Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її матері - [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,9875 га для сільськогосподарського використання, розташована на території Дмитровицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області) згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.06.2001р. та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Мостиського району Львівської області, який належав до суспільної групи - колгоспний двір. Вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] своїм майном не розпорядилася. Зазначає, що є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] та у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла дану спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця постійно проживала разом з нею. З огляду на наведені обставини та через відсутність правовстановлюючих документів на частину спадкового майна, зокрема на спірне будинковолодіння, що відповідно позбавляє її можливості у повній мірі реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Львівської області та на зазначену вище земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просять слухати справу у її відсутності. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте подав письмову заяву, у якій просив розглядати дану справу у його відсутності. Також подав інформаційні довідки зі Спадкового реєстру за №52791196 від 30.07.2018р. та №53028897 від 20.08.2018р., з яких слідує, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилась та у Спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність заповіту спадкодавця [PERSON] Також ним подано інформаційну довідку за №53028878 від 20.08.2018р., з якої вбачається, що після чоловіка [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO]., спадкова справа в нотаріальній конторі також не заводилась. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була [PERSON], а членами такого, як вважає суд: її ([PERSON].) чоловік - [PERSON] та її ([PERSON].) дочка - [PERSON], позивачка по справі, що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Волостків Мостиського району за 1986-1990рр. та за 1991-1995рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто кожен на 1/3 частину будинковолодіння по [ADDRESS]. [INFO] року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO]., відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. До складу даної спадщини входить право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Львівської області, що належав спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Саме дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка. Як убачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, за №4562 від 29.08.2018р. [PERSON], який помер [INFO]., на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: с.Волостків Мостиського району Львівської області. На час смерті [PERSON] разом з ним за вказаною адресою постійно проживала його дружина [PERSON] Після смерті [PERSON] в управління і володіння його майном вступила саме його дружина [PERSON], яка доглядала за будинком, проводила поточні ремонти. Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 22.08.2018р. за №01-16/614 та інформаційної довідки за №53028878 від 20.08.2018р. після смерті [PERSON], який помер [INFO]., спадкова справа не заводилася. Таким чином, після смерті [PERSON] саме його дружина [PERSON] успадкувала належну спадкодавцю 1/3 частину спірного будинковолодіння, а частка [PERSON] у спірному будинковолодінні відповідно збільшилася до 2/3 частин такого (1/3, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/3 частина, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON].). 22.05.2008 року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON], входить право власності на 2/3 ідеальні частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Львівської області, а також земельна ділянка площею 0,9875 га для сільськогосподарського використання, розташована на території Дмитровицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області) згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.06.2001р. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. Так, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53028897 від 20.08.2018р. інформація про наявність заповіту спадкодавця [PERSON] у Спадковому реєстрі - відсутня. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом даної спадщини у відповідності до вимог ст.1261 ЦК є дочка спадкодавця [PERSON] - позивачка [PERSON]. Як убачається з матеріалів справи, зокрема акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] Львівської області, складеного комісією Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, за №2-30 від 23.10.2017р. [PERSON], яка померла [INFO], на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. До дня смерті [PERSON] разом з нею за вказаною адресою постійно проживала та допомагала по господарству її дочка [PERSON] На даний час [PERSON] доглядає за будинком, проводить поточні ремонти такого, сплачує комунальні платежі, обробляє земельну ділянку, доглядає сад. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] З повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 06.08.2018р. №01-16/558 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.07.2018р. №52791196 вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заводилася. Інших спадкоємців, окрім позивача [PERSON], які б претендували на спадщину спадкодавця [PERSON], судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння та належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.06.2001р.; повідомленнями Мостиської державної нотаріальної контори від 06.08.2018р. за №01-16/558 та від 22.08.2018р. №01-16/614; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.07.2018р. №52791196 та від 20.08.2018р. №53028878; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53028897 від 20.08.2018р.; копіями паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження [PERSON], позивачки по справі; актом обстеження житлового будинку [ADDRESS] Львівської області, складеного комісією Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, за №2-30 від 23.10.2017р.; довідками, виданими виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області за №929 від 07.08.2017р., №942/02-18 від 19.07.2018р., №4562 від 29.08.2018р.; виписками з погосподарських книг по с.Волостків Мостиського району за 1986-1990рр. та за 1991-1995рр., іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірні будинковолодіння та земельну ділянку не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне спадкове майно, зокрема на спірну земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.06.2001р. - в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] та на спірне будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по [ADDRESS] (1/3 ідеальна частина будинковолодіння, що належала їй як члену колгоспного двору + 2/3 ідеальні частини - в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON].).

Outcome: approved