Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.08.2018 року близько 04.40 год. відбулася ДТП водій [PERSON] керуючи автомобілем "Renault Scenic" д/н [NUMBER] рухався по автодорозі Північний під"їзд до м.Рівне та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Постановою слідчого управління від 31.10.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12018180000000455 від 06.08.2018 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито в зв"язку з встановленням в діянні [PERSON] відсутньості складу злочину, передбаченого ч.2 ст.386 КК України. Враховуючи наслідки ДТП позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка проявилася у втраті позивачем годувальника, яким був її син [PERSON] . На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ 3938434 і діяв на дату спричинення такої шкоди. 17.01.2019 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування. 24.04.2019 року листом №51-1583 відповідач повідомив представника позивача та позивача про те, що не визнає майнові вимоги щодо відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, на умовах встановлених ст.1200 ЦК України в розмірі 134 028,00 грн. , посилаючись на те, що позивачем не надано доказів перебування на утриманні загиблого сина [PERSON] . Однак, позивач являється особою пенсійного віку, а тому має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. У зв`язку з наведеним вище позивач звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 134 028,00 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 23.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 10.11.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки у матеріалах справи відстуні належні та допустимі докази перебування позивача на утриманні у свого сина [PERSON] та потреби позивача у матеріальній допомозі, в зв"язку з чим у було відмовлено відповідачем у виплаті позивачу страхового відшкодування. Окрім того в позивачки є син [PERSON] , [INFO] . Ні в матеріалах справи, ні в документах наданих позивачем відповідачу не надано документів, які б підтверджували доходи позивача. 26.11.2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином. Заслухавши вступне слово представника позивача,дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06.08.2018, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.(а.с.12) Як встановлено, Постановою слідчого управління від 31.10.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12018180000000455 від 06.08.2018 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито в зв"язку з встановленням в діянні [PERSON] відсутньості складу злочину, передбаченого ч.2 ст.386 КК України. (а.с. 10-11) [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] ,, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.07.1975 року відділом ЗАГС м.Рівне, актовий запис 1717 (а.с.13) Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила призвіще [PERSON] на [PERSON] . (а.с 18) Позивач є пенсіонером довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 10.11.2006 року Пенсійним фондом України. (а.с.17) Згідно з актом, складеним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , жильці будинку [ADDRESS] , стверджують, що [PERSON] , до загибелі в ДТП 06.08.2018 року проживав з матір"ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , підтримував матір морально і матеріально, фактично мати була на його утриманні.(а.с.19) Як вбачається з відзиву та не оспорюється сторонами цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Renault Scenic" д/н [NUMBER] на момент ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № №АМ 3938434. (а.с.50) 17.01.2019 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування (а.с.9). 24.04.2019 року листом №51-1583 відповідач повідомив представника позивача та позивача про те, що не визнає майнові вимоги щодо відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, на умовах встановлених ст.1200 ЦК України в розмірі 134 028,00 грн., посилаючись на те, що позивачем не надано доказів перебування на утриманні загиблого сина [PERSON] (а.с.21) Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно з п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Зміст поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника . Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі позивача. Наданий суду акт, що позивач [PERSON] потребувала утримання та перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , оскільки її дохід був незначним, не є достатнім та допустимим доказом перебування позивача на утриманні загиблого сина [PERSON] . Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі-набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Ані позивачем, ані її представником, суду не надано належних та допустих доказів, що заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи позивача не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона потребувала від сина [PERSON] матеріальної допомоги, і що син надавав їй таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом засобів до її існування. Таким чином, позивачем [PERSON] не доведено обставин перебування на утриманні загиблого сина [PERSON] та потребу у матеріальній допомозі від останнього, а тому підстави для стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed