Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

31 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у 2017 році звернувся до ПАТ "Криворіжгаз" з заявою про відновлення газопостачання за адресою свого мешкання: [ADDRESS] , проте отримав відповідь що у зв`язку із заборгованістю йому було відключено газопостачання механічним шляхом 20.11.2017. Відповідно до п. 17 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення з вимогою самостійно припинити споживання природного газу. При цьому, в повідомлені про припинення споживання природного газу постачальник має зазначити підставу та дату припинення газоспоживання. Вказаний порядок передбачає можливість проведення відключення лише в разі належного вручення споживачеві попередження про припинення газопостачання, що не було належним чином здійснено відповідачем. Позивач вважає, що відповідачем при відключенні його будинку від газопостачання були порушені вимоги вищевказаних Правил, тому у позові останній просить зобов`язати відповідача укласти з ним договір на постачання природного газу та зобов`язати відповідача за власний рахунок відновити постачання газу до житлового приміщення за адресою його мешкання. У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні, не заперечував щодо розгляду справи за відсутності свого представника, адвоката Антоненка В.А. Представник відповідача проти позову заперечував, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що згідно постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 ПАТ «Криворіжгаз» наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно п. 4 гл. 3 розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В п. 7 гл. 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договорі розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу. З урахуванням наведеного відповідач, який мешкає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем природного газу. Домоволодіння за зазначеною адресою устатковано газовим опалювальним приладом та двома газовими плитами. Таким чином, позивачеві необхідно звернутись до Оператора ГРМ для підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, внаслідок чого позовні вимоги про зобов`язання відповідача укласти з ним договір задоволенню не підлягають. Крім цього, 25.10.2004 року, Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАО "Криворіжгаз" заборгованості по оплаті за використаний природний газ, за період з 01.09.2001 по 31.08.2004. [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, проте ним заборгованість погашено не було. У зв`язку з цим, 05.07.2006, газопостачання за адресою: [ADDRESS] було припинено. Станом на 01.08.2017 загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 9047,69 грн., тому відновлення газопостачання за адресою позивача можливе лише після сплати останнім наявної заборгованості та його звернення до ПАТ "Криворіжгаз" із заявою про відновлення газопостачання та отримання довідки-дозволу на відновлення газопостачання. Представник позивача адвокат Антоненко В.А., надав клопотання про відкладення судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що спірні відносини у справі виникли з приводу постачання та споживання природного газу, тому до них мають бути застосовані норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів», Правил постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015. Як вбачається з повідомлення від 14.08.2019, 12.04.2019 року Загальними зборами акціонерів публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» Статут Товариства був затверджений в новій редакції, відповідно до якого були внесені зміни до повного та скороченого найменування товариства та визначено, що акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є новим найменуванням публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» та є правонаступником всіх його прав і обов`язків. Відповідні зміни були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.05.2019, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру ЮОФОПГФ. Позивач вважає, що його право, як споживача послуг природного газу, було порушено у зв`язку з тим, що ПАТ «Криворіжгаз», всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил постачання природного газу, незаконно здійснив відключення його житлового будинку від газопостачання, крім цього, умисно не укладає з ним договору на постачання природного газу. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено у ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 633 ЦК України передбачено, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Разом з цим, відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 ПАТ «Криворіжгаз» наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно п. 4 гл. 3 розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В п. 7 гл. 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договорі розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу. Таким чином, враховуючи зміст положень ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», положень Кодексу газорозподільних систем, суд вважає, що договір про надання послу з газопостачання носить публічний характер, тому обов`язок укладання такого договору покладено на споживача, внаслідок чого, позовні вимоги про зобов`язання відповідача укласти з позивачем [PERSON] договір на постачання природного газу задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача за власний рахунок відновити постачання газу до житлового приміщення за адресою мешкання позивача [PERSON] судом встановлено наступне. Відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем природного газу. 25.10.2004 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАО "Криворіжгаз" заборгованості по оплаті за використаний природний газ, за період з 01.09.2001 по 31.08.2004, у розмірі 4025,94.(а.с. 24) [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, проте, останнім заборгованість погашено не було. У зв`язку з цим, 05.07.2006 газопостачання за адресою: [ADDRESS] було припинено. Згідно п. 6 гл. 7 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, відновлення газопостачання здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача про відновлення газопостачання та після усунення порушень і відшкодування витрат на припинення та відновлення газопостачання. Відповідач у відповіді на заяву [PERSON] від 20.02.2015 про підключення газу до його будинку по [ADDRESS] , направив відповідь від 10.03.2015 №29/1807 (а.с. 28), згідно якої позивача було повідомлено про наявну заборгованість та про порядок відновлення газопостачання, зокрема, після оплати заборгованості, яка згідно до розрахунку, наданого відповідачем (а.с. 19-20), станом на 01.08.2017 становить 9047,69 грн. Отже, відновлення газопостачання за адресою позивача можливе лише після сплати останнім наявної заборгованості та його звернення до ПАТ "Криворіжгаз" із заявою про відновлення газопостачання, тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача за власний рахунок відновити постачання газу до житлового приміщення за адресою мешкання [PERSON] також задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. У даному випадку позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, та вони підтверджували обставини порушення відповідачем ЗУ «Про захист прав споживачів», саме на тих умовах які заявлені позивачем. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed