Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] втратившим право користування житлом, а саме: квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що їй та дітям на підставі рішення виконкому №300 від 20.12.2001 року видано ордер на житлове приміщення серії МВ 003754 від 20.12.2001 року загальною площею 32,3 кв.м., що складається з однієї кімнати житловою площею 16,40 кв.м. в [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований колишній чоловік - відповідач по справі [PERSON] , який не проживає в даній квартирі з грудня 2019 року.. Факт не проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі підтверджується відповідним актом. Реєстрація відповідача в квартирі викликає труднощі у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач - [PERSON] , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Про розгляд справи повідомлявся через опублікування у мережі Інтернет за веб-адресою: [INFO]. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення серії МВ 003754 від 20.12.2001 року квартира [ADDRESS] надана позивачу [PERSON] та двом її дітям: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до типового договору найму житла від 19.01.2002 року наймачем квартири [ADDRESS] являється позивачка - [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки виданої центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 03.06.2020 року за № 8226/01/99-20 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.8). Згідно відповіді на запит щодо реєстрації відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] наданої начальником центру надання адміністративних послуг від 25.08.2020 року за №15042/01-40 відповідач зареєстрований (а.с.19). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами житлового законодавства. Відповідно до ст.64 ч.2,3 ЖК УРСР до членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім"ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вни мають такі ж права і обов"язки, як наймач та члени його сім"ї. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06.02.2020 року по справі №303/8182/19 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с.12). отже, відповідач [PERSON] не є членом сім"ї позивача. Відповідно до ст.107 ч.2 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім"ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім"я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім"ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] з грудня місяця 2019 року, підтверджується актом від 3 серпня 2020 року (а.с.15). Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право на користування житлом внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому позов про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved