Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25.05.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за яким банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх обов'язків за вказаним договором щодо повернення коштів, станом на 14.01.2016 року в нього виникла заборгованість у розмірі 28 197,36 грн., з яких: 4 225,79 грн. - заборгованість за кредитом; 19 322,65 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1318,92 грн. - штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Розгляд справи судом здійснювався за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України, за письмовими заявами представників сторін, з яких випливає, що позивач підтримує позовні вимоги, представник відповідача не визнає вимоги позивача, та просить застосувати строк позовної давності, у задоволенні позову просить відмовити. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст.\~10,\~11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Суд вирішує даний спір на підставі норм ст.ст. ст. 526, ч. 1\~ст. 612, ч.2 ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що 25.05.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено договір № б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі змісту заяви [PERSON] від 25.05.2010 року (а.с. 10 на звороті) вбачається, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, разом з тим встановлено, що відповідач припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом 06.06.2013 року, у зв'язку із чим, станом на 14.01.2016 року в нього виникла заборгованість яка за розрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить28 197,36 грн., з яких: 4 225,79 грн. - заборгованість за кредитом; 19 322,65 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1318,92 грн. - штраф (відсоткова складова). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Крім цього, як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с. 5-8), процентна ставка за користування кредитом була змінена, а саме з 01.04.2015 року до 43,20 %. В матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом, оскільки збільшення банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, що суперечать\~Закону України від 12.12.2008 року № 661-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", нарахування позивачем процентів за користування кредитом в розмірі 43,20 % є неправомірним. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з відповідача за період з 25.05.2010 року по 14.01.2016 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 7\~036, 48 грн. (загальний залишок заборгованості за відсотками). Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбаченому договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту. Внаслідок чого, вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 500 грн. + 5 відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту є доведеними, однак суд не погоджується з розрахунком Банку щодо визначення 5 відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту. Судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає 4 225,79 грн. - заборгованість за кредитом; та 7\~036, 48 грн. (загальний залишок заборгованості за відсотками). Отже 5 відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту складає 563,11 грн. ( 42225,79 + 7036,48 х 5%), що підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення пені у розмірі 2800 грн. суд виходить з наступного. За змістом п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 вказаних Умов, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за строків платежів в розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. У той самий час, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року висловлена у справі № 6 -2003цс 15, яка згідно положень\~ст. 3607 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України). Ураховуючи наведене вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з Ку кури С.О.\~\~ пені у розмірі 2 800 грн. не підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача про те, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та Правилами, доданими до позовної заяв, які, на думку представника відповідача є нікчемними, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи даний кредитний договір між сторонами було укладено шляхом підписання Заяви клієнта та ознайомлення клієнта з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, що знаходяться у вільному доступі у мережі інтернет, що не створює жодних перешкод користуватись Умовами та правилами під час користування кредитною карткою. Підписом на заяві позичальника клієнт висловлює свою згоду, що заява разом з Умовами та правилами і тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг. Дані умови регулюють відносини між Банком та клієнтом щодо умов та порядку надання позичальнику кредиту, інших банківських послуг, вказаних в заяві позичальника. У заяві клієнта від 25.05.2010 року (а.с.10) зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Зі змісту заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вони містять всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені\~главою 71 ЦК України. Згідно ч. 1\~ст. 630 ЦК України\~договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи Банку є типовими для всіх клієнтів Банку, вони оприлюднені на офіційному сайті Банку, окрім цього позичальник підписанням анкети-заяви підтвердив факт ознайомлення із цими умовами та порядком надання банківських послуг, а також із тарифами Банку. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] уклав з позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" даний кредитний договір, а саме договір приєднання, він був ознайомлений та погодився з умовами надання банківських послуг та згодний з тим, що його заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами складає між ними кредитний договір. Інші заперечення представника відповідача, а саме щодо суперечностей в наданих документах Банком, не впливають на висновок суду щодо встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин.. Заперечення представника відповідача з приводу того, що [PERSON] нараховував за договором пеню і штраф за одне й те саме порушення заслуговують на увагу, та враховані судом при винесенні рішення. Заяву представника відповідача щодо спливу строків позовної давності для звернення позивача до суду суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до абзацу 2 ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Згідно пп. 9.3 Умов та правил надання банківських послуг, картрахунки відкриті на невизначений термін за виключенням випадків, передбачених пп. 9.6 та 9.7 цих Умов. Згідно п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідач із заявою про закриття поточного рахунку (картрахунку) не звертався, картку в банк не повертав, заборгованість не погасив. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 7) відповідачем було здійснено останній платіж 06.06.2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 29.01.2016 року, тобто у межах строку позовної давності. Тому, доводи представника відповідача щодо застосування строків позовної давності є безпідставними.

Outcome: partial