Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11077080000, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошті у розмірі 20 000 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання в результаті чого станом на 28 липня 2015 року прострочена заборгованість складає 25 454,74 доларів США, що еквівалентно 561 589,56 гривень. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором від 14 листопада 2006 року між сторонами укладено іпотечний договір № 30533, відповідно до якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. 6-та Гвардійська[ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.11.2006 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5580 (зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 14.11.2006 р. за № 1713287). Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, а тому представник позивача в рахунок погашення заборгованості просить задоволити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. У звязку з неявкою відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заяви про відкладення розгляду справи не надсилала. Суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими обґрунтовується позов, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Як вбачається із матеріалів справи 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 11077080000 від 14 листопада 2006 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк». 14 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанкк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11077080000. Відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 20 000 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання в результаті чого станом на 28 липня 2015 року наявна заборгованість складає 25 454,74 доларів США, що еквівалентно 561 589,56 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом - 362 226,20 грн.; сума заборгованості за відсотками - 199 363,35 грн. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором від 14 листопада 2006 року між сторонами укладено іпотечний договір № 30533, відповідно до якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. 6-та Гвардійська[ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.11.2006 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5580 (зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 14.11.2006 р. за № 1713287). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. За змістом ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 2.1. іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. Відповідно до п. 4.5. іпотечного договору, звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України "Про іпотеку". Згідно п. 5.1. іпотечного договору, іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Представником банку відповідачеві 18 серпня 2015 року була надіслана письмова вимога про усунення порушення основного зобовязання за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що відповідає положенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та змісту іпотечного договору. А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. В силу ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, вимоги банку про задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Умови іпотечного договору містять відповідне застереження, що надає позивачу право набуття права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 р. по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII), відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд зробив правовий висновок про те, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Враховуючи, що [PERSON] порушила зобовязання перед банком, яке забезпечене іпотекою нерухомого майна, дотримання банком як іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність АТ «Дельта Банк». Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. У звязку із дією Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, суд вважає за доцільне відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати його чинності. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved