Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, на підставі виконавчого напису, вчиненого 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М., державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження, в рамках якого відбувається стягнення із заробітної плати позивача у рахунок погашення кредитної заборгованості позивача. Оскільки вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинено за межами нотаріального округу, де знаходиться робоче місце нотаріуса; без повідомлення позивача про наміри кредитора щодо стягнення боргу у позасудовому порядку, а також із порушенням строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, просить суд визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій позов підтримав, та, водночас, просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду відзив на позов, у якому позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду беззаперечних доказів на спростування безспірності кредитної заборгованості перед відповідачем; а відповідачем, при звернені до нотаріуса, булонадано документи, визначені чинним на час звернення до нотаріуса Перелікомдокументів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Представник третьої особи - Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила суд здійснити розгляд справи за її відсутності. Водночас, надала суду письмові пояснення, у яких зазначила про те, що,оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено нею з дотриманням вимог ЗУ «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р., та, на підставі документів, визначених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 29 червня 1999 р. № 1172. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При цьому, згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. за письмовою вимогою ПАТ КБ «Приватбанк» вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з позивача [PERSON] заборгованість у розмірі 76 557,53 грн., що виникла за кредитним договором, укладеним 27.10.2006р. між позивачем та відповідачем. Як випливає з матеріалів справи, при зверненні 09.09.2017р. до нотаріуса з вимогою вчинити вищевказаний виконавчий напис, відповідач надав нотаріусу: копію кредитного договору, укладеного з позивачем; засвідчену виписку з особового рахунку боржника; вимогу про усунення порушень за кредитним договором; опис, вкладений в поштове повідомлення. Посилаючись на те, що, при вчиненні вищевказаного виконавчого напису, нотаріусом не було дотримано норми ЗУ «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р., позивач просить суд вказаний виконавчий напис нотаріуса визнати таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом вищевказані обставинисвідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.87 ЗУ «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р. (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.88 вищевказаного Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п.1 глави 1 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон) та іншими актами законодавства України. Згідно п.2 вищевказаного Порядку, виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Згідно п.1.1. Розділу 16 вищевказаного Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. Розділу 16 вищевказаного Порядку, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1.4. Розділу 16 вищевказаного Порядку, виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Згідно п.2.1.Розділу 16 вищевказаного Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;строк, за який має провадитися стягнення;інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно п.3.1., 3.2., 3.3.,3.4.,3.5., Розділу 16 вищевказаного Порядку,нотаріус вчиняє виконавчі написи:якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно п.6.1., 6.2. Розділу 16 вищевказаного Порядку, за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 29 червня 1999 р. № 1172, при стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є: кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.Для одержання виконавчого напису додаються:а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно роз`яснень, наданих у п.13 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» N 2 від 31.01.1992р., при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у п.39Постанови Великої Палати Верховного Суду, постановленої 15.01.2020р.у справі №305/2082/14-ц, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що, спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про нотаріат" і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач у встановленому законом порядку не спростував належними та допустимими доказами того факту, що сума заборгованості за кредитним договором, укладеним ним з відповідачем, на час вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована у виконавчому написі до стягнення. Крім того, доводи позивача про неповідомлення відповідачем позивача про наміри кредитора щодо стягнення боргу у позасудовому порядку, а також про порушення строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис нотаріусом - спростовуються наявними в матеріалах справи Випискою з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, та письмовою вимогою про усунення порушень за кредитним договором, а також описом, що вкладенов поштове повідомлення. Отже, встановивши в ході розгляду справи те, що, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що, на час вчинення нотаріусом вищевказаного виконавчого напису, нотаріусом не було дотримано норм ЗУ «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р., суд дійшов висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає. Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд,

Outcome: dismissed