Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.07.2018 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект», третя особа: [PERSON] про визнання дій протиправними та скасування запису про право власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.02.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11122013000, у відповідності до положень якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100 000, 00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. З метою забезпечення виконання умов вказаного договору про надання споживчого кредиту від 26.02.2007 №11122013000 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки від 26.02.2007, зареєстрований в реєстрі за №з-617, згідно з яким предметом іпотеки виступає трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , із загальною площею 69,20 кв.м. (жила площа - 41,90 кв.м.) Між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу від 12.12.2011 №1, яким право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 26.02.2007 №11122013000 та за договором іпотеки від 26.02.2007 відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». На підставі договору факторингу від 12.12.2011 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, як державного реєстратора прав на нерухоме майно, із заявою про державну реєстрацію права приватної власності на предмет іпотеки, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 11.12.2015 за індексним №27013690, у відповідності до якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» зареєстровано право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що зроблено запис №12492809 від 11.12.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що вказане рішення за індексним № 27013690 від 11.12.2015 та запис про реєстрацію права власності від 11.12.2015 №12492809 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» не були надані нотаріусу усі документи для вчинення звернення стягнення на предмет іпотеки, реєстрація права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було вчинено під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна не мала права проводити реєстраційні дії з предметом іпотеки. Також позивач посилався по постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2016 року по справі № 826/5044/16 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., треті особи: ТОВ «Кей-колект», ПАТ «Укрсиббанк», [PERSON] , якою були встановлені фактичні обставини справи. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до номеру запису про право власності №12492809 від 11.12.2015 та визнати протиправними дії товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 802863480000) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (код ЄДРПОУ 37825968) та скасувати запис про право власності №12492809 від 11.12.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 11.12.2015 року № 27013690 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 802863480000) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (код ЄДРПОУ 37825968). Ухвалою суду від 19.07.2018 р. у справі відкрито провадження (а.с.47 том №1). Ухвалою суду від 01.11.2018р. було забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборону її відчуження (а.с.89-90 том №1). 27.10.2020 року згідно розпорядження №382 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку з відстороненням головуючого по справі (а.с.220 том №1). 27.10.2020 року здійснено повторний авторозподіл справи в програмі КП-Д3 та справа розподілена судді Бабич Н.Д. (а.с.221 том №1). Ухвалою від 30.10.2020 суддею Бабич Н.Д. було прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання (а.с.222 том №1). Ухвалою від 31.05.2021р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.62-63 том №2). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини викладені в заяві. Представник відповідача - ТОВ "Кей-Колект" не визнав позовні вимоги та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі., надав 25.01.2021 відзив на позов (а.с.1-7 том №2), який не приймається судовм до уваги, оскільки поданий з пропущенням строку його подачі бкез поважних причин Відповідач приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. та третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явились повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 83 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] (позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) укладено договір про надання споживчого кредиту від 26.02.2007 №11122013000, у відповідності до положень якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100 000, 00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. З метою забезпечення виконання умов вказаного договору про надання споживчого кредиту від 26.02.2007 №11122013000 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк), [PERSON] (іпотекодавець-1) та [PERSON] (іпотекодавець-2) укладено договір іпотеки від 26.02.2007, зареєстрований в реєстрі за №з-617, згідно з яким предметом іпотеки виступає трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , із загальною площею 69,20 кв.м. (жила площа - 41,90 кв.м.) (а.с.24-28 том №1). Приписами пунктів 4.4 та 4.6 вказаного договору передбачено, що у разі невиконання іпотекодавцями та позивачальником вимог, зазначених у повідомленні, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку». Згідно з пунктами 5.1 та 5.3 договору іпотеки від 26.02.2007, у разі настання обставин, зазначених у пункті 4.1 цього договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцям та позичальнику повідомлення про застування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в пункті 5.1 цього договору іпотеки. За твердженнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу від 12.12.2011 №1, яким право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 26.02.2007 №11122013000 та за договором іпотеки від 26.02.2007 відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». На підставі викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, як державного реєстратора прав на нерухоме майно, із заявою про державну реєстрацію права приватної власності на предмет іпотеки, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 11.12.2015 за індексним №27013690, у відповідності до якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» зареєстровано право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,, про що зроблено запис №12492809 від 11.12.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 10.07.2018 (а.с.16-17 том №1). Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вищевказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 26.02.2007 року було накладено заборону відчуження на зазначене вище нерухоме майно за реєстровим № з-618. Між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу від 12.12.2011 №1, яким право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 26.02.2007 №11122013000 та за договором іпотеки від 26.02.2007 відступлено на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди боржників. Через неналежне виконання [PERSON] обов`язків за кредитним договором кредиту від 26.02.2007 №11122013000 виникла заборгованість, за твердженнями представника Відповідача ТОВ «Ке2й-Колект», розмір заборгованості складав 122 280,94 доларів США. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.12.2015 року, за індексним № 27013690 від 11.12.2015, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за суб`єктом ТОВ «Кей-Колект». Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. На підставі вищезазначеного рішення державним реєстратором внесено запис про реєстрацію права власності від 11.12.2015 №12492809 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 67-82 том №2). Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був погоджений сторонами в Договорі іпотеки від 26.02.2007 року. Так, відповідно до п. 4.6 Договору іпотеки, звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Розділ 5 Іпотечного договору регламентує застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно п. 5.1 у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1, Іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п. 5.2). В пункті п.5.3 зазначено, що у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іапотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки. У разі застосування права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») Іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1, вважається повідомленням Іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки (п. 5.4). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, передбачений вище вказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки (а.с. 68 том №2). Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Перелік нотаріальних дій, право на вчинення яких має нотаріус, наведений у ст.34 Закону України «Про нотаріат». Поряд з тим нотаріусу, з огляду на його правовий статус, делеговані функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реалізовувати які він може лише у випадках і в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Окрім того, відповідно до п. 4.3 Іпотечного договору передбачено, що у випадках, зазначених в п.п. 2.1.1-2.1.2 цього договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладання договору) уразі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки уразі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Ухвалою суду від 11.05.2021 року витребовувались з Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ЄДРПОУ 40452947, місцезнаходження: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044) належним чином завірені копії документів з реєстраційної справи, що зберігаються в електронній формі, передані Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною (свідоцтво № 7377, реєстраційне посвідчення № 983) щодо державної реєстрації права власності (виникнення) на об`єкт нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта в ДРРП 802863480000 01.06.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 11.05.2021 року Департаментом з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано належним чином засвідчену копію документів реєстраційної справи 802863480000 (а.с.67-82 том №2). В матеріалах реєстраційної справи відсутні докази надіслання позивачу письмової вимоги про усунення порушення, а від так не надано останній строку для їх усунення. Відповідачем ТОВ «Кей-Колект» були надані копії вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та копії доказів надіслання позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] (а.с.8-11 том №2). Реєстрація права власності, в тому числі Іпотекодержателя, здійснюється у відповідності до порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, що діяла на момент прийняття рішення. В пункті 46 Порядку державної реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимої іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем інотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця. письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно ст. 5 Закон України «Про нотаріат», нотаріус, зокрема, зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Частина 4 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Оскільки в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази надсилання письмової вимоги про усунення порушення Іпотекодержателем Іпотекодавцеві, а отже і відсутність документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання Іпотекодавцем цієї вимоги, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна не мала права вчиняти реєстраційні дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки а зобов`язана була відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Щодо тверджень позивача, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна не мала права проводити реєстраційні дії з предметом іпотеки. Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2016 року по справі № 826/5044/16 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., треті особи: ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк», [PERSON] , якою було встановлено наступне (а.с.33-38 том №1). Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. При цьому, згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (частина перша статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин). Аналогічні положення містяться у пункті 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок №868), у силу якого нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, приписами пункту 5-5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію. Наведене вище також узгоджується з положеннями статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, у відповідності до якої, нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора. У той же час, як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною не вчинялося жодної з перелічених у статті 34 Закону України «Про нотаріат» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, нотаріальної дії з об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому відповідач не мав передбачених законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна. За таких обставин суд дійшов до висновку, що відповідач не мав права приймати оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 11.12.2015 за індексним №27013690, у відповідності до якого за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» зареєстровано право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також в постанові було зазначено, що аналогічні правові позиції викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 у справі №К/800/66279/13 (ЄДРСР №42627401) та від 02.02.2016 у справі №К/800/44973/15 (ЄДРСР №55514131) Відповідно до ч.4 ст. 83 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи приписи ч. 4 ст. 83 ЦПК України, суд бере до уваги встановлені обставини у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2016 року по справі № 826/5044/16 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., треті особи: ТОВ «Кей-колект», ПАТ «Укрсиббанк», [PERSON] та вважає дані обставини доведеними. Вимоги позивача також ґрунтуються на тому, що в зв`язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» реєстрація права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М а отже вона не мала права проводити реєстраційні дії з предметом іпотеки Водночас суд констатує, що згідно п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно Представником відповідача було надана інформаційна довідка № 241179623 сформована 20.01.2021 року, в якості доказу що предмет іпотеки не був єдиним нерухомим житловим майном позивача, [PERSON] (а.с.12-13 том №2). Відповідно до інформаційної довідки № 241179623, відповідно до якої у позивача на момент здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки перебувала у власності однокімнатна квартира [ADDRESS] . Отже, твердження позивача спростовані наданими доказами представником відповідача та дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на дані правовідносини. З огляду на викладене, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку щодо обгрунтованності позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. на користь [PERSON] належить стягнути сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial