Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

До суду 12.03.2019р. із позовом звернувся [PERSON] в якому просив: 1) поновити пропущений строк для звернення до суду; 2) скасувати накази ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» №1029 ЗПОС від 08.10.2018р. та №285 ОС від 04.12.2018р., що стосуються переведення та звільнення [PERSON] ; 3) визнати звільнення [PERSON] незаконним та поновити його на посаді Керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів Відділення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» «Регіональний центр Північно-Східний»; 4) стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 13.12.2018р. до дня поновлення на роботі, який на день складання позовної заяви становить 93270,60 грн.; 5) стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 06.04.2017р. по 13.12.2018р. в розмірі 39264,87 грн.; 6) стягнути з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 34199,27 грн. 7) судові витрати по справі покласти на ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»; 8) рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів відділення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» «Регіональний центр Північно-Східний» визначити до негайного виконання. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 06.04.2017р. його було прийнято в ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» з випробувальним терміном 3 місяці на посаду керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів Відділення «Регіональний Центр Північно-Східний» з посадовим окладом 18 800 грн. на місяць, що підтверджується наказом від 05.04.2017р. Відповідно до копії електронних листів відповідач мав нараховувати позивачу наступні розміри заробітної плати: з 06.04.2017 по 30.06.2017 - 18800,00 грн. на місяць; з 01.07.2017 по 30.09.2017 - 20000 грн. на місяць; з 01.10.2017 по день звільнення (13.12.2018) - 22000,00 грн. на місяць. Крім того, 06.09.2018, 18.09.2018, 24.09.2018, 25.09.2018, 28.09.2018, 17.10.2018, 18.10.2018 позивачем було складено ряд пояснювальних записок щодо неналежного виконання своїх посадових обов`язків. 10.10.2018р. позивач отримав повідомлення про зміну істотних умов праці та був попереджений відповідачем про те, що місце його роботи переноситься з м.Харкова до м.Бахмут Донецької області, а також про те, що в разі незгоди з істотними умовами в праці, його буде звільнено 13.12.2018р. за п.6 ст.36 КЗпП України. Позивач не погодився, про що здійснив свій напис на вказаному повідомленні 10.10.2018р. Проте, 13.12.2018р. позивач був звільнений наказом №285 ОС від 04.12.2018 р. на підставі вищевказаного повідомлення про зміну істотних умов праці, що вважає незаконним. Наказ №1029 ЗПОС від 08.10.2018 та повідомлення від 10.10.2018 не містять гарантій, які мають бути повідомленні позивачу в разі переведення його на іншу місцевість та передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №255 від 02.03.1998 р. «Про гарантії і компенсації при переїзді у іншу місцевість». Переведення в іншу місцевість відбулося у супереч п.6 ст. 36 КЗпП України, оскільки переведення позивача запроваджувалось не разом із підприємством. Крім того, протягом двох місяців після звільнення позивача, в установі у м. Харкові була прийнята на роботу особа із аналогічними посадовими обов`язками. Ухвалами суду від 18 березня 2019 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано у ПАТ ПУМБ штатні розклади що стосуються Відділення «Регіональний Центр Північно-Східний» та Відділення ПУМБ в м.Бахмут станом на дату звільнення позивача (13.12.2018р.) та на теперішній час; всі документи ПУМБ, що підтверджують зміни в організації виробництва і праці станом на 13.12.2018р.: наказ про зміни в організації виробництва та праці, звітні документи, що підтверджують фактичну зміну організації виробництва та праці; документи щодо роботи у Відділенні ПУМБ «Регіональний Центр Північно-Східний» осіб з виконанням обов`язків пов`язаних із обслуговуванням малих корпоративних клієнтів станом на теперішній час: накази про прийняття на роботу, посадові інструкції. Ухвалою суду від 19 квітня 2019р. за клопотанням відповідача призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач [PERSON] показав, що він згідно наказу був прийнятий на роботу на посаду керівника відділень з напрямком малих корпоративних клієнтів, з випробувальним терміном 3 місяці та заробітною платою 18800 грн. До його посадових обов`язків входило відрядження погоджені з керівництвом, відвідування підпорядкованих групи відділів у містах Харків, Полтава, Бахмут, Краматорськ, Сєвєродонецьк, Покровськ та інш., а саме надання консультативної, навчальної підтримки, робота з менеджерами, узгодження планів з керівництвом відділень. Відрядження у Донецьку та Луганську області у нього були дуже часті, для того щоб ізолювати його від відділення. Його приймали на роботу з двома випробувальними термінами та узгоджували заробітну плату, яку в подальшому не виплачували. Електронні листи щодо узгодженості його заробітної плати та двох випробувальних термінів були отримані в процесі роботи за внутрішнім електронним документообігом, до якого він мав доступ. Однак заробітна платня не була підвищена у зв`язку з упередженим відношенням керівництва до нього. Щодо недоплаченої заробітної плати, узгодженої електронними листами він звертався до безпосереднього керівника [PERSON] , служби безпеки банку, керівника РУ [PERSON] та регіонального менеджера [PERSON] . Пояснювальні записки у канцелярії не були зареєстровані, т.я. він не знаходився постійно в офісі. У ВРЦ «Північно-східне» була канцелярія та відповідна особа яка фіксувала кореспонденцію. Йому було запропоновано звільнитися за власним бажанням, однак у зв`язку з відмовою були погрози [PERSON] щодо звільнення з інших причин. В подальшому він був звільнений за ч.6 ст.36 КЗпП у зв`язку з відмовою в переведенні разом з підприємством. Йому було запропоновано працювати у м.Бахмут, що було суттєвим, оскільки він мав житло у м.Харкові, хоча зареєстрований у Полтавській області. Після його звільнення на аналогічну посаду з подібними функціями по мікрокредитуванню було прийнято іншого працівника, що випливає з його посадових обов`язків та обов`язків [PERSON] (п.2.2.6 що збігається з п.2.12; п.2.1.2 що збігається з п.2.12; п.2.2.8 що збігається з п.28,29; п.2.2.9 що збігається з п.2.7; п.2.2.3 що збігається з п.2.2,2,3; п.2.2.11 що збігається з п.2.7,2.8;) Представник позивача [PERSON] показав, що позивач після звільнення звертався до управління Держпраці з заявою про незаконне звільнення, однак не отримав відповіді, тому пропуск строку для подачі позову є поважним. Окремою підставою звільнення за ч.6 ст.36 КЗпП це відмова робітника в переведенні разом з підприємством. Незаконне звільнення полягає в тому, що підприємство нікуди не переводилося. Документів, що підтверджують зміну умов в організації праці відповідачем не надано. За повідомленням про звільнення та наказом про переведення зазначено про переведення позивача до м.Бахмач, хоча таке відділення працювало з 2002р., тобто задовго до звільнення позивача. Після звільнення позивача на аналогічну посаду було прийнято іншого працівника [PERSON] з аналогічними функціями по мікрокредитуванню, якими займався позивач. Незаконність повідомлення про зміну істотних умов праці полягає в пропонуванні посади, яка відмінною тій на якій працював позивач, в порушенні ч.3 ст.32 КЗпП України. Також в повідомленні відсутні данні про гарантії при переведенні у другу місцевість. Крім того, в наказі було зазначено про невиконання завдань відділення, але за вересень-жовтень 2018р. позивачем було надано 7 пояснювальних записок на усні вимоги керівника, тобто вбачаються інші підстави для звільнення. Можливо ці пояснювальні записки не були зареєстровані у канцелярії. Електронними листами позивачу була узгоджена заробітна плата вище за ту з якою його було прийнято. 06.04.2018р. заробітна плата відповідно до наказу про прийняття на роботу складала 18800 грн., після першого випробувального терміну - 20000грн., а після другого випробувального терміну - 22000грн., тому позивачу недорахована заробітна плата у розмірі 39264,87 коп. Моральна шкода складає 34194,27 грн., виходячи з обсягу моральних та психічних страждань, а також вимушених змін у житті позивача. Представник відповідача позов не визнав з мотивів викладених у відзиві та письмових поясненнях, показав, що позивача було наказом від 05.04.2017 №99ОС було прийнято на роботу з випробувальним терміном 3 місяці на посаду керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів відділення ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» «Регіональний Центр Північно східний» з посадовим окладом 18 800 грн. Відповідно до посадової інструкції [PERSON] був зобов`язаний, зокрема, виїжджати у відрядження до підпорядкованих відділень Бахмут, Краматорськ, Сєвєродонецьк, Покровськ та інш., для надання консультацій, навчальної підтримки, роботи з менеджерами, узгодження планів з керівництвом відділень, а також шукати клієнтів. Позивач не заперечував проти відряджень, тільки за два місяці 2018р. витрати на відрядження позивача склали більше 20 тис. грн. У службовій записці мається описка замість 2018р. зазначено 2019р., в якому відповідач вже не працював. Посилання на письмові пояснення є його домислами, оскільки у відділенні є канцелярія, де можливо було їх зареєструвати чи направити поштою на адресу АТ і позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Відповідно до практики Верховного суду зміни в організації виробництва та праці є прерогативою роботодавця. В службових записках [PERSON] зазначається про невиконання планів відділення, в подальшому керівником банку було видано наказ №241/1 від 20.09.2018р. про зміни в організації виробництва і праці з метою покращення показників в роботі, ефективності використання коштів банку. Позивачу, у зв`язку з скороченням його посади у відділенні та відкритті посади у відділенні м.Бахмут, оскільки поряд знаходяться інші підпорядковані відділення було запропоновано переїзд з виконанням тотожних обов`язків та залишенням заробітної плати, яку він отримував, оскільки в м.Бахмут заробітня плата є меншою. У відділенні м.Бахмут мається службовий автомобіль на якому на протязі робочого часу можливо об`їхати підпорядковані відділення для виконання посадових обов`язків. Позивач відмовився від переїзду і був звільнений на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, отримав наказ про звільнення, трудову книжку та остаточний розрахунок та будь яких претензій не мав. Звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог КЗпП України. а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та поновлення позивача на роботі. Крім того, заперечував проти поновлення позивачу процесуальних строків для звернення до суду, оскільки позивач отримавши наказ про звільнення, трудову книжку та остаточний розрахунок не мав перепон для звернення до суду, однак звернувся до суду зі спливом більше ніж тримісячного строку. Звернення позивача до Державної інспекції праці і в якому він не ставив питання про поновлення на роботі, не є належним способом захисту прав. Крім того, зазначена організація будь яких перевірок по заяві позивача не проводила. Посадові обов`язки особи, яка була прийнята після позивача, не співпадають і є різними з обов`язками позивача, до неї не входять, зокрема, відрядження до зазначених відділень та контроль за їх показниками, спілкування з клієнтами, тощо. Також банк оголошував конкурс на посаду керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів у м.Бахмут. Електронні листи на які посилається позивач не містять електронного підпису та відомостей від кого та кому направлені. Єдиним документом що свідчить про заробітну плату позивача є наказ про прийом його на роботу. Жодної скарги щодо недоотримання заробітної плати на адресу банку від позивача не зареєстровано. Суд заслухавши пояснення і доводи позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. За ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За ч.ч.1,2,3 ст.49 ЦПК України сторонни користуються рівними процесуальними правами. Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процессу. Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову не допускається. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.76 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наказу №99ОС відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» від 05 квітня 2017р. [PERSON] прийнятий з 06.04.2017р. з випробувальним терміном 3 місяці на посаду керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів відділення Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» «Регіональний Центр Північно східний» з посадовим окладом 18 800 грн. на місяць. З зазначеним наказом позивач був ознайомлений під розпис. (т.2 а.с.13) Позивач, як на підставу позовних вимог щодо заборгованість по заробітній платі посилався на копії електронних листів щодо необхідності нараховування відповідачем наступних розмірів заробітної плати: з 06.04.2017 по 30.06.2017 - 18800,00 грн. на місяць; з 01.07.2017 по 30.09.2017 - 20000 грн. на місяць; з 01.10.2017 по день звільнення (13.12.2018) - 22000,00 грн. на місяць.(т.1 а.с.28,29) Суд не може визнати зазначені копії електронних листів належними і допустимими доказами в розумінні ст.77,78 ЦПК України, оскільки єдиним документом, який встановлює погоджений розмір заробітної плати між позивачем та відповідачем є наказ №99ОС від 05.04.2017. Крім того, копії електронних листів не містять електроно цифрового підпису і не були адресовані позивачу. Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.ст. 1,21 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Позивач відповідно до вимог ст.29 КЗпП України, п.п. 3.7,3.9 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ "ПУМБ" при прийомі на роботу був ознайомлений під розпис 06.04.2017р. з посадовою інструкцією, умовами й оплатою праці; з зазначеними Правилами, Колективним договором, Кодексом корпоративної етики ПАТ «ПУМБ», що діють у Банку. Укладання трудового договору (приймання на роботу) оформлюється виданням наказу, у якому вказуються: прізвище, ім`я, по батькові працівника, дата прийняття на роботу, посада, структурний підрозділ, установлений розмір оплати праці. У наказі про прийняття на роботу оговорюються додаткові умови прийняття, а саме: установлення випробного терміну з метою перевірки відповідності працівника займаній посаді, строки трудового договору, тривалість робочого часу, якщо трудовий договір укладений на неповний робочий день або тиждень, робота за сумісництвом та інші умови, відповідно до чинного законодавства України (п. 3.10. Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ "ПУМБ"). З наказом про прийняття на роботу працівник повинен ознайомитися під підпис, який свідчить про його згоду з усіма положеннями наказу. Наказ набуває чинності з моменту його підписання. Окремі пункти наказу можуть містити інші строки ними набрання чинності (п. 3.11. Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ "ПУМБ"). Відповідно до п. 4.5. Колективного договору ПАТ "ПУМБ", при укладанні трудового договору до відома працівника доводиться розмір, порядок і строки виплати заробітної плати. З моменту прийому на роботу до моменту звільнення позивач отримував заробітну плату відповідно до наказу та штатного розкладу, а 13.12.2018 р. - повний розрахунок, про що в розрахунковому листі за грудень 2018 року зазначив про своє ознайомлення 13.12.2018р. Жодний претензій або скарг за період роботи позивача стосовно розміру заробітної плати матеріали справи не містять. Відповідно до посадової інструкції Керівника групи відділень МКК Відділення ПАТ «ПУМБ» «РЦ Північно східний» до обов`язків Керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів відноситься: - участь у формування операційного плану, розробці та реалізації заходів по залученню потенційних і утриманню діючих клієнтів малого бізнеса (п. 2.1.1 посадової інструкції); - участь в розробці організаційно - методологічних заходи щодо виконання планових показників по малому бізнес Відділення ПАТ «ПУМБ» «РЦ Північно східний» та підпорядкованих відділень (п. 2.1.2 посадової інструкції); - організація роботи по збільшенню кредитного портфеля, а також обсягів залишків на рахунках клієнтів малого бізнесу, а також збільшення комісійних доходів від підпорядкованих відділень (п. 2.1.3 посадової інструкції); - організація роботи по супроводженню сегмента малого бізнесу на етапі продажу їм банківських продуктів (п. 2.1.4 посадової інструкції); - здійснення виїзного моніторингу роботи по малому бізнесу своїх підпорядкованих відділень (п. 2.2.5 посадової інструкції); - здійснення інформаційно - консультаційної підтримки по малому бізнесу підпорядкованих відділень на етапі залучення клієнтів і продажу банківських продуктів малого бізнесу (п. 2.2.6 посадової інструкції); - здійснення контролю ефективності роботи співробітників, відповідальних за продажі і обслуговування малих корпоративних клієнтів (п. 2.2.8 посадової інструкції); - організація процесу пошуку потенційних клієнтів співробітниками підпорядкованих відділень для залучення їх на банківське обслуговування, а також продаж чинним клієнтам банківських продуктів (п. 2.2.5 посадової інструкції); - спільно зі співробітниками підпорядкованих відділень проводить зустрічі з потенційними і діючими клієнтами малого бізнесу банку з метою залучення їх на обслуговування і додаткового продажу їм банківських продуктів (п. 2.2.7 посадової інструкції); - проведення аналізу роботи клієнтських і операційних менеджерів, начальників відділень (по виконанню плану продаж, кількості та результативності проведених дзвінків і зустрічей) (п. 2.2.10 посадової інструкції); - виконання індивідуальних планових показників не нижче мінімально встановленого рівня. відповідає за ефективність роботи по малому бізнесу підпорядкованої групи відділень та менеджерів малих корпоративних клієнтів (п. 2.1.15 посадової інструкції). Відповідно до посадової інструкції Керівника групи відділень МКК Відділення ПАТ «ПУМБ» «РЦ Північно східний», керівник несе відповідальність: 1) За виконання плану малого бізнесу своїх підпорядкованих відділень і менеджерів малих корпоративних клієнтів в розмірі встановлених бізнес - показників (п. 4.1 розділу 4 посадової інструкції); 2) Збільшення продажу клієнтам малого бізнесу (п. 4.3 розділу 4 посадової інструкції). (т.2 а.с.24-27) Згідно службової записки заступника керуючого Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» Євсеева А.С. «Про зміни в організації надання банківських послуг та праці» від 18.09.2019р. за показниками першого півріччя Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» не виконав три з чотирьох планових показників: планові показники по активах; по кількості нових залучених клієнтів МКК; та найбільш важливий показник-комісійний дохід. Тільки четвертий плановий показник плану по пасивним операціям був виконаний тільки у червні, при цьому 5 місяців з січня по травень план також не виконувався. Загальне відставання від бюджету за показниками 2-х кварталів склало: по активних операціях-25,7 млн. грн.; по кількості нових залучених клієнтів МКК - 25 клієнтів; по комісійному доходу - 195 218 грн. При цьому, основне невиконання бізнес показників показали 4 відділення розташовані в Донецькій області: відділення ПУМБ в м.Бахмут, відділення №1 ПУМБ в м.Констянтинівка, відділення №1 ПУМБ в м.Покровськ, відділення №1 ПУМБ в м.Слав`янськ. Загальне відставання фактичних результатів вказаних відділень від бюджетних показників склало: по активних операціях-13,1 млн. грн.; по кількості нових залучених клієнтів МКК - 24 клієнтів; по комісійному доходу - 179 271 грн. За результатами 8 місяців у цих відділеннях погіршилась, у зв`язку з чим зберігаються високий ризик невиконання бюджетних показників і за підсумками 3 кварталу 2018р. Відставання за 8 місяців: по активних операціях-16,4 млн. грн.; по кількості нових залучених клієнтів МКК - 23 клієнтів; по комісійному доходу - 193 428 грн. Для росту бізнесу та виходу на планові показники в зазначених відділеннях керівник групи відділень малих корпоративних клієнтів Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» часто їздив у відрядження, що тягне несення для банку значних матеріальних витрат, а також затрат часу. На відрядження Керівника групи відділень Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» [PERSON] з 18.09.2018р. по 20.11.2018р. банк поніс витрати в сумі 23163,09 грн. З метою підвищення ефективності роботи відділень, що входять до Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» в сегментах МКК та МІКРО (відділення ПУМБ в м.Бахмут, відділення №1 ПУМБ в м.Констянтинівка, відділення №1 ПУМБ в м.Покровськ, відділення №1 ПУМБ в м.Слав`янськ) просив узгодити зміни в організації виробництва та праці, впровадження нового методу управління праці та переводу штатної одиниці Керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» безпосередньо у відділення ПУМБ в м.Бахмут. Вказане рішення дозволить досягти планових показників у зазначених відділеннях і в цілому по Відділенню ПУМБ «РЦ Північно східний», підвищить показники комісійного доходу за рахунок залучення нових клієнтів, приведе до найбільш ефективному витрачання коштів, зменшенню витрат на відрядження, оскільки географічне розташування м.Бахмут дозволяє здійснювати роботу у всіх відділеннях Донецької та Луганської області з оптимальною логістикою. (т.1 а.с.63-67) На підставі зазначеної службової записки 20.09.2018 р. Головою Правління ПАТ «ПУМБ» [PERSON] видано наказ №248/1 «Про зміни в організації виробництва та праці», зокрема переведенням штатної посади керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» у Відділення ПУМБ в м.Бахмут, до сфери відповідальності якої відносяться виконання плану бізнес - покажників, зазначених в п.1 наказу. (т.1 а.с. 68) На підставі наказу «Про зміни в організації виробництва та праці» від 20.09.2018 № 248/1, Управління з адміністративної роботи з персоналом Департаменту по роботі з персоналом 14.12.2018 з Відділення ПУМБ «РЦ Північно-Східний» у Відділення ПУМБ в м. БАХМУТ була переведена штатна посада Керівника групи відділень МКК Відділення, що підтверджується штатним розписом станом на 14.12.2018р. Як вбачається з наказу голови правління ПУМБ №1029 ЗПОС від 08.10.2018р. у зв`язку з невиконаннями показників залучення клієнтів і суми комісійного доходу у сегментах МКК та МІКРО у відділеннях, які розташовані в Донецькій та Луганській областях, а також з метою підвищення ефективності роботи зазначених відділень та Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» 1) Запровадити зміни в організації надання банківських послуг та праці, передбачивши розміщення з 14.12.2018р. одного робочого місця Керівника групи відділень Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» за адресою: Донецька область, м.Бахмут, вул.Незалежності,58. 2) З 14.12.2018р. перевести Керівника групи відділень Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» [PERSON] за його згодою на роботу в іншу місцевість за адресою: [ADDRESS] . Без зміни його трудових функцій та умов оплати праці відповідно до внутрішніх нормативних документів Банку, доручивши йому у межах своїх повноважень, визначених посадовими обов`язками, здійснювати кураторство підзвітних відділень. 3) Управлінню з адміністративної роботи з персоналом Департаменту по роботі з персоналом у відповідності зі ст.32 КЗпП України, до 13.12.2018р. письмово попередити Керівника групи відділень Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» [PERSON] Про зміни істотних умов праці у зв`язку зі змінами в організації банківських послуг та праці. У разі незгоди [PERSON] на продовження роботи в нових умовах припинити трудовий договір з ним за пунктом 6 ст.36 КЗпП України. Підстава: службова записка заступника керуючого Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» «Про зміни в організації надання банківських послуг та праці» від 18.09.2019р. (т.1 а.с.69, т.2 а.с.20) Відповідно до вимог статті 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Запровадження змін в організації виробництва і праці є правом роботодавця, який вправі самостійно визначити найбільш вигідні умови здійснення його господарської діяльності, що узгоджується з висновком викладеним у Постанові Верховного суду України від 21.02.2018 у справі №761/3388/15-ц. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено судам, що припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів виробництва і технологій, освоєння нових методів праці, тощо). Повідомленням керуючого відділенням ПУМБ «РЦ Північно східний» [PERSON] від 10.10.2018р. [PERSON] поставлений до відому, що згідно наказу №1029 ЗПОС від 08.10.2018р. у зв`язку зі змінами в організації праці виникнуть істотні зміни умов праці. Відповідно до ст.32, п.6 ст.36 КЗпП України з 14.12.2018р. трудові відносини будуть продовжуватися на наступних умовах: Підрозділ відділення ПУМБ в м.Бахмут за адресою м.Бахмут, вул.Незалежності,58. Посада: керівник відділень Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний». Заробітна плата 18800 грн. до утримання всіх податків, зборів та обов`язкових платежів. В разі відмови трудовий договір буде розірваний 13.12.2018р. на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці. [PERSON] ознайомившись з повідомленням 10.10.2018р. зазначив про свою незгоду. (т.2 а.с.21) Наказом керуючого відділенням ПУМБ «РЦ Північно східний» [PERSON] від 04 грудня 2018р. за №285 ОС [PERSON] , керівник відділень Відділення ПУМБ «РЦ Північно східний» звільнений 13.12.2018р. згідно п.6 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. З виплатою [PERSON] компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки за період роботи з 06.04.2018р. по 13.12.2018р. у кількості чотирьох календарних днів та вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Підстава: наказ №1029 ЗПОС від 08.10.2018р., повідомлення про зміну істотних умов праці від 10.10.2018р. (т.1 а.с.11) [PERSON] в день звільнення 13.12.2018р. отримав трудову книжку та кінцевий розрахунок, про що мається його власний розпис. (т.2 а.с.22,23) Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] з 06.04.2017р. працював на посаді керівника групи відділень малих корпоративних клієнтів відділення Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» «Регіональний Центр Північно східний» та 13.12.2018р. звільнений згідно п.6 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. (т.1 а.с.13,14) За договором дарування від 01.11.2013р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Т.А. в р.№4654 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у власність дарунок, який складається з 3/6 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 01.11.2013р. зазначена частина вказаного будинку належить [PERSON] (т.1 а.с.30-33) [PERSON] , який проживає в Полтавській області звертався до Головного управління Держпраці у Х/О 29.12.2018р. щодо невиплати узгодженої на його думку заробітної плати, звільненні за п.6 ст.36 КЗпП України, що суперечить діючому законодавству, оскільки жодних суттєвих змін умов праці та підстав для таких в ПАТ ПУМБ не відбулося. Також зазначав, про ненадання днів відпустки за донорство крові. Просив перевірити законність дій роботодавця і в разі підтвердження таких зобов`язати відшкодувати всі належні йому грошові суми, премії та зобов`язати роботодавця дотримуватися законодавства України. (т.1 а.с.39,40) Суд приходить до висновку, що відповідачем дотриманні наведені норми права, оскаржуваний наказ виданий з метою впровадження змін в організації виробництва та праці зазначених відділень банку, нових методів управління праці та зниження витрат відповідача. Визначаючи розумний баланс між інтересами позивача та відповідача, суд виходить з того, що у досліджуваній правовій ситуації право відповідача на застосування об`єктивних та обґрунтованих змін в організації виробництва і праці підприємства переважає над приватними інтересами позивача. Враховуючи, що позивач не надав згоди на переведення на роботу в іншу місцевість, суд відхиляє доводи заявника щодо невиконання відповідачем під час видання оскаржуваного наказу вимог статті 120 КЗпП України та статті 12 Закону України "Про оплату праці". Відповідно до наведених норм права, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з переведенням, прийняттям або направленням на роботу в іншу місцевість. Працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це пов`язано з переїздом в іншу місцевість, виплачуються: вартість проїзду працівника і членів його сім`ї; витрати на перевезення майна; добові за час перебування в дорозі; одноразова допомога на самого працівника і на кожного члена сім`ї, який переїжджає; заробітна плата за дні збору в дорогу і влаштування на новому місці проживання, але не більше шести днів, а також за час перебування в дорозі. Таким чином, питання дотримання законодавства щодо відшкодування витрат та одержання інших компенсаційних виплат у зв`язку з переведенням на роботу до іншої місцевості може розглядатися лише стосовно тих працівників, які надали згоду на таке переведення. Крім того, суд критично відноситься до пояснювальних записок долучених позивачем до позовної зави, оскільки відсутні докази того, що ці пояснювальні записки складені на вимогу відповідача у дати зазначені у тексті, а також, що записки не мають будь якої реєстрації канцелярії Відділення ПУМБ «РЦ Північно-Східний». Позивачем не заперечувалось наявність канцелярії у відділенні чи можливість направлення надіслання пояснень через пошту, однак [PERSON] зазначив, що не міг цим скористатись, т.я. постійно не находився у офісі. У свою чергу, представник відповідача не визнав факт витребування у позивача вказаних пояснювальних записок та зазначив, що за час роботи позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача та його представника щодо тиску відповідача і намагання звільнити його за будь-яких умов. Доводи позивача та його представника про те, що саме працівник [PERSON] була прийнята на роботу у Відділення ПУМБ «Регіональний центр Північно-Східний» замість позивача з аналогічними посадовими обов`язками не знайшло свого підтвердження та спростовується матеріалами справи. Судом встановлено, що посадові інструкції позивача та [PERSON] не є аналогічними та не співпадають, зокрема [PERSON] виконує методологічні функції, розробляє та впроваджує нормативні документи щодо продукту банку та у неї відсутні обов`язки по координації роботи куріруємих відділень (п.2.1.), участі у формуванні операційного плану, розробки та залучення клієнтів (п.2.1.1.), організації роботи по збільшенню кредитного портфелю (п.2.1.3.), організації роботи по супроводу клієнтів на етапі продажу їм банківських продуктів (п.2.1.4.), здійснення виїзного моніторингу роботи куріруємих відділень відповідно до графіку (п.2.2.5.), здійснення контролю ефективності роботи співробітників, які відповідають за продажі, здійснення перевірки рівня знань співробітників, ініціювання навчальних заходів для працівників відділень (п.п.2.2.4., 2.2.8.,2.2.9), сумісно з співробітниками відділень проведення зустрічей з потенційними та діючими клієнтами (п.2.2.7.), проведення коуч-сесій з менеджерами та сумісних зустрічей з клієнтами (п.2.2.11.), проведення оцінки роботи співробітників куріруємих відділень відповідальних за продажі; участь у в процесі підбору і узгодження співробітників на посади відділу (сектору) по обслуговуванню малих корпоративних клієнтів; виконання індивідуальних планових покажників не нижче мінімально встановленого рівня (пп. 2.2.2., 2.2.14., 2.1.15), тощо. Так, за клопотанням позивача, на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2019 відповідач надав: штатні розклади ПУМБ що стосуються Відділення «Регіональний центр Північно-Східний» та Відділення ПУМБ в м. Бахмут станом на дату звільнення позивача (13.12.2018) та на теперішній час; документи ПУМБ, що підтверджують зміни в організації виробництва і праці станом на 13.12.2018: наказ про зміни в організації виробництва та праці, звітні документи, що підтверджують фактичну зміну організації виробництва та праці; документи щодо роботи у Відділенні ПУМБ «Регіональний центр Північно-Східний» осіб з виконанням обов`язків пов`язаних із обслуговуванням малих корпоративних клієнтів станом на теперішній час: накази про прийняття на роботу, посадові інструкції. Не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди з огляду на наступне. В силу положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Доводи позивача про те, що порушення його законних прав при звільненні призвели до моральних страждань суперечать наявним у справі доказам, в їх сукупності та взаємозв`язку, яким судом дана відповідна оцінка вище. Даних про неправомірність дій відповідача при звільненні позивача матеріали справи не містять. Позивач самостійно відмовився від продовження трудових відносин і суду не надано будь-яких доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань позивачу діями відповідача, а також розміру заявленої шкоди. В зв`язку з необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог в цій частині відсутні підстави для їх задоволення. Стосовно доводів учасників спору стосовно строків звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи зі змісту ст.ст.257,267 ЦК України їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, чи не оспорювалось, суд повинен відмовити не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Основним нормативно-правовим актом, який регулює питання пов`язані з існуванням інституту позовної давності (строків звернення до суду) є ЦК України в якому визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст.257); для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала, порівняно із загальною позовною давністю (ст.258). Тобто лише у випадках, прямо передбачених у законах, застосовується позовна давність відмінна від загальної. У сфері регулювання трудових відносин позовна давність визначена в ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Встановленні статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Європейський суд з прав людини у п. 23 рішення у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах -учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Враховуючи, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості і останнім не було доведено самого суб`єктивного цивільного права та факту його порушення в задоволенні позову в повному обсязі належить відмовити саме за необґрунтованістю. Відповідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі при поданні позову про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу звільняються від сплати судового збору, у зв`язку з чим, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed