Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON]звернулася до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким поновити її на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної лікарні, стягнути з Рожнятівської центральної районної лікарні на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 20 830,48 гривень, стягнути з Рожнятівської центральної районної лікарні на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 гривень, стягнути з Рожнятівської центральної районної лікарні на її користь сплачений судовий збір в сумі 4500 гривень та оплату за надання кваліфікованої правничої допомоги в сумі 1000,00 гривень, зобов'язати адміністрацію Рожнятівської ЦРЛ провести розрахунок і виплатити їй середній заробіток з 30.08.2018 р по день поновлення на роботі. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що на підставі наказу № 192 від 08 липня 1981 року вона прийнята в Рожнятівську центральну районну лікарню на посаду дільничного терапевта, де працювала в поліклінічному відділені лікарні. У відповідності до наказу головного лікаря Рожнятівської центральної районної лікарні [PERSON] № 63 від 06.04.2017 '' Про переведення [PERSON] на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини-сімейного лікаря АЗПСМ села Нижній Струтин " її було переведено на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини-сімейного лікаря АЗПСМ села Нижній Струтин з 06.06.2017. Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 її поновлено на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної районної лікарні. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. Оскільки головний лікар Рожнятівської районної лікарні [PERSON] в добровільному порядку не поновив її на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення, а вимагав примусового виконання постанови Верховного Суду, вона звернулась до Рожнятівського районного відділу Державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2/350/525/2017, виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області 04.07.2018. Виконавче провадження було відкрите 05.07.2018 . 30.07.2018 був виданий наказ № 259 К" Про поновлення на посаді терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ [PERSON].", в якому вказано, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2018 ВП 56710548 скасовується п. 1.4 наказу № 63, виданого 06.04.2017 Рожнятівською районною центральною лікарнею "Про переведення [PERSON] на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини-сімейного лікаря АЗПСМ села Нижній Струтин з 06.06.2017", поновити [PERSON] на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної лікарні з 30.07.2018, начальника відділу кадрів ознайомити її з наказом. На підставі даного наказу, постановою головного державного виконавця Гулянич О.М. від 30.07.2018 закінчено виконавче провадження. Однак головний лікар Рожнятівської центральної районної лікарні [PERSON] фактично не поновив її на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення, а 30.07.2018 звернувся до голови профспілкового комітету Рожнятівської ЦРЛ [PERSON] з поданням № 01-06/931 «Про отримання згоди на звільнення працівника», в якому просив дати згоду на звільнення її, [PERSON]- лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ згідно п.1 ст.40 КЗпП України, мотивуючи відсутністю в штатному розписі поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ посади лікаря - терапевта дільничного і що вона відмовилася від запропонованої посади лікаря терапевта АЗПСМ смт.Рожнятів та лікаря-терапевта для надання екстренної допомоги відділення невідкладної (екстренної) допомоги з травмпунктом, долучивши два акти від 02.07.2018 та від 30.07.2018. Наказом № 262-К, виданим 31.07.2018 головним лікарем Рожнятівської центральної районної лікарні [PERSON] ''Про звільнення з посади лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ [PERSON]." її звільнено з посади лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ 31.07.2018 згідно п.1 ст.40 КЗпП України, відділу кадрів ознайомити її з наказом та оформити звільнення, а бухгалтерії провести повний розрахунок. Підставою її звільнення в наказі головний лікар вказує те, що на підставі рішення двадцятої сесії сьомого демократичного скликання від 29.03.2018 за № 391-20/2018 "Про створення комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги Рожнятівської районної ради Івано-Франківської області", наказ №58 «Про можливе вивільнення" від 27.04.2018, попередження про можливе вивільнення від 02.05.2018 за № 01-6/524, акт №1, складеного 02.07.2018 «Про відмову [PERSON] про переведення на запропоновану посаду терапевта дільничного АЗПСМ смт.Рожнятів", акт №2, складеного 30.07.2018 " Про відмову [PERSON] про переведення на іншу запропоновану посаду", наказ №207 К від 02.07.2018 «Про внесення змін в штатний розпис Рожнятівської ЦРЛ", наказ № 213 від 04.07.2018 «Про внесення змін в штатний розпис Рожнятівської ЦРЛ, АЗПСМ та ФАПів" та протоколу засідання профспілкового комітету Рожнятівської ЦРЛ №17 від 31.07.2018. Вважає, що відповідачем незаконно звільнено її з посади лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної районної лікарні. Правових підстав у головного лікаря [PERSON] щодо не поновлення її, [PERSON], на посаді лікаря- терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної районної лікарні не було. Оскільки 30.07.2018 наказом № 259 К її поновлено на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ і в той же день комісія складає акт про відмову на переведення на посаду лікаря-терапевта для надання екстренної допомоги відділення невідкладної екстренної допомоги Рожнятівської ЦРЛ, а 31.07.2018 головний лікар [PERSON] видає наказ № 261-К про звільнення її з вказаної посади з цього ж дня згідно ст.40 п.1 КЗпП України, якою передбачено, що трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату працівників. Вчинивши ці дії, головний лікар Рожнятівської ЦРЛ порушив вимоги ст.49-2 ч.І КЗпП України, якою передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. За час вимушеного прогулу після незаконного переведення її на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини АЗПСМ с. Нижній Струтин Рожнятівського району та звільнення з посади лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної районної лікарні за період з 11.08.2017 по 29.08.2018 вона втратила заробіток в розмірі 20 830,48 гривень з врахуванням відрахувань з заробітної плати.. Також, незаконними діями відповідача їй завдано моральну шкоду. На початку квітня 2017 року був виданий наказ про переведення її, [PERSON], на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря АЗПСМ с. Нижній Струтин. Шляхом довготривалих судових засідань наказ було визнано незаконним та скасовано рішенням ВС від 16.05.2018. Однак, під час оскарження наказу головного лікаря про її незаконне переведення, на робочому місці до неї неодноразово застосовувались моральні утиски та приниження. Вона втратила довіру та репутацію серед колег. Так, від 04.09.2017, їй за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці (29.08.2017, 30.08.2017, 31.08.2017) оголошено догану та стягнуто заробітну плату за три дні. Однак, будь-яких порушень трудової дисципліни з її боку не було, а оголошення їй догани не мало законного підґрунтя і було наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та безпосереднім її керівництвом. Відповідно до чинного трудового законодавства, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Після винесення їй догани, до неї застосовувались заходи дисциплінарного впливу як до несумлінного працівника, який недодержується трудової дисципліни. При цьому її ознайомлено з наказом керівника Рожнятівської ЦРЛ про покладення на неї додаткового обов'язку подавати короткий звіт-аналіз свого робочого часу проведеного на дільницях. Також не було роз'яснено у якій формі подавати звіт та за який період. Стверджує, що існує факт упередженого ставлення до неї та постійні утиски на робочому місці, а також те, що їй не було надано конкретного списку осіб, яких вона обслуговує на дільниці відповідно до нормативів навантаження (кількість прикріпленого населення) на лікарів. Не було надано перелік документації, яку вона повинна вести. ЇЇ не забезпечили жодними канцелярськими товарами для ведення відповідної документації та амбулаторними картками. Також для обслуговування викликів її не забезпечили необхідним транспортом. Вищезазначене положення випливає з акту допуску до роботи та ознайомлення із умовами праці лікаря загальної практики - групи професіоналів сімейної медицини [PERSON] від 16.08.2017. Також від неї вимагали виконання роботи, не передбаченої договором, що суперечить ст. 31 КЗпП. Так, 30.08.2017 вона зверталась до головного лікаря Рожнятівської ЦРЛ [PERSON] із заявою з приводу неможливості виконання в повній мірі покладених функцій, відповідно до положень посадової інструкції в силу об'єктивних обставин та незаконного переведення її із посади дільничного терапевта на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини. У зв'язку з утисками на роботі з боку головного лікаря [PERSON], надмірним контролем та постійним перебуванням у стані стресу у неї різко погіршився стан здоров'я, стався гіпертонічний криз. Моральне переслідування на робочому місці, створення напруженої, ворожої, атмосфери, усвідомлення факту порушення її трудових прав і водночас виконання трудових функції у вищеописаних умовах негативно вплинуло на її стан здоров'я, призвели до душевних, психічних та фізичних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. Незважаючи на позитивне вирішення в суді справи на її користь, протягом тривалого часу головний лікар відмовлявся виконати рішення, навіть в примусовому порядку. Сприяли вчиненню правопорушення зі сторони головного лікаря і бездіяльність державного виконавця. Відмова виконати рішення ВС, оскарження бездіяльності державного виконавця зумовили виникнення напруженої, стресової, психотравмуючої ситуації. Непоправної шкоди здоров'ю та психоемоційному стану завдало також незаконне звільнення. Незаконне переведення, моральні утиски, постійні приниження, відмова від виконання рішення суду, незаконне звільнення - все це супроводжувалось довготривалими переживаннями і спричинило також депресивний стан, істотні вимушені зміни в житті. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного їй, було завдано непоправиму моральну шкоду, яку вона оцінює в 300 000,00 гривень. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з наведених у позовній заяві мотивів, однак неодноразово уточнювала та наполягала, що єдиною правовою підставою для її поновлення на роботі за її позовом є постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року, а не порушення відповідачем вимог ст.49-2 ч.1 КЗпП України. Поновлення її на роботі на підставі рішення Верховного Суду мало суто формальний характер, оскільки після видачі 30.07.2018 наказу про її поновлення, її фактично не було поновлено на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення, а 31.07.2018 звільнено з посади лікаря - терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ. У зв"язку з цим вважає, що рішення Верховного Суду відповідачем не виконано. Вважає, що поновлення на роботі повинно відбуватися не через порушення вимог ст.49-2 ч.1 КЗпП, тому і не оспорює законність наказу від 31.07.2018, а в зв"язку з невиконанням постанови Верховного Суду. Не заперечує, що при звільненні 31.07.2018 з роботи їй пропонували посаду лікаря приймального покою, а також посаду дільничного лікаря - терапевта амбулаторної практики сімейної медицини, однак вона відмовилася від запропонованих посад, оскільки вважає за доцільне поновитися спочатку на посаді на якій вона працювала раніше, тобто на посаді лікаря - терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ, як цього вимагає рішення Верховного Суду, а після цього буде розглядати пропозиції відповідача про зайняття інших посад. Представник відповідача Озар М.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив мотивуючи тим, що позивачка працювала на посаді лікаря - терапевта дільничного поліклінічного відділення ЦРЛ. З 6 червня 2017 року [PERSON] була переміщена на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини АЗПМС с.Нижній Струтин, однак позивачка оскаржила вказане переведення і рішенням Верховного Суду її поновлено на вказаній посаді. На виконання рішення суду [PERSON]було поновлено на посаді, про що було видано наказ. До і після поновлення її на посаді з позивачкою велися переговори про переведення її на іншу посаду, яка б її влаштовувала, зокрема їй пропонувалася посада лікаря приймального покою, а також посада дільничного лікаря - терапевта амбулаторної практики сімейної медицини, однак [PERSON] відмовилася. У зв"язку з відмовою позивачки від запропонованих посад, її знову було звільнено на підставі ст.40 ч.1 КЗпП. Вважає позов про поновлення на роботі безпідставним, оскільки позивачка вважає правовою підставою для її поновлення на посаді рішення Верховного Суду, яке відповідач виконав. Позивачці здійснено виплату усіх належних сум, і в даний час заборгованості по зарплаті немає. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вважає позов безпідставним. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 08 липня 1981 року позивачка [PERSON]перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем працюючи на посаді дільничного лікаря-терапевта поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ ( а.с.14) та була закріплена на приписними дільницями у с. Верхній Струтин, с. Ясеновець, с.Іванівка Рожнятівського району Івано-Франківської області. Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 16 листопада 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Скасовано пункт 1.4 наказу № 63, виданого 6 квітня 2017 року головним лікарем Рожнятівської ЦРЛ [PERSON] «Про переведення [PERSON] на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини - сімейного лікаря АЗПСМ с. Нижній Струтин з 6 червня 2017 року». У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Рожнятівської ЦРЛ на користь [PERSON] 640 грн.у відшкодування судових витрат (а.с.87-87 зворот). Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін . Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року заочне рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення. Поновлено [PERSON] на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної районної лікарні ( а.с.16-21). 05.07.2018 головним державним виконавцем Рожнятівського районного відідлу ДВС відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/350/525/2017, який виданий 04.07.2017 Рожнятівським районним судом на виконання рішення Рожнятівського районного суду від 16.11.2017 в частині скасування п.1.4 наказу № 63 виданого 06.04.2017 головним лікарем Рожнятівської ЦРЛ [PERSON].№ про переведення [PERSON] на посаду лікаря практики сімейної медицини-сімейного лікаря АЗПСМ села Нижній Струтин з 06.06.2017 , та на виконання постанови Верховного Суду від 16.05.2018 про поновлення [PERSON] на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної районної лікарні" ( а.с.51). Відповідно до наказу № 259 К від 30 липня 2018 року «Про поновлення на посаді терапевта-дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ [PERSON].», на виконання Постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2018 ВП 56710548, скасовано п. 1.4 наказу № 63, виданого 06.04.2017 Рожнятівською районною центральною лікарнею "Про переведення [PERSON] на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини-сімейного лікаря АЗПСМ села Нижній Струтин з 06.06.2017 ", поновлено [PERSON] на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської центральної лікарні з 30.07.2018. Зобов"язано начальника відділу кадрів ознайомити [PERSON] з наказом (а.с.25). Постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2018 підтверджено, що рішення Рожнятівського районного суду в частині скасування п. 1.4 наказу № 63, виданого 06.04.2017 Рожнятівською районною центральною лікарнею" Про переведення [PERSON] на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини-сімейного лікаря АЗПСМ села Нижній Струтин з 06.06.2017 ", та постанова Верховного Суду від 16.05.2018 виконані, тому виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/350/525/2017, закінчено ( а.с.55). Позивачка підтвердила ту обставину, що вона ознайомлена з постановою про закінчення виконавчого провадження з якою не погоджувалася, у зв"язку з чим оскаржувала її до Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Підтвердила позивачка і те, що вона ознайомлена з наказом про поновлення її на роботі, який отримала у відділі ДВС. Тобто судом встановлено, що [PERSON] ознайомлена з наказом про поновлення її на посаді. За змістом ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Аналіз даної норми дає підстави стверджувати, що особа вважається поновленою на роботі , коли роботодавцем видано наказ про поновлення на роботі, внесено запис у трудову книжку. Таке ж правило закріплено і в ст.65 Закону України" Про виконавче провадження" згідно якої рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Копією трудової книжки [PERSON] підтверджено, що вона поновлена на посаді лікаря-терапевта дільничного поліклінічного відділення Рожнятівської ЦРЛ 30.07.2018 ( а.с.15). За таких обставин, рішення Рожнятівського районного суду від 16 листопада 2017 року та постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 виконані. В основу свої позовних вимог позивачка посилається і на те, що рішення в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, але так і залишилось не виконане у законний спосіб, оскільки вона вимушена була звертати рішення до примусового виконання. З цього приводу слід зазначити наступне. Рішення про поновлення на роботі працівника, незаконно звільненого з роботи або незаконно переведеного на іншу роботу, підлягає негайному виконанню (ст. 65 Закону "Про виконавче провадження", ст. 430 ЦПК). Однак це не означає, що дії по виконанню рішення про поновлення на роботі повинні відбуватися негайно після проголошення рішення незалежно від волі працівника, поновленого судом на роботі. Визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому воно не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника, тому тільки за заявою поноволеного працівника судом видається виконавчий лист. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні позивачка суду пояснила,що єдиною правовою підставою для її поновлення на роботі за її позовом є постанова Верховного Суду від 16.05.2018, тому не оспорює законність наказу від 31.07.2018 та не підтримує вимогу про поновлення її на роботі з підстав порушення вимог ст.49-2 ч.1 КЗпП чи інших вимог законодавства про працю. Однак на підставі вищенаведених доказів судом встанволено, що рішення Верховного Суду на даний час є виконаним. Тому з врахуванням принципу диспозитивності у цивільному процесі, у відповідності до якого позивачка не підтримує вимогу про поновлення її роботі з підстав порушення вимог ст.49-2 ч.1 КЗпП чи інших вимог законодавства про працю,її вимога про поновлення на посаді на підставі постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року не підлягає задоволенню. Не підлягає задоволення і вимога позивачки про стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки нарахування та виплату таких коштів проведено, що підтверджено довідкою № 190-03-30/112 від 10.08.18 ( а.с.35). Тобто виплата цих коштів здійснена відповідачем в добровільному порядку, з урахуванням того, що [PERSON] перебувала у щорічній відпустці з 12.04.2018 по 19.05.2018 та у відпустці без збереження заробітної плати з 21.05.2018 по 01.07.2018 ( а.с.81). Оскільки стягнення судових витрат та моральної шкоди є похідним від вимоги про поновлення на роботі, в задоволенні якої судом відмовлено, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивачки про стягнення судових витрат та моральної шкоди .

Outcome: dismissed