Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

07 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на розгляді в Слов'янському міськрайонному суді перебувало кримінальне провадження відносно [PERSON], який обвинувачувався в тому, що [INFO] керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного сідельного тягача DAF FT95XF 480 реєстраційний номерний знак [NUMBER] та полупричепа BODEXKIS, реєстраційний номерний знак [NUMBER], рухався по проїжджій частині вул. Соврємєнна м. Слов'янська в напрямку автодороги сполученням «Київ-Харків-Довжанський». Порушуючи правила дорожнього руху [PERSON], не обравши безпечної швидкості руху, здійснив виїзд полупричепа на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення полупричепа з автомобілем ЗАЗ 110307 СПГ, реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП [PERSON] було завдано тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння. По факту скоєння ДТП порушено кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст.286 ч.2 КК України, де потерпілим визнано [PERSON] Власником тягача та полупричепа є [PERSON], який є директором СПД «[PERSON]». Даний автомобіль був переданий в оперативне управління під керування [PERSON], який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з СПД «[PERSON]». Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26.09.2014 року [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину за ст. 286 ч.2 КК України. Протиправними діями [PERSON] позивачеві було спричинено моральну шкоду через загибель сина, він досі сильно страждає, погіршився загальний стан здоров'я, з'явились головні болі, роздратованість, він змушений ходити до суду, витрачаючи свій час. У відповідності до вимог ст.ст. 1172, 1187 ЦК України шкоду спричинену джерелом підвищеної небезпеки зобов'язаний відшкодувати власник транспортного засобу СПД [PERSON] в особі [PERSON] В зв'язку з викладеним просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. та витрати по отриманні правової допомоги по справі в розмірі 3000 грн. Сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, підтвердив обставини, вказані в позові. Суму моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. пояснив тим, що в результаті ДТП в нього загинув син, який за життя допомагав йому матеріально, на теперішній час в нього не вистачає грошей на лікування, проте документів на підтвердження додаткових витрат на лікуванні суду не надав. Пояснив, що страхова компанія відшкодувала йому матеріальні витрати на поховання сина. З заявою про відшкодування моральної шкоди до страхової компанії він не звертався і йому невідомо, щоб інші особи звертались до страхової компанії з такою заявою. Вважає, що моральну шкоду має відшкодувати саме відповідач, фізична особа, [PERSON], оскільки саме йому належить транспортний засіб, яким керував [PERSON] під час скоєння ДТП. Змінювати відповідача не бажає. Представник позивача, [PERSON], підтримав позовні вимоги в повному обсязі, підтвердивши обставини вказані в позові, зазначив, що вважає належним відповідачем по справі саме фізичну особу [PERSON], наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в судовому засіданні, в якому відповідач приймав участь, позовні вимоги не визнав і в їх задоволенні просив відмовити повністю. Зазначив, що працює приватним підприємцем, вказані в позові вантажний сідловий тягач та напівпричіп належать [PERSON] Транспортні засоби були застраховані у страхової компанії «Європейський страховий союз», третьої особи по справі, яку було повідомлено про ДТП. [PERSON] в нього не працював, в трудових відносинах з ним не перебував, ніяких договорів з ним не укладав, а вказані транспортні засоби і реєстраційні документи на транспортні засоби він йому надав у користування, оскільки він є хорошим знайомим його родичів. Також надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що не вважає себе належним відповідачем, вважає, що розмір моральної шкоди є необгрунтованим та недоведеним, просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 81, 82). Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, вказавши, що позивач не надав доказів в підтвердження своїх позовних вимог, підтримав надані відповідачем заперечення. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] Окрім того, надав письмові заперечення, в яких зазначив, офіційно на час скоєння ДТП в ЧП «[PERSON]» він не працював. Оцінює завдану позивачу моральну шкоду в сумі 50 000 грн., та вважає, що частина цієї суми має бути відшкодована страховою компанією (а.с.49, 80а). Представник третьої особи, [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з огляду на те, що позивач не звертався до страхової компанії і відсутні докази того, що [PERSON] офіційно працював у відповідача. Оцінює завдану позивачу моральну шкоду в сумі 50 000 грн., та вважає, що у відповідності до вимог діючого законодавства частина цієї суми має бути відшкодована страховою компанією. Представник третьої особи, ПрАТ «Європейський страховий союз», в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. За страховим випадком, що стався [INFO] у м. Слов'янську було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій [PERSON] (в інтересах неповнолітнього [PERSON]) у розмірі 41292,00 грн. у період з 19 по 22 травня 2015 року, оскільки неповнолітній син був утриманцем померлого. Також, за вказаним страховим випадком було здійснено виплату страхового відшкодування на витрати на поховання потерпілому [PERSON] у розмірі 4892,09 грн. 25 лютого 2015 року. Потерпіла особа за вказаним страховим випадком до страхової компанії із заявою про виплату моральної шкоди не зверталась , відповідно виплати моральної шкоди не здійснювалися (а.с.73,76, 101). Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши подані докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши правовідносини, які склались між сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця стаття визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також критерії визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди який залежить від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Положеннями ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пункт 1 частини 2 вищезазначеної статті зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ст.ст. 32, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд вивчає та узагальнює судову практику, надає методичну допомогу судам нижчого рівня з метою однакового застосування норм Конституції та законів України у судовій практиці. Пленум вищого спеціалізованого суду з метою забезпечення однакового застосування норм права при вирішенні окремих категорій справ відповідної судової спеціалізації узагальнює практику застосування матеріального і процесуального законів, систематизує та забезпечує оприлюднення правових позицій вищого спеціалізованого суду з посиланням на судові рішення, в яких вони були сформульовані, за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики дає роз'яснення рекомендаційного характеру з питань застосування спеціалізованими судами законодавства при вирішенні справ відповідної судової спеціалізації. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 1 березня 2013 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Cтаттею 43 Конституції України чітко визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності до ст. 1 Кодексу законів про працю України « Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників…». У відповідності до ч.1 ст. 21 КЗпП України «Трудовий договір - є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.» У відповідності до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. У відповідності до ст. 24-1 КЗпП УКраїни у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. У відповідності до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору із працівниками і фізичною особою» та «Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою», зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття трудового договору з реєстрації у центрі зайнятості можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили про припинення дії трудового договору. Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, [INFO] [PERSON] керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного сідельного тягача DAF FT95XF 480 реєстраційний номерний знак [NUMBER] та полупричепа BODEXKIS, реєстраційний номерний знак [NUMBER], рухався по проїжджій частині вул. Соврємєнна м. Слов'янська в напрямку автодороги сполученням «Київ-Харків-Довжанський». Порушуючи правила дорожнього руху [PERSON], не обравши безпечної швидкості руху, здійснив виїзд полупричепа на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення полупричепа з автомобілем ЗАЗ 110307 СПГ, реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП [PERSON] було завдано тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, що потягло за собою смерть останнього. Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] на праві власності належать вантажний сідельний тягач DAF FT95XF 480 реєстраційний номерний знак [NUMBER] та напівпричіп BODEXKIS, реєстраційний номерний знак [NUMBER] (а.с.105, 106). На час скоєння ДТП [PERSON] мав посвідчення водія серії [NUMBER], тобто керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі (а.с.13). Вироком Слов'янського міськрайонного суду від 26.09.2014 року у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення винним визнано [PERSON] (а.с.9-12). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] на час скоєння ДТП офіційно працевлаштований не був (а.с.104). Згідно повідомлення Краматорського міського центру зайнятості від 29.05.2015р. станом на 01.01.2015 року реєстрація трудового договору між ФОП [PERSON] та найманим працівником [PERSON] не здійснювалась (а.с.74). Відповідно до повідомлення Слов'янської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 12.06.2015 року згідно відомостей центральної бази даних ДФС України станом на 01.04.2015 року [PERSON] за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року доходи не отримував (а.с.102). З огляду на вказане, як встановлено в судовому засіданні суду не надано доказів того, що [PERSON] звертався до фізичної особи-підприємця про прийняття його на роботу, також відсутні документальні підтвердження факту наявності трудових відносин між ФОП [PERSON] та найманим працівником [PERSON] Між ПрАТ «Європейський страховий союз» та [PERSON] були укладені Поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2005377 та №АС/2005378 строком дії з 13.04.2013 по 12.04.2014р., за якими були застраховані транспортні засоби вантажний сідельний тягач DAF FT95XF 480 реєстраційний номерний знак [NUMBER] та напівпричіп BODEXKIS, реєстраційний номерний знак [NUMBER] (а.с.91-92). Відповідно до ст. 27 вищевказаного закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до листа-узгодження розміру страхового відшкодування ПрАТ «ЄСС» встановило, що розмір страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/2005377 від 12.04.2013р. спричинений [PERSON] внаслідок дорожньої пригоди, яка сталась [INFO], становить 41 292,00 грн., які було перераховано на картковий рахунок [PERSON] (а.с.61, 63). Також, за вказаним вище страховим випадком, ПрАТ «ЄСС» було здійснено виплату страхового відшкодування на підставі п.27.4 ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (витрати на поховання) потерпілому [PERSON] у розмірі 4892,09 грн. (а.с.76). Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 1 березня 2013 року необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Пунктом 16 цієї ж Постанови передбачено, що при пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Не пред'явлення вимог до страховика, за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь. у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачеві було роз'яснено положення статті 33 ЦПК України щодо його права залучити до участі у справі належного відповідача, проте він не скористався наданим правом, окрім того, і позивачем, і його представником було зазначено, що з вимогою про відшкодування моральної шкоди до страхової компанії вони не зверталися. Згідно повідомлення ПрАТ «Європейський страховий союз» від 11.06.2015 року за страховим випадком, що стався [INFO] у м. Слов'янську, потерпіла особа із заявою про виплату моральної шкоди до ПрАТ «Європейський страховий союз» не зверталась, відповідно виплата моральної шкоди не здійснювалась (а.с.101). Зазначені факти підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами по справі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позивач [PERSON] не довів, що відповідач [PERSON] завдав позивачу моральної шкоди і з огляду на вказане законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.. Відповідно до квитанції від 29.10.2013р. [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] за правову допомогу 1000 грн. (а.с.15). Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, суд вважає за необхідне також відмовити позивачеві в задоволенні вимог щодо відшкодвування судових витрат по справі. На підставі викладеного, у відповідності до вимог ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 24 КЗпП України, п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.6, 16, 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 1 березня 2013 року, ст.ст. 2, 3, 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови КМУ від 10.10.2001 року №1306 з наступними змінами «Про Правила дорожнього руху України», Наказу Міністерства праці та соціальної політики №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору із працівниками і фізичною особою» та «Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою»,

Outcome: dismissed