Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.07.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещаснитх випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області, в якому з врахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 21243,54 гривень, середній заробіток у розмірі 27262,62 гривень за період з 04.07.2017 року по 19.09.2017 року, 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.07.2017 року він звільнився з посади начальника відділу кадрової та юридичної роботи[PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещаснитх випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області з підстав ч.3 ст.38 КЗпП України, у звязку з порушенням законодавства про працю з боку роботодавця. 03.07.2017 року в порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України\~відповідач не здійснив з ним розрахунок та не виплатив кошти, згідно\~ст.44 КЗпП України,\~у строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України. Згідно позову, розмір вихідної допомоги становить 21243,54 гривень (7835,20 + 6327,15 = 14162,35/2 = 7081,18 х 3 = 21243,54 гривень), де 7835,20 + 6327,15 = 14162,35 грн. сума заробітної плати за фактично відпрацьовані два місяці у травні та червні 2017 року; 7081,18 грн. середня заробітна плата; 21243,54 грн. розмір вихідної допомоги. Розмір середнього заробітку за період з 04.07.2017 року по 19.09.2017 року становить 27262,62 гривень (7835,20 + 6327,15 = 14162,35/40=354,06 х 77 = 27262,62), де 7835,20 + 6327,15 = 14162,35 сума заробітної плати за фактично відпрацьовані два місяці у травні та червні 2017 року; 40 кількість робочих днів у травні та червні 2017 року; 354,06 середньоденна заробітна плата; 77 кількість днів за період з 04.07.2017 року по 19.09.2017 року. Ухвалою суду від 18.07.2017 року було відкрите провадження за даною позовною заявою. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12.10.2017 року було замінено відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещаснитх випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області на належного відповідача[PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України\~«Про внесення змін до\~Господарського процесуального кодексу України,\~Цивільного процесуального кодексу України,\~Кодексу адміністративного судочинства України\~та інших законодавчих актів»\~№ 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим\~ЦПК України\~викладено в новій редакції. Пунктом 9 розділу\~ХІІІ\~Перехідні положення ЦПК України\~2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 05.01.2018 року було прийнято до провадження та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 31.01.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Вказав, що він просить стягнути середній заробіток по день винесення рішення суду. Роботодавець не повідомив його за 2 місяці про зміну умов праці; розрахунки у нього вірні, преміювали його за досягнення в праці та з нагоди свят. Представник відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, відповідач надав до суду письмові заперечення (а.с.67-72). Пояснила, що порушень законодавства не було, тому вихідну допомогу не виплатили; лист 20.06.2017 року направлений іншою юридичною особою; у жовтні 2017 року було проведено приєдання до нового управління. Зазначила, що одноразові виплати не включаються до середнього заробітку, а позивача преміювали одноразово до свят; трудову книжку позивач відмовився отримувати, про що є акт; строк оскарження попередження позивачем пропущено. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача та наказом № 4-к від 03.07.2017 року\~був звільнений на підставі ч.3\~ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з порушенням законодавства про працю з боку роботодавця (а.с.57 наказ, а.с.53 заява). За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39 цього Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В порушення приписів ст.44 КЗпП України відповідач вихідну допомогу не нарахував та не виплатив у день звільнення позивачу. Враховуючи, що відповідно ч.3\~ст. 38 КЗпП України,\~\~у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, позивача було звільнено з роботи (наказ № 4-к від 03.07.2017 року), суд приходить до висновку\~\~щодо наявності\~ правових підстав для стягнення\~\~вихідної допомоги в розмірі\~\~тримісячної середньої заробітної плати з відповідача на користь позивача. Оскільки, середньомісячний заробіток [PERSON] складає 5983,38гривень (7835,20грн. + 6327,15 грн. 998 грн. 1197,60 грн.), то розмір вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку становить 17950,14 гривень (5983,38грн. х 3) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.78 розрахункові листи). Щодо вимог позивача про стягнення вихідної допомоги з врахуванням середньої заробітної плати в сумі 7081,18 гривень, включаючи одноразові премії, суд зазначає наступне. Пункт 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх\~\~випадках її\~\~збереження\~\~включаються:\~\~основна\~\~заробітна\~\~плата; доплати і надбавки; виробничі\~\~премії\~\~та\~\~премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи\~\~та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця,\~\~на\~\~який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на\~\~заробітну\~\~плату.\~Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної\~\~плати за останні\~\~два\~\~календарні\~\~місяці,\~\~включаються\~\~в\~\~заробіток\~\~в частині,\~ \~що\~\~відповідає\~ кількості\~\~ місяців\~\~ у\~\~ розрахунковому періоді.\~\~Усі виплати\~ \~включаються\~\~в\~ розрахунок\~\~середньої заробітної плати у тому розмірі,\~\~в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування\~\~на\~\~податки,\~\~стягнення\~\~аліментів тощо. Одночасно, не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх\~\~випадках її\~\~збереження,\~\~згідно\~\~з\~\~чинним законодавством, одноразові виплати та виплати,\~\~пов'язані з ювілейними датами,\~\~днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо (Пункт 4 розділу ІІІ Порядку). Наказами [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещаснитх випадків на виробництві та професійних захворювань України в Полтавській області №105 від 05.05.2017 року та №148 від 22.06.2017 року (а.с.76,77) підтверджується, що з нагоди свята Дня перемоги та державного свята Дня Конституції України працівникам управління нараховувалися премії. Позивач [PERSON] в травні 2017 року отримав премію в сумі 998 гривень, в червні 2017 року отримав премію в сумі 1197,60 гривень. Таким чином, підтверджується, що виплати за травень 2017 року в розмірі 998 гривень та\~\~за червень 2017 року в розмірі 1197,60 гривень є одноразовими виплатами з нагоди святкових дат, які не враховуються при обчисленні середнього заробітку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Згідно матеріалів позову, в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, стягнути з відповідача на користь [PERSON]середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27\~Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середня заробітна плата[PERSON]за останні два місяці складає 5983,38гривень, кількість робочих (відпрацьованих) днів за останні два місяці складає 40 днів, середньоденна заробітна плата складає 299,17 гривень. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.07.2017 року по день винесення рішення суду. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.07.2017 року по 15.03.2018 року у сумі 53551,43 гривень (179 робочих дня х 299,17 гривень середньоденної заробітної плати). Заперечення відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог через те, що роботодавець не порушив трудове законодавство про працю, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач звільнив позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України, допустивши порушення вимог трудового законодавства, у зв'язку з неналежним повідомленням про зміну істотних умов праці. Суд також зазначає, що Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями ст.\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 p. у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична\~\~або\~\~юридична\~\~особа\~\~має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності",\~\~яке\~\~міститься\~\~в першій\~\~частині статті 1 Протоколу N 1,\~\~має автономне значення,\~\~яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від\~\~формальної класифікації в національному законодавстві:\~\~деякі інші права та інтереси,\~\~наприклад, борги, що становлять\~\~майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому,\~\~заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1». Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання грошових коштів на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог[PERSON] частково, стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 17950,14 гривень та середнього заробітку за час затримки виплати з 04.07.2017 року по 15.03.2018 року в сумі 53551,43 гривень. В задоволенні інших вимог позивачу слід відмовити. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 20000 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до положення\~статті 237-1 КЗпП України, на яку посилається позивач, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. На обґрунтування вимог про відшкодування 20000 гривень моральної шкоди позивач зазначив, що порушення його прав призвели до моральних та фізичних страждань, приниження честі, гідності, втрати, у зв'язку з цим престижу та ділової репутації серед колишніх працівників коллег, знайомих, друзів, родичів. Разом із тим, позивачем не надано доказів та не доведено вказаних ним фактів, а сааме: наявності моральних страждань, погіршення його фізичного стану здоровя, що повязано з моральними стражданнями, не доведено, що моральні страждання спричинені внаслідок порушення його трудових прав. Виходячи із цього, суд вважає, що у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст.141 ЦПК України. Судові витрати відповідно до\~статті 141 ЦПК України підлягають до задоволення пропорційно задоволених вимог. Виходячи з того, що позов задоволено частково: майнові вимоги задоволено частково, а у стягненні моральної шкоди відмовлено, та позивача звільнено від сплати судового збору в частині стягнення заробітної плати, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень. Суд також зазначає, що окрім вимог, за які позивач звільнений від сплати судового збору (про стягнення заробітної плати), [PERSON] необхідно було сплатити судовий збір в сумі 640 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди, які підлягають стягненню з нього на користь держави, враховуючи положення ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial