сторін у справі встановлено, що позивач за спірною адресою не проживав з 1997 року по 2015, витрати по утриманню квартири та підтримання її у належному санітарно-технічному стані не ніс, до вказаних обставин суд застосовує вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які поідомили що з 1997 року по теперішній час ніколи не бачили позивача за спірною адресою та який за спірною адресою не проживав. Також вказували, що позивач має спадкове майно у с. Жуляни, але про своє майно не дбав, проживав з іншою жінкою тривалий час, а коли вона померла, вирішив проживати у спріний квартирі, яку також ніколи не утримував. Згідно ст.60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, представником позивача не надано суду доказів, не заявлено клопотання про витребування таких доказів у порядку ч.1 ст. 137 ЦПК України, в обгрунтування заявлених позовних вимог. Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985року "Про деякі питання що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України" вирішуючи спір про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з"ясувати, чи дотриманий встанволений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім"ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім"ї, що проживають з ним певний порядок користування жилим приміщеням. Судом встановлено, що позивач не довів суду належними та допуститми доказами, що заява про зняття його з реєстраціного обліку із спірніої квартири, буда написана не ним, а іншою особою, або на нього здійснювався стороній тиск щодо написання заяви. Судом встанволено, що позивач не надав суду доказів, що йому з боку відповідачів чинилися перешкоди у користування спірною квартироюза період з 1997 по 2015 рр, оскільки позивач особисто повідомив у судовому засіданні, що він не проживав у спіній квартирі з 1997 по 2015 рр, спірну квартиру не утримував, витрати не ніс, та був зареєстрований з метою постановки на квартиний облік, особи, яка потребує поліпшення житлових умов. Судом також встановлено, що позивач не надав суду доказів, а також не повідомив про підстави звільнення від доказування, в чому полягає його порушене право, щодо видачі відповідачам свідоцтва про право власності. Судом встановлено, що позивач на надав суду доказів а також не повідомив про підстави звільнення від доказування, ким він був виселений з спірної квартири, та на підставі яких належних та обгрунтований доказів підлягає вселенню. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі по тексту - ЖК України), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. А тому враховуючи вимоги ст. 212 ЦПК Укураїни суд дійшов висновку, що позов недоведений та задоволенню не підлягає. Судові втрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed