Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа комісія з питань захисту прав дитини при Яворівській районній державній адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона та відповідач [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 19.09.2019 року шлюб між ними розірвано. З часу народження сина відповідач бачив його лише один раз, він не піклується про сина, не займається його вихованням, та матеріально не утримує дитину. Син проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на її утриманні. Оскільки, батько добровільно допомоги на утримання сина не надавав 20.12.2019року вона звернулася до Яворівського районного суду Львівської області з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Яворівським районним судом Львівської області 20.12.2019 року було ухвалено рішення, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000грн щомісячно, починаючи з 16.04.2019року і до повноліття. На підставі рішення було видано виконавчий лист №460/1924/19 від 20.12.2019 року, який перебуває на виконанні у Яворівській РВДВС ГТУЮ у Львівській області. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 15.05.2020року ВП №60944989, виданого державним виконавцем Яворівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області, сума заборгованості по сплаті аліментів станом на травень місяць 2020року становить 16093,33 грн. Оскільки відповідач не цікавився життям та здоров"ям сина, не брав участі у його вихованні, вона звернулася із заявою до Яворівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. 20.10.2020 року Яворівською районною державною адміністрацією як органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносного його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносного його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить зтакі задовольнити. Представник Яворівської районної державної адміністрації Львівської області Тимусь О.С. в судовому засіданні позовні вимоги та висновок від 20.10.2020року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] за обставин, викладених в ньому, підтримала. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. Як вбачається, з позовної заяви, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , саме на цю адресу були скеровані виклики в судове засідання. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання не з`явився повторно в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч.3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, крім того не подав відзиву, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Згідно з ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області серії [NUMBER] від 21 травня 2018року, актовий запис №130, від шлюбу у сторін народився син, [PERSON] [INFO] , його батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача - " [PERSON] ". На підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20.12.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000гривень, щомісячно, починаючи з 16.04.2019 року і до досягнення повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист №460/1924/19 від 20.12.2019 року, який перебуває на виконанні у Яворівському РВДВС ГТУЮ у Львівській області. З розрахунку заборгованості по аліментах, виданих державним виконавцем Яворівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області від 15.05.2020 року вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на травень місяць 2020 року становить 16093,33 гривень. З акту обстеження житлових умов від 24 червня 2020 року, щодо встановлення факту та умов проживання сім"ї позивача [PERSON] , складеного комісією Бердихівської сільської ради Яворівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїми батьками та сином [PERSON] , 2018 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Дитина повністю перебуває на її матеріальному забезпеченні, батько дитини не бере участі у вихованні та утриманні свого сина. Відповідно до довідки №522 від 24 червня 2020 року, виданої Бердихівською сільською радою Яворівського району Львівської області у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , та [PERSON] . Згідно з висновку Яворівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 20.10.2020року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 19.09.2019року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини у сторін не склалися і подружжя стало проживати окремо. Зі слів позивача відповідач залишив її ще на ранніх термінах вагітності, не цікавився нею, не приїзджав до неї у лікарню, не допомагав їй матеріально, та не підтримував морально. З часу народження сина, відповідач бачив його лише один раз. Відповідач ніколи не телефонував, не цікався сином, аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість. Вона не чинила жодних перешкод відповідачу у спілкуванні зі сином. На засіданні комісії [PERSON] не з"явився, хоч був повідомлений належним чином. За результатом розгляду даного питання, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки дитина постійно проживає разом з матір"ю. Відповідач з часу народження сина не бере участі у його вихованні, не цікавиться його життям, та навчанням, не піклується про нього, про його духовний та моральний розвиток. Його батьківство носить формальний характер. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. У ст.150 Сімейного Кодексу України закріплені, наступні обов`язки батьків по вихованню дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав У статті 164 Сімейного кодексу України є вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини позовні вимоги слід задовольнити, оскільки [PERSON] будучи батьком неповнолітнього сина не піклується про сина, не цікавиться його життям, не бере участі у його вихованні, не забезпечує його матеріально, та не створює належних умов для його духовного та фізичного розвитку. Враховуючи наведене [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved