Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. за реєстром № 184 від 24.02.2015 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 04.02.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. за реєстром № 183 у сумі 1 671 383,41 ( один мільйон шістсот сімдесят одна тисяча триста вісімдесят три) гривень 41 копійок, шляхом визнання право власності за [PERSON] ( № облікової картки платника податків [NUMBER]) на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-3 в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 138,7 кв. м. що розташовані за адресою: [ADDRESS] (три), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «МАШЕКСИМ» ( код ЄДРПОУ 32133950) за вартістю, визначеною на момент набуття права власності на нього на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. В обґрунтування вимог викладених в позовній заяві позивач посилається на те, що 04.02.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики та відповідно до умов іпотечного договору від 24.02.2015 року відповідач передав, а позивач прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-3 в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 138,7 кв. м. що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконання відповідачем своїх обов'язків, щодо повернення позики, позивач відповідно до умов договору іпотеки, ст. ст. 33,35,37 ЗУ «Про іпотеку», просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. У позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до ст. 35 ЗУ « Про іпотеку» відповідачу була направлена вимога, яка залишена без відповіді та задоволення. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у призначене судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлен своєчасно, належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 04.02.2015 року між позивачем та відповідачем укладеного договір позики, відповідно до умов якого (п.1 договору) позивач «позикодавець» - [PERSON] передає у власність відповідачу «позичальнику»- ТОВ «МАШЕКСІМ» грошові кошти в сумі 122145,00 грн., що є еквівалентом 66475,00 Євро за офіційним курсом НБУ, встановленим на момент укладання договору, а позичальник приймає ці кошти і зобов'язується повернути позикодавцеві суму позики у строк до 01.07.2015 року за наступним графіком, умови якого обумовлені п.2.1, п.2.2 договору. Відповідно до п.2.1 вищезазначеного договору до 27.04.2015 року позичальник зобов'язується сплатити позикодавцеві грошову суму в національній грошові одиниці, що повинна бути еквівалентною 1275,00 Євро за офіційним курсом гривні до Євро за даними НБУ на день сплати цієї суми; Відповідно до п.2.2. вищезазначеного договору до 01.07.2015 року позичальник зобов'язується сплатити позикодавцеві грошову суму в національній грошові одиниці, що повинна бути еквівалентною 65200,00 Євро за офіційним курсом гривні до Євро за даними НБУ на день сплати цієї суми. Відповідно до п.3 вищезазначеного договору грошові кошти, які є предметом договору, передані позикодавцем та отримані позичальником до підписання договору, повністю. Підписання цього договору позичальником підтверджується факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п.1 договору позики. Підписаний позичальником договір є доказом передачі позики від позикодавця до позичальника. Пунктом 9 договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобов'язання позичальником за вищезазначеним договором, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У випадку невиконання позичальником зобов'язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку, що передбачено пунктом 10 вищезазначеного договору. Суд встановив, що договір позики від 04.02.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. за реєстром № 183 та підписаний обома сторонами договору. Договір не визнаний судом неукладеним або недійсним. Згідно параграфу 1 глави 71 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк, та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд встановив, що позивач свої зобов'язання передбачені умовами договору позики від 04.02.2015 року виконав належним чином, а відповідач свої зобов'язання щодо повернення коштів здійснив частково, а саме 30.06.2015 року здійснив сплату у сумі 30015,25 грн., що є еквівалентно 1275,00 Євро на день сплати, свої зобов'язання щодо повного та своєчасного повернення коштів не здійснив, доказів повного виконання умов договору суду не надав. Згідно зі ст. ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2015 року на адресу ТОВ « МАШЕКСІМ» була направлена вимога щодо виконання умов позики, а саме щодо сплати 65200,00 Євро за офіційним курсом НБУ та з попередження щодо наміру звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога була отримана, про що свідчить підпис представника відповідача, але залишена без відповіді та задоволення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд встановив, що заборгованість відповідача 1671 383,41 грн., що є еквівалентом 65200,00 Євро за офіційним курсом НБУ ( станом на 23.11.2015 року). Крім того, суд встановив, що 04.02.2015 року між ТОВ «МАШЕКСІМ» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ТОВ «МАШЕКСІМ» іпотекадавець у забезпечення виконання зобов'язання за договором позики передає в іпотеку іпотеко держателю [PERSON] у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язання за договором позики від 04.02.2015 року нерухоме майно а саме, нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-3 в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 138,7 кв. м. що розташовані за адресою [ADDRESS], що належить іпотекадавцю на праві приватної власності, на підставі договору № 4770-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень орендованих ТОВ «МАШЕКСІМ», посвідченого Одарченко М.С., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 08 грудня 2011 року за реєстрованим № 1461, зареєстрованого в Державному реєстрі правоченів за номером: 4785281 згідно з Витягом з Державного реєстру правоченів № 10761543 від 08.12.2011 року, виданого тим же нотаріусом, що посвідчив договір купівлі-продажу та Акту № 4770-В-С прийому-передачі від 24.09.2012. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 жовтня 2012 року за реєстраційним номером 16486173, згідно Витягу про державну реєстрацію прав № 35731045, виданого Комунальним підприємством « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ( серія СЕІ № 458607). Запис про право власності за Іпотекодавцем на вказані нежитлові приміщення внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.03.2013 року Скорбач Я.С., державним реєстром прав на нерухоме майно-приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за номером: 427782, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 26620563101, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав 1535469. Відповідно до п. 3.3. сторони за домовленістю оцінили предмет іпотеки у сумі 1380000,00 грн. Відповідно до п.6.3 у разі порушення зобов'язань за договором застави іпотекодержатель має право звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися одним з таких способів за власним вибором: - за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріусу, шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 6.4. договору встановлено, що визначені даним договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають «іпотекодержателю» застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін. У разі, якщо визначені даним договором та/або чинним законодавством України заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог « іпотекодержателя» в повному обсязі, « іпотекодержатель» вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки в цілому чи окреме майно, що входить до його складу, на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду. Відповідно до п.6.6 у разі порушення зобов'язання за договором позики або умов договору іпотеки, « іпотекодержатель» надсилає «іпотекодавцю» письмову вимогу про усунення порушення, з зазначенням суми боргу не менш ніж за 30 днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога , «іпотекодержателя» залишається без задоволення, « іпотекодержатель» вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Порушення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 6.7. сторони встановили, що в разі невиконання «іпотекодавцем» в строк до 01.07.2015 року зобов'язань за договором позики, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим ст. 37 ЗУ « Про іпотеку», тобто «Іпотекодержатель» може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог «іпотекодержателя», є правовою підставою для реєстрації права власності « іпотекодержателя» на предмет іпотеки . Як свідчать матеріали справи, 05.10.2015 року на адресу іпотекодавця ТОВ «МАШЕКСІМ» було направлено вимогу в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо сплати заборгованості за договором позики від 04.02.2015 року, та повідомлено про намір звернення на предмет іпотеки , яка залишена без відповіді та задоволення. Відправлення та отримання даної вимоги підтверджується матеріалами справи. Стаття 7 Закону України "Про іпотеку" регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця. Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.ст. 34,38 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Враховуючи, що сума заборгованості за договором позики перевищує вартість іпотечного майна, встановлену сторонами у п 3.3. договору іпотеки, суд вважає можливим звернути стягнення на нього в рахунок погашення заборгованості за позикою. Одночасно суд зазначає, що Пунктом 2 ч. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Відповідно до положень ст. 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону). Згідно роз'ясненням, що зазначені в п. 39 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, відповідно до умов договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса після виконання іпотекодавцями у 30 денний строк вимоги, згідно до повідомлення, надісланого у порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Отже, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦПК України має право вимагати застосування його судом. Такий висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суд України, викладеною у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6- 124цс 13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Суд вважає, що позивачем доведені ті обставини на які він посилаються у позові. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved