Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 14295,90 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.09.2009 року [PERSON] отримала кредит, шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкрили [PERSON] картковий рахунок, випустили та надали платіжну картку, а також здійснювали її обслуговування. [PERSON] зобов`язалася у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі. Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечила проти позову та просила відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки позов є необґрунтованим і не доведеним належними та допустимими доказами. Представником відповідача подано відзив у якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки 28.09.2009 року [PERSON] звернулась до КБ "ПРИВАТБАНК" з метою відкриття платіжної картки на яку мала намір отримувати кошти. Жодного документу на якому б містився підпис [PERSON] , будь-якого підписаного договору, окрім заяви про видачу кредитної картки з установленим кредитним лімітом позивач до суду не подав. Жодної згоди щодо зміни розміру кредитного ліміту [PERSON] не надавала.Згідно рішення Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 неможливо застосувати правила ст.634 ЦК України до вказаних правовідносин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду по справі №342/180/17 від 03.07.2019 року зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх Аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору КБ "ПРИВАТБАНК" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк (а.с.89-91). У відповіді на відзив представник позивача просила задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що позивачем подана до суду копія анкети-заяви від 28.09.2009 року з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, що "Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". 28.09.2009 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", у якій власним підписом підтвердила, що "З фінансовими умовами надання Кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений". Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Приймаючи до уваги те, що за ст.207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами.Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт і вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі "Сума погашення за наданим кредитом"). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового-рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Щодо посилання відповідача на Закон України "Про захист прав споживачів" необхідно зауважити, що даний Закон не поширюється на спірні правовідносини. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту зазначено, що відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, а для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку із встановленим початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 9500 грн. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.3.2, п.3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором і в межах встановленого кредитного ліміту. Крім того, на заперечення щодо посилання відповідача на постанову ВП ВС у справі №342/180/17 представником позивача вказано, що у матеріалах справи містяться: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання заяви позичальника; довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення; довідка про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну; виписка по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій що підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Також, судом необхідно врахувати наступні постанови Верховного суду: від 10.04.2019 року по справі №356/1635/16-ц; від 28.03.2019 року по справі №428/2873/17; від 06.02.2018 року по справі №755/2720/16-ц; від 17.04.2019 року по справі №666/388/16-ц. Відповідач станом на 30.11.2020 року має заборгованість - 19291,30 грн., яка складається із заборгованості: тіло кредиту - 14295,90 грн.; відсотки нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 4995,40 грн. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 14295,90 грн., тобто заборгованість за кредитом (а.с.100-105). Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, що 28.09.2009 року [PERSON] та ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" уклали договір у виді Заяви, згідно якого [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та зазначила бажаний кредитний ліміт. ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", відкрили [PERSON] картковий рахунок і випустили платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, а також здійснювали її обслуговування, а [PERSON] зобов`язалася здійснювати погашення заборгованості. Крім цього, заява містить вказівку, що [PERSON] ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг. Також, [PERSON] ознайомлена та підписала довідку про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, а також нарахування неустойки (штрафу та пені) (а.с.34-52). Виписка по картковому рахунку [PERSON] свідчить про користування грошовими коштами на рахунку (а.с.21-31). Довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свідчать про встановлення та зміну кредитного ліміту, надання банком кредитних карток [PERSON] (а.с.32-33). Позивач зазначає, що через неналежне виконання [PERSON] умов договору станом на 30.11.2020 року утворилася заборгованість на загальну суму 19291,30 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 14295,90 грн., за відсотками - 4995,40 грн. (а.с.8-20). Користуючись своїм правом позивач просить стягнути лише заборгованість у сумі 14295,90 грн. Таким чином, зваживши у сукупності надані АТ КБ "ПРИВАТБАНК" докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач просить стягнути з відповідача лише заборгованість у сумі 14295,90 грн. (тіло кредиту), що передбачено заявою, яку підписано сторонами. Доводи представника відповідача викладені у відзиві спростовуються аргументами викладеними представником позивача у відповіді на відзив, а також матеріалами справи, які проаналізовано вище. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 2270 грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved