Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ІП «Агро-Вільд Україна» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - реєстраційна служба Жашківського управління юстиції В обгрунтування свої позовних вимог вказала, що 15 січня 2013 року між нею та ІП «Агро-Вільд Україна» був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею1,7199 га, кадастровий номер 7120981200:02:001:0026 наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області строком на 5 (п`ять) років. Вказаний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Жашківському районі. Взимку 2019 року позивачу стало відомо, що орендар ІП «Агро-Вільд Україна» заключив з нею договір оренди земельною ділянки терміном до 29.12.2027 року. На вимогу позивача орендар надав один із примірників договору оренди землі без номера від 21.08.2013 року, в якому вказано, що договір укладено до 29.12.2027 року. При вчиненні цього договору встановлено, що в графі «підпис сторін орендодавець» стоїть підпис, вчинений не позивачем, а невідомою особою. Так само й в акті приймання-передачі об`єкта оренди від 21.08.2013 року. Крім того їй повідомили, що вказаний договір зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 19.02.2015 року. Договір оренди землі від 21.08.2013 року (нова редакція) та акт приймання - передачі об`єкта оренди до договору оренди від 21.08.2013 року, примірник якого передав орендар, підписаний орендарем, а в розділі «підпис орендодавця» стоїть підпис, який виконаний не позивачем, а іншою особою. Крім цього в п. 8 договору оренди землі від 21.08.2013 року і в інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 180986554 вказано, що договір діє до 29.12.2027 року. Вказані факти свідчать про те, що орендар при заключенні договору оренди землі вчинив дії які не відповідали її внутрішній волі ( намірам) оскільки термін дії договору до 29.12.2027 року з нею не обговорювався. Позивачка вважала, що між нею та орендарем діють умови договору оренди від 15.01.2013 року і термін дії цього договору становить 5 років і закінчується 29.12.2018 року. Крім цього позивач взагалі не знала про існування нової редакції договору оренди землі від 21.08.2013 року зі строком оренди до 29.12.2027 року. З таких підстав, договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 7199 га кадастровий номер 7120981200:02:001:0026, що розташована в адміністративних межах Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, який укладений між позивачем та орендарем, повинен бути визнаний недійсним, оскільки не відповідає внутрішній волі позивача. Ухвалою Жашківського районного суду від 04.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 07.10.2020 року від представника позивача адвоката Стовбуна О.А. надійшла заява про зміну предмету позову, в якій викладено прохальну частину в наступній редакції: - усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 1,7199 га кадстровий номер 7120981200:02:001:0026, яка належить позивачу [PERSON] та знаходиться в адміністратвиних межах Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області; - зобов`язати реєстраційну службу Жашківського районного управління юстиції Черкаської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7199 га, кадастровий номер 7120981200:02:001:0026, що розташована в адміністративних межах Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, який укладено між позивачем та Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна». Судові витрати та витрати на проведення почеркознавчої експертизи покласти на відповідача. Ухвалою від 27.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності та у відсутності представника позивача адвоката Стовбуна О.А.. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача ІП «Агро-Вільд України» адвокат Шквира Світлана Василівна не з`явилася, при цьому до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності та просила прийняти рішення по наявних матеріалах та доказах. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Реєстраційної служби Жашківського районного управління юстиції не з`явився по невідомих суду причинах. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Судом установлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 1,72 га, кадастровий номер 7120981200:02:001:0026, яка знаходиться в адміністративних межах Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 976523 від 07.02.2008 року. Статтею 93, ч.4 ст.124 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкового платного володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Частиною 1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 21.08.2013 року між [PERSON] та Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» в особі генерального директора Піскарьової Наталії Сергіївни, яка діє на підставі Статуту був укладений договір оренди земельної ділянки (нова редакція) площею 1,72 га, право оренди згідно з яким зареєстровано державним реєстратором Жашківського районного управління юстиції Сокоренко В.М. від 19.02.2015 року, індексний номер 19499136, строк дії до 29.12.2027 року (а.с. 11-12). У ході підготовчого розгляду за клопотанням позивача ухвалою суду від 17.02.2020 р. провадження у справі було зупинено та призначено судово-почеркознавчу експертизу. З висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16.04.2020 р. № 260,265/20-23 вбачається, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» оригіналу договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 7120981200:02:001:0026 в межах Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, укладеного 21 серпня 2013 року [PERSON] з ІП «Агро-Вільд Україна», виконаний не [PERSON] ( а.с. 72-76). Таким чином, у досліджуваних спірних правовідносинах встановлено відсутність волевиявлення учасника правочину (позивача), яке б відповідало його внутрішній волі, яка мала бути спрямована на реальне настання певних правових наслідків, що обумовлені таким правочином. За відсутності відповідного волевиявлення учасника правочину такий правочин не спричиняє виникнення у цієї особи як прав, так й обов`язків, обумовлених змістом такої домовленості. Оскільки позивач, як орендодавець, не підписувала спірний договір оренди землі, згоди та повноважень на укладання й підписання договору іншій особі не надавала, є всі підстави вважати доведеною відсутність у позивача волевиявлення на укладання спірного договору оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.320 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власнику. Право власності є непорушним. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.3 ч. ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6, 627 ЦК України). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі ) Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року ( справа № 145/2047/16-ц) наведено наступний правовий висновок : Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення права законного володільця відповідних земельних ділянок. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не підписувала спірний договір оренди землі (нова редакція) від 21.08.2013 року, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому суд вбачає підстави для повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки. У відповідності положень ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч.4,6 ст.139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до квитанції № 1 (дублікат) від 08.04.2020 р. позивач [PERSON] сплатила 6537 грн. 60 коп. за проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16.04.2020 р. № 260,265/20-23. При зверненні до суду з позовною заявою позивачкою [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп., що підтверджується квитанціями № 0.0.1508845626.1 від 30.10.2019 року, № 0.0.1508845506.1 від 30.10.2019 року. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved