Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майдан-Вильський кар'єр" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. На підтвердження своїх позовних вимог посилався на те, що 22 липня 2014 року, згідно наказу № 67-к від 22.07.2014 року, його було прийнято на роботу на посаду охоронника ТОВ «Майдан-Вильський» карєр, директором якого являється [PERSON], про що було зроблено відповідний запис у його трудовій книжці. Під час роботи, дотримуючись умов договору, правил внутрішнього трудового розпорядку, позивач сумлінно виконував свої трудові обовязки згідно посадової інструкції, жодних дисциплінарних або ж інших стягнень на нього не накладалось, оскільки він цінував свою роботу, так як проживає і працює в селі де не легко знайти роботу. Не зважаючи на це, позивач почав відчувати упереджене ставлення до нього з боку керівництва начальника служби безпеки [PERSON], однак причин такого ставлення позивач зрозуміти не міг і він йому нічого не пояснював. 18 червня 2015 року до позивача зателефонував начальник охорони [PERSON], та повідомив його про те, що останній звільнений з роботи, однак причини його звільнення не пояснив. Позивач відразу прийшов на роботу з метою зясувати причину його звільнення, де йому було розяснено, що причиною звільнення є систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, однак пояснити в чому саме заключається систематичне невиконання посадових обовязків позивачу ніхто не зміг, просто наголосили, що позивач звільнений за п.3 ст. 40 КЗпП України. Позивач поросив видати йому на руки копію наказу та трудову книжку, однак йому було безпідставно відмовлено, чим було грубо порушено його права та КЗпП, зокрема ст. 47. Наступного дня 19.06.2015 р., позивач написав письмову заяву з проханням видати йому наказ та трудову книжку, яку він отримав вже наступного дня. Позивач також зазначає, що за період його роботи на вказаному підприємстві на посаді охоронця, його було підвищено до старшого охоронця, та жодних причин які б вказували б на невиконання позивачем своїх прямих обовязків позивачу не відомо. Працюючи у ТОВ «Майдан-Вильський» карєр, позивач та інші працівники зокрема охоронці відпрацьовували надурочні часи, які не було передбачено відповідними графіками роботи, в тому числі робочі зміни як у нічний час так і в вихідні та святкові дні. Погодинна робота складала до 350 годин у місяць, іноді без відпочинку працюючи на зміні по 5 пять діб підряд, однак згідно графіків та розрахункових листків по заробітній платі позивачу в середньому нараховувалась місячна заробітна плата лише за 160 годин. Все це було відомо директору [PERSON], однак останній не зважаючи на позивача порядність та дбайливе ставлення до роботи безпідставно звільнив його із займаної посади, поставивши його у скрутне становище та позбавивши його родину можливості для нормального існування та матеріального утримання своєї сім`ї, оскільки позивач є єдиний хто матеріально забезпечував свою родину. Будучи вже звільнений, позивач змушений був повідомити про це свою родину та безпосередньо дружину, яка на даний час вагітна. Його звістка морально та психологічно шокувала дружину, внаслідок чого її стан погіршився і вона була змушена звернутися до Шепетівської ЦРЛ, де лікарі обстеживши її повідомили позивачу, що дружину необхідно госпіталізувати, оскільки у неї зявилася загроза самовикидання. Все це на думку позивача наслідок незаконного та безпідставного звільнення з роботи. Незабаром позивачу стало відомо, що керівництво заводу має намір влаштувати на посаду охоронця, яку він займав, свого знайомого і саме ця обставина стала причиною його швидкого звільнення з роботи. 21 червня 2015 року, біля 11 год. 20 хв., перебуваючи в будинку своєї матері по провул. Островського 8, с. Михайлючка, позивач обмірковуючи причину свого звільнення, відчув що йому стає зле, у нього піднявся тиск, почало паморочиться в голові внаслідок чого його матір викликала швидку яка по приїзду підтвердила, що у нього сильно піднявся тиск-результатом чого стала стресова ситуація. Весь час, що минув після звільнення, позивач та його сімя перебувають в стресовому стані, без засобів до існування, позивач відчуває моральне приниження його як людини та працівника. Вважає, що його звільнення з роботи є необґрунтованим, безпідставним та не відповідає жодним нормам закону. Позивач просив суд поновити його на посаді охоронця ТОВ «Майдан-Вильський» карєр». Стягнути з ТОВ «Майдан-Вильський» карєр» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. 23.12.2015 року, позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить визнати неправомірним наказ № 117-к від 31.10.2014 року про дисциплінарне стягнення у вигляді догани, винесеної [PERSON] Поновити [PERSON], на посаді охоронця ТОВ «Майдан- Вільський» кар'єр». Стягнути із ТОВ «Майдан-Вільський» карєр на користь позивача [PERSON], грошові кошти у сумі 41800 грн., як неоплачену різницю за відпрацьовані позивачем години. Стягнути з ТОВ «Майдан-Вільський» кар'єр» на користь позивача [PERSON], середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Звільнити від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України про судовий збір. У судовому засіданні позивач, та його представник підтримали позов, просили суд його задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача - у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти позову, просили суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов не є обгрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до положень ст. ст.\~148,\~149 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено, що [PERSON], з 22.07.2014 року, на підставі наказу № 67-к від 22.07.2014 року був прийнятий на роботу охоронником до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майдан-Вільський кар'єр". 30.10.2014 року, під час здійснення контрольно-перепускного режиму, охоронник [PERSON], пропустив на територію підприємства екскаваторника підприємства [PERSON], який перебував з явними ознаками алкогольного спяніння. Після обстеження [PERSON], медпрацівником ТОВ «Майдан-Вільський карєр» - лікарем-наркологом Полонської ЦРЛ, [PERSON], було встановлено факт перебування [PERSON], в стані алкогольного спяніння, що підтверджується складеним актом від 30.10.2014 року. [PERSON], порушив пункту 2.3. розділу 2 Інструкції щодо організації внутрішньо-обєктового режиму з охорони обєкту ТОВ «Майдан-Вільський карєр», з якою [PERSON], був ознайомлений 22.07.2014 р., про, що свідчить його підпис у листі ознайомлення до вищевказаної інструкції, відповідно до якої охороннику суворо заборонено допускати на територію осіб з ознаками вживання алкогольних напоїв. 31.10.2014 року [PERSON], на підставі наказу № 117-к від 31.10.2014 року оголошено догану. Як вбачається із даного наказу [PERSON], відмовився ознайомлюватися із даним наказом. Також в період часу з 04.06.2015 року, [PERSON], порушуючи вимоги інструкції з охорони під час прийому здачі чергування не здійснював фактичні заміри залишків пального в автомобілі Форд, в результаті чого виявлено недостачу дизельного пального в кількості 20 л., даний факт підтверджується доповідною [PERSON], від 06.06.2015 року, а також доповідною [PERSON], від 12.06.2015 року. 18.06.2015 року, був складений акт в 11 год. 30 хв., про відмову [PERSON], від дачі письмових пояснень щодо невиконання без поважних причин своїх посадових обовязків. 18.06.2015 року, [PERSON], був звільнений з роботи на підставі п. 3\~ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується наказом №62-к від 18.06.2015 року. Із даним наказом [PERSON], був ознайомлений, про що свідчить його підпис на вищевказаному наказі. Також, судом встановлено, що 18.06.2015 року був складений акт, про те, що [PERSON], було запропоновано ознайомитися з наказом про його звільнення та отримати трудову книжку, але [PERSON], відмовився отримувати трудову книжку та копію наказу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За твердженнями представників відповідача, вказаний наказ про звільнення [PERSON], було видано серед інших підстав й тому, що [PERSON], в порушення зазначених інструкцій, вимог графіку обходу території під час чергування у період з 30.04.2015 року по 04.05.2015 року, з 20.05.2015 року по 24.05.2015 року та з 30.05.2015 року по 03.06.2015 року [PERSON], не здійснив жодного обходу території як в денний так і в нічний час, що підтверджується у відомостях обходу території. Хоча щоденною інструкцією несення чергування чітко визначено, що до обовязків охоронника відноситься патрулювання території, не менш, як 2 рази у денний час та кожні 2 години у нічний час, вихідні та святкові дні. В судовому засіданні дані факти позивачем не оспорювалися. Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Отже, враховуючи надані суду докази, про притягнення 31.10.2014 року до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, [PERSON], знав своєчасно, відразу після прийнятого наказу щодо нього. Суд вважає, що позивачем пропущено встановлений законом тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав в частині вимог про визнання неправомірним наказу № 117-к від 31.10.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався у цей же день. До суду з позовом [PERSON], звернувся лише 17.07.2015 року, вже після його звільнення з роботи, тобто з пропуском вказаного строку. Клопотання чи заяви про поновлення встановленого законом строку до суду від позивача не надходило та у змісті позову не міститься, як і будь-яких поважних причин його пропуску, що, крім інших підстав, є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Висновки суду узгоджуються з положеннями, викладеними у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", зокрема у п. 4, відповідно до якого, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Тобто, судом встановлено, що вимоги\~КЗпП України\~були дотримані роботодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Майдан-Вильський кар'єр", з питань притягнення [PERSON], до дисциплінарної відповідальності, його звільнення, в тому числі щодо строків накладення стягнень. Отже, законних підстав для визнання неправомірним наказу № 117-к від 31.10.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани [PERSON], суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України,\~ст. 15 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів за власним розсудом обираючи спосіб захисту. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Усе викладене також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків з боку сторін. Свідок [PERSON], вказав, що працював на підприємстві з червня 2013 року, начальником охорони, звільнився в 2015 році, також зазначив, що випадок був, коли [PERSON], пропустив людину в нетверезому стані на підприємство. Щодо факту нестачі пального зазначив, що машина знаходилась на складі тимчасового зберігання, опломбовувався даний склад працівниками охорони, він не провірив пломбу та як був відсутній. Свідок [PERSON], вказав, що контроль за пальним проводився шляхом опломбування. Також зазначив, що Охрімець відмовився йти робити заміри пального, у вечірній час ніхто не обходив територію підприємства. Свідок [PERSON], був охоронником, вказав, що [PERSON], був старший зміни охоронників, троє здавало зміну для Охрімця. [PERSON], запропонував Охрімцю йти обходити територію на що останній відмовився, потім розписався у журналі про прийом зміни, потім розписався [PERSON], начальник охорони [PERSON] розписався, що їхня зміна здана. Зазначив, що осіб в нетверезому станні на територію не пропускали. Свідок [PERSON], був начальником охорони, [PERSON], погано ставився до своїх посадових обовязків, не виконував їх. Зазначив, що перевірка залишків пального проводиться щодня. Свідок [PERSON], зазначив, що працював на посаді охоронника, вказав, що охоронники на підприємстві робили різну роботу (різали дрова ), вважає, що його брата звільнили не законно. Свідок [PERSON], вказав, що є директором підприємства, в 2014 році було порушення посадових обовязків [PERSON], а саме останній допустив на територію підприємства чоловіка в нетверезому стані. Зазначив також, що він просив неодноразово [PERSON], щоб останній дав свої пояснення по фактах неоднакових порушень своїх посадових обовязків [PERSON], але останній відмовлявся від дачі пояснень. Вказав також, що про існування наказу від 31.10.2014 р., [PERSON], знав. Свідок [PERSON], повідомила, що працює на підприємстві головним бухгалтером, знає, що [PERSON], притягувався до дисциплінарної відповідальності у 2014 році, також, що останній був звільнений із підприємства директором за не виконання своїх посадових обовязків. Свідок [PERSON], повідомила, що була кадровиком на підприємстві, до неї поступила доповідна на [PERSON], визвали останнього та він ознайомився із документами, потім [PERSON], прийшов до директора де останній його ознайомив із документами, також був складений акт про відмову [PERSON], від дачі пояснень. Свідок також зазначила, що [PERSON], у 2014 році пропустив на територію підприємства чоловіка у нетверезому стані, за що [PERSON], оголошено догану, та останній не оспорював цей наказ про догану. Свідок [PERSON], суду показала, що працює фельдшером, 21.06.2015 року був виклик до [PERSON], останній скаржився на погане самопочуття, сказав, що перенервувався, та в нього проблеми на роботі. Отже, доводи позивача, викладені у позові та наведені у судовому засіданні, спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та є безпідставними. Оскільки не знайшли своє підтвердження вимоги щодо незаконності наказів, поновлення на посаді позивача, позовні вимоги про стягнення неоплаченої різниці в сумі 41800 грн., за відпрацьовані позивачем години, а також стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від них, та задоволенню не підлягають. \~\~\~\~ За таких підстав, позов не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, є необґрунтованим, безпідставним, тому у його задоволенні треба відмовити у повному обсязі. \~\~\~\~

Outcome: dismissed