Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось в суд з позовною заявою та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/V 3336 від 30.01.2007 року в сумі 71205,97 (доларів США), що за курсом 9,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.02.2014 року складає 643701.95 грн. вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк": -предмет застави - автомобіль марки IVECO, модель: EUROSTAR, рік випуску: 2001, тип ТЗ: сідловий тягач, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та н/причіп бортовий - Е марка SCHMITZ, модель: S 01, рік випуску: 1997, тип ТЗ: н/причіп бортовий - Е, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] , що належать на праві власності [PERSON]; -комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля марка IVECO, модель: EUROSTAR, рік випуску: 2001, тип ТЗ: сідловий тягач, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та н/причіп бортовий - Е марка SCHMITZ, модель: S 01, рік випуску: 1997, тип ТЗ: н/причіп бортовий - Е, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] , що належать на праві власності [PERSON] (82400, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки IVECO, модель: EUROSTAR, рік випуску: 2001, тип ТЗ: сідловий тягач, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та н/причіп бортовий - Е марка SCHMITZ, модель: S 01, рік випуску: 1997, тип ТЗ: н/причіп бортовий - Е, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] , що належать на праві власності відповідачу [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію т/з замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приат Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 30.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № E/V 3336 на отримання кредиту у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.10.2011. Позивач зобов'язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмірі 28 000 доларів США. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 25.02.2014, року має заборгованість - 71205.97 (Долар США), яка складається з наступного: 20719.47 (Долар США) - заборгованість за кредитом; 27255.19 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 693.35 (Долар США) - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 19120.86 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; : також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 27.65 (Долар США) - штраф (фіксована частина); 3389.44 (Долар США) - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і відповідач 30.10.2007 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль марки IVECO , модель: EUROSTAR, рік випуску: 2001, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та н/причіп бортовий - Е марка SCHMITZ, модель: S 01, рік випуску: 1997, тип ТЗ: н/причіп бортовий - Е, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] , що належать на праві власності відповідачу [PERSON] Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. З метою забезпечення виконання зобов'язання 30.10.2007 року сторони уклали договір застави рухомого майна, внаслідок якого позивач надав у заставу автомобіль Івеко, 2001 року випуску та сідловий тягач, 1997 року випуску. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та додатково пояснив, що згідно актів прийому передачі транспортних засобів, на вимогу заставодержателя автомобіль марки IVECO , модель: EUROSTAR, рік випуску: 2001, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та н/причіп бортовий - Е марка SCHMITZ, модель: S 01, рік випуску: 1997, тип ТЗ: н/причіп бортовий - Е, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] , що належать на праві власності відповідачу [PERSON],05 жовтня 2010 року були вилучені у відповідача та передані позивачу згідно розпорядження адміністрації банку, за підписами працівників ПАТ КБ «Приватбанку» [PERSON] та [PERSON], також повідомив, що сідловий напівпричеп продано за 64 тис. гривень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, до справи долучали письмові заперечення відповідно до яких просять в задоволенні позовних вимог відмовити, так як позивач пропустив строк позовної давності, оскільки рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, від 27.10.2010 року, справа № 2/846/10, розірвано кредитний договір № Е/V 3336 від 30.10.2007 року та договір застави автомобіля від 13.10.2007 року, відтак строк позовної давності закінчився 13.10.2010 року, а з даним позовом позивач звернувся 17.03.2014 р. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 30.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № E/V 3336 на отримання кредиту у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.10.2011. Позивач зобов'язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмірі 28 000 доларів США. Станом на 25.02.2014 року відповідач має заборгованість перед позивачем - 71205.97 (Долар США), яка складається з наступного: 20719.47 (Долар США) - заборгованість за кредитом; 27255.19 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 693.35 (Долар США) - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 19120.86 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;: також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 27.65 (Долар США) - штраф (фіксована частина); 3389.44 (Долар США) - штраф (процентна складова). Згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання , забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна перед іншими кредиторами. Відповідно до ч. 1,3 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Ч. 1. ст. 26 цього ж Закону визначено одну із процедур звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. 30.10.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір застави автомобіля. Відповідно до договору застави рухомого майна 30.10.2007 р. відповідач надав в заставу автомобіль марки IVECO , модель: EUROSTAR, рік випуску: 2001, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та н/причіп бортовий - Е марка SCHMITZ, модель: S 01, рік випуску: 1997, тип ТЗ: н/причіп бортовий - Е, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] . Відповідно до п.15.9 договору застави автомобіля від 30.10.2007 р. заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов'язань на момент розірвання або внесення змін. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2010 року розірвано кредитний договір № E/V 3336 від 30 жовтня 2007 року укладений між позивачем та відповідачем про надання кредиту в сумі 28 000 доларів США та договір застави автомобіля автомобіль марки IVECO , модель: EUROSTAR, рік випуску: 2001, тип ТЗ: сідловий тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та н/причіп бортовий Е марка SCHMITZ, модель: S 01, рік випуску: 1997, тип ТЗ: н/причіп бортовий - Е, No кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність не може застосовуватись без заяви сторони. Сторона має право зробити таку заяву в будь-який час до винесення рішення, в тому числі під час судових дебатів. Якщо позовна давність минула, і відповідач зробив заяву про її застосування, це є підставою для відмови у позові. За наявності поважних причин пропуску позовної давності суд захищає порушене право. Поважними слід визнавати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходились під його контролем. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідачем [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до роз'яснень абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблене до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, оскільки кредитний договір № E/V 3336 та договір застави автомобіля від 30 жовтня 2007 року укладені між позивачем та відповідачем розірвані рішенням Стрийського міськрайонного суду від 27 жовтня 2010 року, то строк позовної давності сплив 27.10.2013 року. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, а зважаючи на те, що відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд прийшов до обґрунтованого та переконливого висновку, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави по заборгованості по кредитному договору слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed