Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі також - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), в якому просила розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 06.02.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноармійського районного управління юстиції Житомирської області (актовий запис №2), дочку [PERSON], [INFO] залишити на подальше проживання з позивачем. Позов обґрунтовувався тим, що з кінця 2016 року позивач залишила чоловіка, протягом останнього часу з відповідачем разом не проживає, сторони не підтримують подружні стосунки та не ведуть спільного господарства, в звязку з тим, що мають різні характери та погляди на життя, а шлюб існує формально. Зазначалося, що сторони вже прпиняли подружні відносини і раніше, не проживали разом, позивач вказувала, що примирення є неможливим. Надалі позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття. Подана заява обґрунтовувалась тим, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, офіційно працює майстром в ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна Жу» та отримує заробітну плату, яку витрачає на свої потреби та матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Вказувалося, що забезпечення доньки харчуванням, одягом та розвитком потребує значних коштів, які позивач не здатна в повні мірі надавати, у звязку з чим звернулася з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити та додатково пояснила, що декілька місяців проживає з дитиною окремо від відповідача, фактично шлюбних відносин вони не підтримують. Вказувала, що відповідач застосовував до неї фізичну силу, у зв"язку із чим остання зверталася до правоохоронних органів, проходила судово-медичне обстеження на наявність тілесних ушкоджень, тому вказувала, що примирення між нею та відповідачем категорично неможливе, строк на примирення просила не надавати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу не визнав, вказував на наявність певних непорозумінь подружжя та бажання зберігати сімю та просив надати тримісячний строк на примирення з позивачем. Позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину відповідач визнав та проти їх задоволення не заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію та доводи відповідача. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноармійського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №2 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №131368 від 26.08.2010 р. (а.с.3). Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що зазначені позивачем обставини мають місце, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, взаєморозуміння між ними відсутнє, відносини у сторін загострені, шлюб існує формально, намагання відповідача до примирення в позасудовому порядку успіху не мали; позивач категорично наполягає на розлученні, вказує на застосування до неї фізичної сили з боку відповідача, вказує про наявність страху перед чоловіком та про неможливість збереження сім"ї. Водночас, відповідач просив надати строк для примирення подружжя. Суд вважає за необхідне зазначити, що надання подружжю строку для примирення повинно мати реальну основу, яка з урахуванням обставин справи в даному конкретному випадку видається відсутньою. З огляду на викладене, з урахуванням установлених обставин суд дійшов висновку, що не принесло б не тільки користі, але й завдало б шкоди відкладення справи для примирення, оскільки як встановлено судом у судовому засіданні з пояснень сторін та матеріалів справи, збереження сім"ї є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки в порушення ч. 1 ст. 24 СК України не відповідає її волі, а існування сім"ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, спір про проживання спільної доньки у сторін відсутній, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів на дитину суд зазначає наступне. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 10.04.2014 р. №804 [PERSON] працює в ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» на посаді майстра (а.с. 14). При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (частина 2 ст. 182 СК України) Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, що мають істотне значення та визнання відповідачем вимог в частині розміру присуджуваних аліментів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогу про розірвання шлюбу та до державного бюджету України судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів, оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: approved