Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, вказавши, в обґрунтування позову, наступне. На підставі ордеру № 4635 від 29.12.1979 року Позивач вселився у квартиру [ADDRESS]. З моменту вселення та по теперішній час Позивач добросовісно, відкрито, за цільовим призначенням та безперервно користується та володіє зазначеною квартирою. За весь цей період позивач своєчасно та в повному обсязі сплачував вартість комунальних послуг, неодноразово за власні кошти ремонтував житло, в тому числі проводив капітальний ремонт і заміняв комунікації, підтримував квартиру в належному для користування стані, дана квартира є єдиним та постійним місцем проживання позивача і іншого житла для проживання в нього немає. Бажаючи приватизувати квартиру, Позивач у травні 2014 року звернувся до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району з відповідною заявою про приватизацію квартири. Листом від 15.05.2014 року Позивачу було відмовлено у приватизації квартири, з огляду на те, що згідно п. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" не підлягають приватизації квартири, розташовані на території історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників. Позивач зазначає, що є добросовісним набувачем квартири та вважає, що має право на визнання за ним права власності на неї на підставі ст. 344 ЦК України. Згідно рішення Запорізької міської ради № 48 від 16.04.2009 року "Про внесення доповнень до Переліку вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі", затвердженого рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 року № 534 "Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі", змінено назву о.Хортиця на вул. Наукового містечка. Згідно розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 974р від 25.12.2012 року була змінена нумерація будинків по вказаній вулиці, а саме: номер [NUMBER] змінено на номер [NUMBER]. Таким чином, позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали, на підставах, викладених у позовній заяві, просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує на підставах, викладених у письмових запереченнях. Представник Відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Представники третіх осіб: Національного заповіднику «Хортиця» та МКП „Основаніє" у судовому засіданні просять відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються в обґрунтування позовних вимог та заперечень на позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що набув право власності на квартиру на підставі ст. 344 ЦК України. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Судом встановлено, що 29.12.1979 року виконавчим комітетом Запорізької міської Ради народних депутатів було видано ордер № 4635 на зайняття двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та членам його родини: [PERSON] - дружині та [PERSON] - сину, у будинку, який знаходиться в комунальній власності міста і перебуває на балансі МКП „Основаніє". Згідно рішення Запорізької міської ради № 48 від 16.04.2009 року "Про внесення доповнень до Переліку вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі", затвердженого рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 року № 534 "Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі", змінено назву о.Хортиця на вул. Наукового містечка Згідно розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 974р від 25.12.2012 року була змінена нумерація будинків по вказаній вулиці, а саме: номер [NUMBER] змінено на номер [NUMBER]. На теперішній час зареєстровані та постійно проживають за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON], його син [PERSON] та невістка [PERSON] Таким чином, встановлено, що зазначена квартира була надана власником у користування позивача та членів його сім'ї, спірна квартира ніколи не була власністю позивача. В даному випадку позивач на відповідній правовій підставі вселився у спірну квартиру, а тому відсутні підстави для визнання за ним права власності на квартиру на підставі ст. 344 ЦК України. Саме по собі право користування спірною квартирою не дає підстав для набуття права власності та для задоволення позовних вимог про визнання права власності на майно на підставі ст. 344 ЦК України, оскільки інститут набувальної давності базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, які позивачем не доведено. Доводи позивача про те, що він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном майже 35 років, а тому на підставі ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно, не заслуговує на увагу, оскільки за змістом зазначеної норми право власності на майно (набувальна давність) виникає у особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, тобто особа не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed