Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернулась до Тульчинського районного суду Вінницької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк», приватного нотаріуса Тульчинського нотаріального округу Ковганич А.В., третя особа [PERSON] про захист прав та інтересів дітей та визнання недійсним договору іпотеки, обґрунтовуючи підставність позову тим, що їй, [PERSON] , стало відомо, що 03.10.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (бабусею позивача), [PERSON] (матір`ю позивача) був укладений договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 03.10.2008 за №11401080000 на суму 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн.. Предметом Договору іпотеки зазначено трикімнатна квартира [ADDRESS] , що належала [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського нотаріального округу Ковганич A.B. та зареєстрований в реєстрі за №3318. Ураховуючи те, що вона, [PERSON] , на момент укладання вищевказаного договору іпотеки була малолітньою, отож мала право користування нею як член сім`ї власника майна, яка з народження в ній постійно проживала, утім вищевказаний договір іпотеки було укладено без дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, внаслідок чого позивач вважає, що були порушені її права та охоронювані законом інтереси, що є підставою для визнання такого правочину недійсним, вказане стало підставою звернення до суду із даним позовом. 22.08.2018 ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, а розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. 08.11.2018 ухвалою Тульчинського районного суду було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія». Після задоволення відводів та самовідводів суддів Тульчинського районного суду Вінницької області та Немирівського районного суду Вінницької області справа була направлена за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області та ухвалою суду від 08.04.2019 прийнята до провадження цього суду, а у справі призначено підготовче судове засідання. За клопотаннями представника позивача ухвалами суду від 20.05.2019, 17.09.2019, 03.10.2019 розгляд цивільної справи призначався дистанційно в режимі відеоконференції із Тульчнського районного суду Вінницької області. 29.10.2019 ухвалою Липовецького районного суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У визначений Липовецьким районним судом строк приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В. було надано відзив відповідно до якого вона просила суд відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи підставність заперечень тим, що нею, приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич A.B. був посвідчений договір іпотеки 03.10.2008 за реєстровим № 3318 на підставі Договору про надання споживчого кредиту №11401080000 від 03.10.2008, який відповідав волі Іпотекодавця та Іпотекодержателя та волевиявлення їх було вільним на момент посвідчення правочину, вони розуміли значення і умови правочину, значення своїх дій і не мали заперечень щодо його умов. Під час посвідчення правочину було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та п. 36 Інструкції про порядок вчинені нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом МЮУ від 03.03.2004 №2085 зареєстрованої в МЮУ від 03.03.2004 №283/8882, тобто однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правові наслідків для кожної із сторін, про що свідчать особисті підписи сторін у правочині. Сторони користувалися та визнавали договір чинним на протязі 10-ти років. При цьому, гр. [PERSON] , яка є матір`ю гр. [PERSON] , надала всі необхідні документи для посвідчення договору іпотеки, а саме Довідку № 3674 від 02.10.2008, яка видана виконавчим комітетом Тульчинської міської ради про те що в квартирі [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований, в т.ч. малолітні та неповнолітні особи. Крім того, у Договорі іпотеки у п 1.4. сторони обумовили, що договором іпотеки не порушено права дітей, про що свідчать особисті підписи Іпотекодавців на договорі іпотеки, а саме: [PERSON] , яка є матір`ю дитини гр. [PERSON] , та [PERSON] , яка є бабою. Разом з цим, рішенням Апеляційного суду Вінницької області ухваленому у цивільній справі №148/3759/13-ц, за наслідками перегляду заочного рішення Тульчинського районного суду від 23.08.2016 було позов задоволено та звернуто стягнення за договором іпотеки від 03.10.2008 за реєстровим № 3318, вказане рішення набрало законної сили, отож правових підстав для визнання його недійсним не було встановлено судом та рішення було звернуто до виконання. Інші відповідачі не надали до суду відзивів в установлений судом строк. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позові, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В. просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, надавши заяву відповідного змісту. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, про що наявні докази в матеріалах справи, утім про поважність причин своєї неявки суд не повідомили. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України, тому проводить його в даному судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що 03.10.2008 між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки, на забезпечення виконання умов Договору споживчого кредиту №11401080000 укладеного 03.10.2008 між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 95 000 грн., строком до 02.10.2018. Предметом Договору іпотеки зазначено трикімнатна квартира за [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Тульчинської міської ради 30.11.1994 на підставі рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 16.11.1994 за №278. Право власності іпотекодавців на майно зареєстроване в КП « Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації 30.11.1994 з внесенням запису в реєстрову книгу. Договір іпотеки був посвідчений 03.10.2008 приватним нотаріусом Тульчинського нотаріального округу Вінницької області Ковганич А.В. та зареєстрований в реєстрі за №3318, а також було накладено заборону на відчуження вказаного майна до припинення чи розірвання договору, що зареєстрована за №3319. Встановлені судом обставини визнавались сторонами спору, отож доказуванню не підлягають в силу приписів ст.82 ЦПК України, а у суді не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить суд визнати Договір іпотеки від 03.10.2008 недійсним, вказуючи на порушення її прав та охоронюваних законом інтересів при його укладенні, а саме відсутності згоди органу опіки та піклування, оскільки вона на час вчинення правочину була малолітньою та мала право на користування майном, що є предметом іпотеки як член сім`ї власника майна, оскільки [PERSON] приходиться її матір`ю. На підтвердження обставин щодо проживання позивача [PERSON] в [ADDRESS] надано до позову довідки: Комунального підприємства «Тульчинський районний центр первинної медико - санітарної допомоги» від 27.07.2018 за №75, №946-01-11, відповідно до якої згідно записів амбулаторної картки [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] та обслуговувалась дитячою консультацією Тульчинської центральної районної лікарні, а у подальшому Тульчинською амбулаторією загальної практики сімейної медицини Тульчинського РЦПМСД; Навачально виховного комплексу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 гімназія ім.. О.С. Пушкіна м. Тульчин Тульчинської міської ради від 24.07.2018 за №282, з якої встановлено, що [PERSON] на період закінчення 9 класу відповідно до записів шкільного журналу значиться за місцем проживання [ADDRESS] ; Виконавчого комітету Тульчинської міської ради без дати її видачі, з якої слідує, що станом на 03.10.2008 [PERSON] проживала в [ADDRESS] . Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частин першої - третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. За положеннями статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України "Про іпотеку", не містить норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" в кожному конкретному випадку суди повинні: 1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Передбачене статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення. Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України (Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, від 10.07.2017, № 757/5273/16-ц|6-1002цс17). Із оспорюваного Договору іпотеки від 03.10.2008 судом встановлено, що сторони при його укладені дійшли згоди з усіх його умов, про що проставили свої підписи. Так у п.1.4. цього Договору сторони узгодили, що іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушені права або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість, в тому числі не порушені права дітей. При укладенні оспорюваного договору, іпотекодавцем [PERSON] нотаріусу було надано довідку видану 02.10.2008 за №3674 виконавчим комітетом Тульчинської міської ради (а.с.16), відповідно до якої констатовано, що відповідно до даних будинкової книги станом на 02.10.2008 в квартирі за [ADDRESS] , крім [PERSON] ніхто не зареєстрований та не проживає, в тому числі малолітні чи неповнолітні діти. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що іпотекодавець [PERSON] , укладаючи договір іпотеки, гарантувала, що за місцем знаходження предмета іпотеки не зареєстровані та фактично не проживають (не мають права користування) малолітні чи неповнолітні особи, та передача спірної квартири в іпотеку не порушує прав та інтересів інших осіб. У той же час іпотекодавець приховала той факт, що право користування спірним житлом фактично мала позивач як малолітня дитина власника житла, що було предметом іпотеки. Судом встановлено, що 23.08.2016 Тульчинським районним судом було винесено ухвалу якою зустрічний позов [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до ПАТ «УкрСибБанк» про визнання недійсним вищевказаного договору іпотеки залишено без розгляду та ухвала набрала законної сили. 07.11.2016 Апеляційним судом Вінницької області було ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково. Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.08.2016, яким в задоволенні позову ПАТ «УкрСибБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, було скасоване та ухвалено нове, яким позовну заяву Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» - задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом ) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж узгоджена сторонами у іпотечному договорі, яка становить 141 885 гр. (сто сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять гривень). Вказане рішення суду набрало законної сили 07.11.2016 та було звернуто до виконання, за яким 02.11.2018 постановою головного державного виконавця Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що власники майна [PERSON] та [PERSON] , при укладені оспорюваного правочину, який впливає на права дитини, діяли не добросовісно в інтересах дитини, у той час як інша сторона договору мала виправдані очікування від них на вчинення добросовісно таких дій, отож неправдиве повідомлення іпотекодавцем про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом осіб, які зловживали своїми правами, у тому числі законного представника дитини. З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що ЦК України, як і спеціальний Закон України "Про іпотеку", не містить норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку, при цьому, житло куплене не за кредитні кошти, отож виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у такому випадку є неможливим, суд дійшов висновку про відсутність порушених майнових прав позивача як дитини унаслідок укладення оспорюваного договору, відтак сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення не є підставою для визнання такого договору недійсним, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішне відповідно до Глави 8 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed