Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], якою просив стягнути з нього на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 13755 гривень 32 копійки за кредитним договором № б/н від 13 березня 2012 року, яка складається з наступного: 5439 гривень 42 копійки - заборгованість за кредитом; 5634 гривні 69 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1550 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1131 гривня 21 копійка - сума штрафу, та судових витрат. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 13 березня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 03 березня 2015 року та 13 березня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття відповідачу поточного рахунку у гривні, видачі йому платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. А відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування та інших платежів у строки встановлені договором, не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, а також сплати процентів за його користування та комісій. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення неустойки за невиконання грошових зобов'язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і їх. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 13 березня 2012 року, звернувся до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання анкети-заяви і довідки про умови кредитування від 13 березня 2012 року, якими по суті, просив відкрити йому поточний рахунок, оформити платіжну картку та встановити бажаний кредитний ліміт, який 13 березня 2012 року становив 300 гривень, 16 серпня 2013 року складав 5440 гривень (а.с.39,40,8,9,10). Підписавши анкету-заяву від 13 березня 2012 року, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, і тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, який він зобов`язується виконувати (а.с.10,11-12,13-36). За договором про надання банківських послуг, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати йому платіжну картку (а за бажанням видати додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його використання та інші винагороди (у тому числі комісії) у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем в розмірі 7 % від суми заборгованості до 25 числа місяця слідуючого за розрахунковим (а.с.10-36). Тринадцятого березня 2012 року, [PERSON] отримав платіжну картку, що передбачає кредитування рахунка (а.с.2-4,10). За період з 13 березня 2012 року по 30 листопада 2014 року, банк здійснював кредитування рахунку [PERSON], який у повному обсязі не повернув отриманий кредит, не сплатив процентів та інші винагороди (у тому числі комісії) банку за надання банківських послуг (а.с.57-60). Тридцятого січня 2015 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за договором про надання послуг від 13 березня 2012 року (а.с.2-4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, отримати виданий йому кредит, сплату процентів за його користування та комісійних винагород, а також неустойку з порушення грошових зобов`язань по договору. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Відповідно до положень частини першої та другої статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 (статті 1046-1057) цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так 13 березня 2012 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати йому платіжну картку (а за його бажанням додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток (а.с.10-36). Факт виконання банком як кредитодавцем вказаних зобов'язань, підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (57-60). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, за договором про надання банківських послуг, [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його використання та інші винагороди (у тому числі комісії) у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця слідуючого за розрахунковим (а.с.10-36). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.7-8) та виписки по особовому рахунку відповідача (а.с.57-60), [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував. У зв'язку з чим, у нього як позичальника, станом на 30 листопада 2014 року, утворилась така заборгованість: 5439 гривень 42 копійки - заборгованість за кредитом; 5634 гривні 69 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1550 гривень - заборгованість по комісії. При цьому суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, та умов договору, банк має право вимоги дострокового повернення боргу. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісій, на підставі договору про надання банківських послуг від 13 березня 2012 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов'язаннях, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісій. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього такої заборгованості: 5439 гривень 42 копійки - заборгованість по кредиту; 5634 гривні 69 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1550 гривень - заборгованість по комісіях, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, договором про надання банківських послуг сторони передбачили, що при порушенні позичальником будь-яких строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (пункт 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.7-8) та виписки по особовому рахунку [PERSON] (а.с.57-60), позичальник зобов'язання щодо строків платежів по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісій порушує понад 30 днів. У зв'язку з чим, у банка виникло право нарахувати, а у [PERSON], як позичальника, виник обов'язок сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 1131 гривня 21 копійка, з яких: 500 гривень - фіксована складова; 631 гривня 21 копійка - процентна складова. При цьому судом враховано, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували наявність усіх обставин, з якими стаття 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» пов'язує необхідність її застосування. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього штрафу у розмірі 1131 гривня 21 копійка, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене, позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок та витрат, пов'язаних з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.41,63), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved