Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до АТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Коцюби А.Є. про визнання договору припиненим, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10-29/5016, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 80000 доларів США строком до 13 серпня 2018 року. Забезпеченням виконання умов кредитного договору між нею та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки № 02-10/40 від 14 січня 2008 року, відповідно до якого в забезпечення передавалась квартира [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2005 року. 09 червня 2009 року додатковою угодою про внесення змін до договору кредиту було внесено зміни в частині розміру річних процентів та кінцевого строку повернення кредиту до 13 січня 2023 року. Крім того, додатковою угодою № 1 були внесені відповідні зміни й до іпотечного договору. 27 липня 2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено нову додаткову угоду, якою змінено кінцевий строк повернення кредиту до 13 січня 2018 року. Відповідні зміни були внесені й в іпотечний договір. 20 лютого 2019 року вона не змогла потрапити у свою квартиру, дізнавшись про те, що вона не є власником квартири, оскільки АТ «Укрсоцбанк» 04 лютого 2019 року було переоформлено її через державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Коцюбу А.Є. 01 березня 2019 року їй стало відомо про те, що зазначену квартиру було перепродано на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. Вважає зазначені дії незаконними та такими, що порушують її права з огляду на наступне. Відповідно до договору іпотеки кінцевий термін погашення кредиту до 13 січня 2018 року, отже кінцевий шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя, встановлений ст. 559 ЦК України, становить 13 липня 2018 року. відповідачем проведення перереєстрацію 04 лютого 2019 року,тобто через 7 місяців після спливу шестимісячного строку для звернення до поручителя. Порушено порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки жодних повідомлень від АТ «Укрсоцбанк» щодо заборгованості та/або дострокового погашення та застережень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до неї не надходило. Крім того, порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира підпадає під його дію, а саме: позичальником було отримано споживчий кредит в іноземній валюті, іпотечне майно використовувалось як місце її постійного проживання та загальна площа квартири становить 44,10 кв.м. Просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати припиненим договір іпотеки № 02-10/40 від 14 січня 2008 року; -визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Коцюби А.Є. від 06 лютого 2019 року про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] ; -зобов`язати органи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Коцюбу А.Є. скасувати запис № 30161589 про перехід права власності та поновити запис про право власності на квартиру за нею. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Відповідачі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С. пояснення щодо позову не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 січня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10-29/5016, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 80000 доларів США строком до 13 серпня 2018 року (а.с. 10-12). 14 січня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким на забезпечення виконання, укладеного основного зобов`язання за кредитним договором № 10-29/5016 від 14 січня 2008 року, [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 17-19). Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2005 року (а.с. 22). 09 червня 2009 року додатковою угодою про внесення змін до договору кредиту було внесено зміни в частині розміру річних процентів та кінцевого строку повернення кредиту до 13 січня 2023 року (а.с. 13). Крім того, додатковою угодою № 1 були внесені відповідні зміни й до іпотечного договору. 27 липня 2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено нову додаткову угоду, якою змінено кінцевий строк повернення кредиту до 13 січня 2018 року (а.с. 15-16). Відповідні зміни були внесені й в іпотечний договір договором про внесення змін (а.с. 21). 06 лютого 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Коцюбою А.Є. прийнято рішення № 45384520 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] (а.с. 26). Зазначену квартиру було перепродано АТ «Укрсоцбанк» [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. (а.с. 44-45). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 3 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 4.1. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 4.5. договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: -на підставі рішенням суду (п. 4.5.1.); -на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 4.5.2.); або -шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.3.); -шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.4.); -шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п. 4.5.5.). Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 06 лютого 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Коцюбою А.Є. прийнято рішення № 45384520 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] (а.с. 26). Позивач вважає таку реєстрацію протиправною та оскаржила її до суду. Зазначає, що жодних повідомлень від АТ «Укрсоцбанк» щодо заборгованості та/або дострокового погашення та застережень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до неї не надходило. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. У п. 2.7. глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов`язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Судом були витребувані належним чином посвідчені копій документів щодо здійснення оспорюваної державної реєстрації права приватної власності від 06 лютого 2019 року індексний номер: 45384520 на об`єкт нерухомого майна (матеріали реєстраційної справи). Витребувані матеріали реєстраційної справи суду надані не були. Відповідачами відзиви на позовну заяву до суду не подавались. У такому випадку вбачається, що відповідачами не надано доказів на підтвердження направлення іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові письмової вимоги про усунення порушень та наявності факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником зазначеної письмової вимоги, як те передбачено п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінет Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Недотримання встановлених вимог статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено як підставу для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Позивач також посилається на порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1 ч. 1 цього закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З позову вбачається, що спірна квартира підпадає під дію цього закону, оскільки позичальником було отримано споживчий кредит в іноземній валюті, іпотечне майно використовувалось як місце постійного проживання позивача та загальна площа квартири становить 44,10 кв.м. Доказів на спростування вказаних обставин стороною відповідачів суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Коцюби А.Є. від 06 лютого 2019 року про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру було протиправним та підлягає скасуванню. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру та поновити запис про право власності на квартиру за позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Вбачається, що не потребує окремого зобов`язання за рішенням суду вчинення дій, визначених законом. Позивач також просить суд визнати припиненим договір іпотеки № 02-10/40 від 14 січня 2008 року. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: - припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; - з інших підстав, передбачених цим Законом. Вбачається, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Аналогічна правово позиція міститься також у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-125цс13. За таких обставин, вимога про визнання припиненим договору іпотеки № 02-10/40 від 14 січня 2008 року задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягає 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: partial