Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає більше одного року без поважних причин. Добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідач не бажає, чим порушує її права, як власника будинку. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за фактичним місцем проживання, яке вручено. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (зміна прізвища з [PERSON] згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 19 квітня 2018 року Виконавчим комітетом Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом №1 від 19 квітня 2018 року) на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] На підтвердження такого позивачем надано свідоцтво про право власності на житло від 17 червня 1994 року, виданим Бюро приватизації радгоспу "Веселий кут", договір дарування від 07 червня 1995 року (а.с.7-9). Зміна прізвища позивачки підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу з гр.[PERSON], виданого 06 березня 1997 року серії [NUMBER], прізвище дружини після розірвання шлюбу "[PERSON]" (а.с.10). Згідно довідки Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 13.07.2017 року №705, підтверджується що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований з 17 вересня 2004 року за адресою [ADDRESS], але не проживає з 2012 року. Довідка видана на підставі акта депутата Кобзарцівської сільської ради від 12 липня 2017 року (а.с.11). Крім того, позивачем надано довідку виданої Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 13.07.2017 року №706 про склад сім"ї, відповідно до якої, за даними погосподарської книги Кобзарцівської сільської ради №4 на 2016-2023 роки, особистий рахунок [NUMBER] (село Кобзарці), відповідач [PERSON] не є родичем [PERSON], в складі сім"ї позивача зазначено також синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.12). Як зазначила позивачка у своїй заяві від 16 січня 2019 року [PERSON] це її колишній співмешканець. У 2011 році він захворів і його до себе забрала донька у м.Миколаїв, до позивачки він повертатися відмовився. Через два роки у 2013 році позивачка створила сім"ю з іншим чоловіком, з яким у 2018 році зареєструвала шлюб. Таким чином, відповідач не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16). У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні квартири чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Про стягнення судового збору з відповідача позивачка не заявляла.

Outcome: approved