Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] 09 січня 2014 р. звернувся до Кіровського міського суду з позовом до ПАТ " ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20.000 грн., посилаючись на те, що він з 04 липня 1991 р. по 22 серпня 2013 р. (тобто по день звільнення) працював у відповідача гірничим робітником підземним та гірничим робітником очисного вибою підземними з повним робочим днем під землею. Крім того, 30 січня 2007 р. він був травмований під час виконання трудових обов'язків, а саме після доставки риштаків в лаву він розвертав риштак та вдарив кутом риштака себе по лівій голені, придавивши її до транспортного майданчика, внаслідок чого отримав надрив внутрішньої бокової зв'язки лівого колінного суглобу, гемартроз , про що був складений акт за формою Н-1 та формою Н-5 31 січня 2007 р., на стаціонарному лікуванні він знаходився в період з 31 січня 2007 р. по 13 лютого 2007 р., потім до 20 квітня 2007 р. був на амбулаторному лікуванні. 06 вересня 2007 р. Донецькою обл. МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10% через виробничу травму 2007 року строком на один рік до 06 вересня 2008 р., після чого він не проходив переогляду до 2013 р. 10 жовтня 2013 р. Донецькою обласною МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку з професійним захворюванням хронічною попереково-крижовою радікулопатією з вираженим м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим, больовим синдромами,10% повторно через трудове каліцтво 30 січня 2007 р., а у сукупності 50% втрати професійної працездатності та він був визнаний інвалідом третьої групи зі строком переогляду 01 листопада 2015 р. Професійне захворювання було спричинено тяжкими умовами праці на підземних роботах на вугільних підприємствах у сукупності з недосконалістю технологічних процесів видобутку вугілля, він працював в таких умовах тривалий час, внаслідок чого в теперішній час його постійно турбує його фізичний стан: постійно триваючі болі у попереку, болі та оніміння ніг, утруднення при ході, обмеження руху в спині при незначних фізичних навантаженнях та нахилах тулубу, тривалому сидінні, через що він вимушений майже завжди знаходитися вдома, постійно лікуватися, обмежувати себе в активному пересуванні та спілкуванні, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, не може як раніше в повному обсязі виконувати роботу по господарству, не може виконувати ніяку фізичну роботу, розуміє безповоротність зміни, що сталися в його організмі, що потребує від нього додаткових зусиль для нормальної організації життя, що вкрай негативно відбивається на його душевному та психічному стані, заподіюючи йому щодня моральні страждання, тобто моральну шкоду. Моральну шкоди він оцінює у 20.000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. У відповідача він працював з 04 липня 1991 р. по 22 серпня 2013 р. (тобто по день звільнення) гірничим робітником підземним та гірничим робітником очисного вибою підземними з повним робочим днем під землею, загалом у відповідача він працював 22 роки 1 місяць 18 днів, тобто увесь підземний стаж. 30 січня 2007 р. з ним під час роботи стався нещасний випадок, коли повертав риштак, то притиснув ним собі голінь та надірвав зв'язку лівого колінного суглобу, через що в 2007 р. йому було МСЕК 06 вересня 2007 р. визначена втрата 10% професійної працездатності строком на 1 рік, проте він не проходив чергових переоглядів до 2013 р.; йому відомо, що відповідно до актів встановлена лише його вина в порушенні інструкції по охороні праці, вказаний висновок він не оскаржував, вину підприємства вбачає в тяжких умовах праці. З 2002 р. почав звертатися до лікарні з приводу хвороби спини, 10 жовтня 2013 р. Донецькою обласною МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку з професійним захворюванням хронічною попереково-крижовою радікулопатією та 10% повторно через трудове каліцтво 30 січня 2007 р., а у сукупності 50% втрати професійної працездатності та він був визнаний інвалідом третьої групи зі строком переогляду 01 листопада 2015 р. Звертається з позовом про відшкодування моральної шкоди до відповідача, оскільки у відповідача умови праці були тяжкими, пов'язані з вібрацією та ручною працею. Через хворобу він має підвищену втому, слабкість, не може пронести 20 метрів дві цеберки води, що викликає в нього негативні емоції. Змінився його образ життя через вимушеність обмеження руху, необхідність систематичного приймання ліків та лікування, що обмежує його у спілкуванні з друзями. Вартість моральної шкоди оцінив у 20000 грн. через необхідність санаторно-курортного лікування для підтримання свого здоров'я. Пенсія за стажем йому призначена в 2010 році та задля забезпечення сім'ї він не звільнявся з роботи, оскільки має двох дітей. На теперішній час він отримує пенсію у розмірі 4800 грн. щомісяця та щомісячні страхові виплати у відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю у сумі 2850 грн., щомісячний його доход складає 7650 грн. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача. Представник відповідача Карпенко В.В. позов не визнала, посилаючись на те, що відповідач не має висновку МСЕК про спричинення йому моральної шкоди, до того ж в 2007 р. моральна шкода відшкодовувалася Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, до того ж у нещасному випадку є тільки вина самого позивача, що підтверджено актами. Підстав для відшкодування моральної шкоди вона не вбачає, позивач не може виконувати тільки тяжку працю, а решту він за висновком МСЕК в змозі виконувати. В позові просила відмовити, оскільки підприємство не порушувало трудові права позивача. Крім того, відсутній прямий закон, який би передбачав стягнення моральної шкоди з підприємства відносно застрахованих працівників, яким був позивач. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], тривалий час працював у відповідача, тобто на ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу", з 04 липня 1991 р. по 22 серпня 2013 р. (тобто по день звільнення) гірничим робітником підземним та гірничим робітником очисного вибою підземними з повним робочим днем під землею, тобто загалом позивач працював у відповідача на підземних роботах 22 роки 1 місяць 18 днів, що складає весь стаж його підземної роботи. Позивач не працював на інших підприємствах в підземних умовах. Інший пільговий стаж, а саме 2 роки 7 місяців 3 дні він заробив, працюючи розливником сталі на металургійному заводі по отриманій в технікумі спеціальності. Пенсія була призначена позивачеві в 2010 році, тобто після призначення пенсії позивач продовжував майже 3 роки працювати гров підземним з повним робочим днем під землею, доки не був звільнений за невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України. Позивач 22 роки 1 місяць 18 днів працював на роботах з повним робочим днем під землею, тобто на роботах, передбачених Списком №1 виробництв, робіт, професій і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, як роботи з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, навіть при умові забезпечення процесу видобутку вугілля найсучаснішими технологічними процесами. Саме тому працівникам, зайнятим на роботах з повним робочим днем під землею, діючим трудовим законодавством надається ряд пільг, в тому числі у вигляді скороченого робочого часу, додаткових відпусток, підвищених розмірів тарифних ставок, зменшенню віку для переходу на пенсію за віком, пільгових умовах обчислення різного роду пенсій. [PERSON] за власним бажанням пропрацював у офіційно визнаних на державному рівні та всім відомим особливо шкідливих умовах праці на протязі 22 років 1 місяця 18 днів, в тому числі 3 роки після призначення пенсії, весь підземний стаж позивач працював на ВАТ "Шахта "Комсомолець Донбасу", не приділяючи при цьому достатньо уваги власному здоров'ю задля забезпечення добробуту своєї сім'ї, не звертаючи уваги на негативні фактори умов праці. Отож, те, що умови праці були дуже тяжкими є скоріше закономірним, передбаченим, дуже відомим для позивача з перших днів його трудової діяльності ; бо саме в цих добре відомих йому тяжких умовах праці він за власним бажанням працював 22 роки 1 місяць 18 днів, не зважав на вияви починаючої хронічної професійної хвороби, яка не виникає раптово, не захоплює зненацька, а за поясненнями самого позивача почала даватися взнаки ще з 2002 року болями у попереку; працював, доки дозволяли лікарі після проходження передбачених законодавством періодичних медичних оглядів навіть після переходу на пенсію, розраховуючи на те, що лікарі уважно слідкують за станом його здоров'я. Відповідно до акту форми Н-1 №22 від 31 січня 2007 р., з [PERSON] стався нещасний випадок 30 січня 2007 р. під час роботи гірничим робітником очисного вибою, коли після доставки риштаків в лаву він вирішив розвернути риштак на 180 градусів через зручність подальшого його транспортування до місця монтажу та при цьому вдарив кутом риштака себе по лівій голені, придавивши її до транспортного майданчика, внаслідок чого отримав надрив внутрішньої бокової зв'язки лівого колінного суглобу, гемартроз. Відповідно до п.10 вказаного акту особою, що припустила порушення законодавства про охорону праці є [PERSON] (тобто постраждалий), що порушив п. 1.11 Інструкції по охороні праці для гірничих робітників очисного вибою. Згідно з актом спеціального розслідування нещасного випадку від 31 січня 2007 р. форми Н-5, причиною нещасного випадку є невиконання постраждалим [PERSON] вимог інструкції з охорони праці, а саме порушення п.1.11 "Інструкції з охорони праці для гірничих робітників очисного вибою"; відповідальним за нещасний випадок є сам постраждалий, який був неуважним при виконанні робіт. Згідно виписки з амбулаторної карти, [PERSON] з приводу виробничої травми на стаціонарному лікуванні знаходився в період з 31 січня 2007 р. по 13 лютого 2007 р., потім до 20 квітня 2007 р. перебував на амбулаторному лікуванні. Відповідно до довідки МСЕК №3 №024201від 06 вересня 2007 р. [PERSON] визначено 10% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва до 06 вересня 2008 р. За висновком лікарсько-експертної комісії Донецької обласної лікарні профзахворювань №1687/1527 від 21 серпня 2013 р. професією, що обумовила розвиток професійного захворювання, слід вважати професію гірника очисного забою підземного. 10 жовтня 2013 р. Донецькою обласною МСЕК №3 позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку з професійним захворюванням хронічною попереково-крижовою радікулопатією з вираженим м'язово-тонічним, лівобічним корінцевим, больовим синдромами, 10% повторно через трудове каліцтво 30 січня 2007 р., а у сукупності 50% втрати професійної працездатності та він був визнаний інвалідом третьої групи зі строком переогляду 01 листопада 2015 р. У відповідності з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05 вересня 2013 р. професійне захворювання виникло через недосконалість технологічних процесів видобутку вугілля та тривалої праці в умовах діяння шкідливих факторів виробництва, разовим підняттям ваги у гірника очисного вибою підземного 25 кг, сумарно за зміну підіймає та переміщає до 1000-1500 кг вантажу, зайнятість тяжкою фізичною працею до 60% зміни, категорія труда 3 кл 2 ступеня за тяжкістю трудового процесу, несприятливий мікроклімат. За висновком лікарсько-експертної комісії обласної клінічної лікарні профзахворювань №1687/1527 від 21 серпня 2013 р., позивачу протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень, підземних умовах, несприятливому мікрокліматі, з чого випливає, що позивач може виконувати роботу на поверхні без тяжких фізичних навантажень , переохолодження, на що прямо вказано у виписці з акту огляду МСЕК №495723 від 10 жовтня 2013 р., відповідно до якої позивачу рекомендовані роботи вахтером та охоронником, що об'єктивно спростовує твердження позивача про неможливість виконання ним хатньої роботи, котру ніякий законодавчий акт до тяжкої не відносить. Аналізуючи надану позивачу Кіровською центральною міською лікарнею виписку з амбулаторної карти [PERSON] та епікризів захворювань видно, що позивач знаходився на лікуванні з приводу болів в попереку до 2013 р. виключно на амбулаторному лікуванні: в 2002 р.-3 дні, в 2003 р. - 17 днів, після чого через три роки в 2006 р. - 9 днів; через чотири роки в 2010 р. - 10 днів; через два роки в 2012 р. - 10 днів; найбільш активними були звернення позивача до лікарів напередодні проходженням ним МСЕК в 2013 р., хоча і після встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності він пройшов лікування з приводу радікулопатії амбулаторно з 03 грудня 2013 р. Пояснення позивача в позові про те, що він не може виконувати роботу по дому не підтверджені в судовому засіданні достатніми доказами, оскільки за рекомендацією МСЕК він може виконувати роботу на поверхні без вказаних протипоказань, то нічого не заважає йому виконувати помірні фізичні навантаження і вдома та спілкуватися з друзями, т.я. ніякими законодавчими нормами хатня робота не віднесена до тяжких. Правовідносини сторін регулюються ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 р., відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ч.1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що позивач працював у ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» 22 роки 1 місяць 18 днів, що в цей час відповідно до довідки АБ 285599 від 06 травня 2011 р. з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) носить назву «Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» , яке створене для підземного видобутку вугілля і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата часткової працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов'язків (фізичні навантаження, параметри яких перевищували припустиму норму), що свідчить про те, що роботодавці не створили нешкідливі умови праці та внаслідок трудового каліцтва, в якому хоч і доведена виключно вина гірника очисного вибою [PERSON] та адміністрація відповідача належним чином не слідкувала за дотриманням ним Інструкції з охорони праці. Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода умовами виробництва внаслідок втрати ним частково професійної працездатності через те, що його непокоять болі в попереку, ногах, які він усуває за допомогою ліків , вимушений періодично лікуватися, що обмежує умови праці та порушує нормальні життєві зв'язки. Дана моральна шкода підлягає відшкодуванню. На погляд суду, позивач не пропустив тримісячний строк позовної давності, встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України, оскільки моральні страждання внаслідок стійкої втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання почалися та продовжуються безперервно з 10 жовтня 2013 р. до теперішнього часу (тобто позивач звернувся до суду у встановлений законом 3-місячний строк), а з приводу часткової втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва почалися та тривають з 06 вересня 2007 р. (перше проходження МСЕК). Крім того, відповідно до ст. 268 ч.1 п.3 Цивільного кодексу України, позовна давність взагалі не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Позивач раніше не звертався до суду з позовами про відшкодування моральної шкоди через часткову втрату професійної працездатності, оскільки на день її встановлення (на 06 вересня 2007 р. та на 10 жовтня 2013 р.) Законом України від 23 вересня 1999 р. "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в ст.21 вже не була передбачена грошова компенсація за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому та обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди вже не покладався на установи Фонду, оскільки ці положення були скасовані Законом України від 23 лютого 2007 р. №717-У, а рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 р. №20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок работодавця. Суд вважає необов'язковим та недоцільним проходження позивачем МСЕК для визначення факту наявності моральної шкоди, оскільки позивачем доведено представленими документами факт незручностей у буденному житті у зв'язку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом, що безперечно спричиняє дискомфорт, а як наслідок, моральні страждання, проте суд вважає, що визначена позивачу ступінь втрати професійної працездатності в зв'язку із професійним захворюванням та трудовим каліцтвом у сукупності у розмірі 50% не є показником розміру спричинених потерпілому моральних страждань, оскільки ні один нормативний акт, напряму пов'язуючи розмір одноразової допомоги та щомісячних виплат у відшкодування шкоди зі ступенем втрати професійної працездатності, не пов'язує з ним розмір моральних страждань, що оцінюються виключно з фактично спричиненими потерпілому моральними стражданнями (фізичних, психічних, душевних тощо). На погляд суду, належить відшкодуванню тільки моральні страждання потерпілого, а не витрати на забезпечення сім'ї. Причому відшкодування моральної шкоди повинно відповідати конкретним заходам реабілітації по усуненню моральної шкоди. Позивач пояснив суду, що моральну шкоду, яку він бажає стягнути з відповідача, він оцінює у 20.000 грн., що, на погляд суду, є надмірною сумою, виходячи з конкретних обставин справи, глибини, характеру , тривалості страждань, віку позивача, власного відношення до збереження здоров'я, можливості виконувати роботу на поверхні без шкідливих факторів, тривалості праці в підземних умовах у відповідача на протязі 22 років 1 місяця 18 днів; встановлення часткової втрати працездатності не безстроково, а на 2 роки до 01 листопада 2015 р. Суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди позивачу слід брати до уваги лише заходи реабілітаційного характеру та можливість покращення здоров'я при здійсненні заходів по його реабілітації, які позивач вбачає в санаторно-курортному лікуванні. Суд враховує те, що позивач отримує, за його ж поясненнями, матеріальне забезпечення у вигляді пенсії у розмірі 4800 грн. та щомісячних виплат у відшкодування шкоди також у розмірі 2850 грн., які також дають можливість підтримувати здоров'я з метою його реабілітації. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з втратою ним частково професійної працездатності, враховуючи, що втрату часткової працездатності позивач одержав працюючи на підземних роботах виключно у відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково: на користь позивача за заподіяну моральну шкоду має бути стягнено з відповідача 13.000 грн., а в решті позову слід відмовити за його необґрунтованістю. Відповідно до ст. 81 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 р. №3674-У1, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial