Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первинним позовом до відповідача з вимогою про реальний розподіл житлового будинку та проведення в судовому порядку експертизи, для визначення експертом відповідно можливих варіантів такого розподілу. В ході розгляду справи, позивачем подано уточнені позовні вимоги. Позивач зазначає, що 17 квітня 2001 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності в рівних долях на житловий будинок житловою площею 21,5 кв.м., загальною площею 71,2 кв.м., розміщений в [ADDRESS]. В добровільному порядку розділити будинок відповідач не бажає, та користується кімнатою, яка належить позивачу. А тому позивач вимушений звернутися до суду та просить задовольнити уточнені позовні вимоги. Позивач [PERSON] на протязі розгляду справи, підтримав заявлені уточнені позовні вимоги, прохав їх задовольнити. В судовому засіданні в уточнених позовних вимогах зазначав, що по даній справі була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза № 5940/7722, та згідно з висновками експертизи самовільно збудовані об"єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. Це такі споруди: з його сторони - літня кухня Б-1, душ "Д", убиральня "У", колодязь літ "К-1", які ним побудовані у 2002 році, а зі сторони відповідача це - навіс літ. "а", душ літ. "Е", убиральня літ. "У-1", а тому вважаються особисто побудованими кожним із співвласників. Згідно інвентаризаційної справи відповідачем самовільно житлова кімната площею 12,1 кв.м. була переобладнана в службове приміщення і таким чином відповідач користується не ? частиною житлового будинку, а 2/3 частинами його. Таким чином позивач фактично в спірному житловому будинку користується площею 12,6 кв.м., а відповідач - площею 34,8 кв.м.. Відповідно до запропонованого варіанту порядку користування житловим будинком частки співвласників будуть мати такий вигляд: позивачу [PERSON] - 38/100, а [PERSON] - 62/100 частин будинку, що є несправедливо. Згідно з висновком експертизи - діючий в даний час порядок користування позивачем житловим будинком відповідає 1 варіанту висновку експерта. Але саме цей варіант його й не задовольняє, оскільки на даний час він вже у них існує і саме з приводу цього несправедливого порядку користування житловим будинком він і звернувся до суду. Експерт запропонував ще один, 2-й варіант порядку користування житловим будинком, відповідно до якого позивачу виділяється в користування житлова кімната 1-3 площею 11,7 кв.м., житлова кімната 2-2 площею 4,8 кв.м., кухня 2-1 площею 7,8 кв.м., а [PERSON] кухня - 1-1 площею 6 кв.м., житлова кімната 1-2 площею 5,0 кв.м., службове приміщення 11 площею 12,1 кв.м., (яке необхідно переобладнати в житлове приміщення). При такому порядку користування приміщеннями в житловому будинку їхні частки з відповідачем будуть майже рівні, а саме: [PERSON] - 47/100, а [PERSON] - 53/100 частини, різницю в частках - 2191 грн. він згоден отримати від [PERSON].. Що стосується надвірних споруд - то по них спору між сторонами немає. А тому позивач просить виділити в користування йому по житловому будинку літ. А-1, розміщеному в [ADDRESS] 47/100 частин будинку, а саме: житлову кімнату 1-3 площею 11,7 кв.м., житлову кімнату 2-2 площею 4,8 кв.м., кухню 2-1 площею 7,8 кв.м.. Стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за наданим варіантом порядку користування житловим будинком суму 2191 грн.. Стягнути з відповідача по справі на користь позивача вартість сплаченої ним суми за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3164,80 гривень. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги свого довірителя та зазначила, що вона повністю підтримує праву позицію свого довірителя, і вважає, що саме другий варіант, вказаний у експертизі, є справедливим, при вирішенні спору, що до встановлення порядку користування житловим будинком. Однак, вона на протязі всього строку розгляду справи, пропонувала відповідачу, укласти мирову угоду по справі, на таких умовах як, відповідач сплатить позивачу за кімнату суму в 9000 тисяч гривень і відшкодує вартість проведеної експертизи, а позивач не буде заперечувати , щоб відповідач і на далі користувався тією кімнатою. Тобто залишити все так як є на сьогоднішній день. Однак, так як відповідач не бажає укладати мирової угоди на таких умовах, то іншого способу, щоб вирішити цей спір не має крім ухвалення рішення суду, в тому варіанті, який вказаний позивачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог та зазначив в своїх запереченнях, що після того, як батько, [PERSON] обдарував їх, двох синів, відразу постало питання про розділ хати. Він не може згадати всі інстанції до яких він звертався за роз"ясненням про варіанти розділу. Ним було отримано конкретне роз"яснення від Головного архітектора м. Лозова, де було зазначено, що "хату потрібно поставити на землю, вона висить у повітрі". Тому була розпочата процедура розділу і приватизації земельної ділянки, на якій розташована хата. Розділ землі був проведений представником центру ДЗК Дурягіним С.В.. На призначений день [PERSON] не з"явився, хоч був попереджений раніше. Ділянка землі була розділена на 2 частини. До однієї частини відійшла кімната, яка була, на той час, найкращою частиною хати, а також надвірні споруди: шлакоблочний сарай та літня кухня, погріб, колодязь - все в задовільному стані. До другої частини відійшла кухня, сіни, комірчина, сарай, з надвірних споруд - сарай з саману та 2 дерев"яні сараї, які були у вкрай непридатному для їх використання стані. Межа ділянок проходить по простінку між кімнатою і кухнею. Двері між цими приміщеннями було забито дошками самим [PERSON]. Але, через деякий час він знову підняв це питання: кухня належить йому, як частина ? його долі. З метою припинити конфліктну ситуацію, яка була на той час, відповідач склав позов до суду з метою виділення частин в натурі. Батьком, [PERSON] було сказано в розмові з синами: "Правильно, тобі ([PERSON]) кімнату, а [PERSON] - кухня. Йому ж теж треба десь жити, не в сараї ж". Після цього [PERSON] було відповідачу запропоновано: "Добре, хай у тебе залишається кухня, але ти мені за неї сплати". Встановлену ним суму - 500 грн. було йому сплачено, що підтверджує написана ним розписка про одержання грошей і що він не має більше ніяких претензій. Отже хата була добровільно розділена між сторонами у 2002 році. З кімнати, що відійшла [PERSON] і становила 12,6 кв.м. було зроблене підсобне приміщення з житловою площею 4,8 м.кв.. До літньої кухні і сараю було прибудовано коридор і ця споруда на даний момент є фактично житловим будинком в якому [PERSON] живе. Тому, позов про новий розподіл хати він не визнає, оскільки кухня знаходиться на приватизованій ним землі. Через це приміщення проходить газова установка. Це єдине приміщення, на його території, придбане для житла. Також давно сплинув термін позовної давності. Крім того, суду надані документи - технічний паспорт, виготовлений станом на 2013 рік, що не дає змоги реально оцінити розміри житлової площі, що була розділена за згодою у 2002 році. Експлікація містить помилки, які можуть не належним чином вплинути на розгляд справи. Крім цього, в запереченні на уточнений позов зазначив наступне, що відповідно до договору дарування житлового будинку зареєстровано право власності в рівних долях по ? частині на будинок житловою площею 18,4 кв.м., надвірні будівлі, яка позначена в характеристиці надвірних споруд під літерами Б, Б-1- сарай та літня кухня загальною площею 35,2 кв.м., погріб, колодязь. Загальна площа будинку тільки в технічному паспорті, виготовленому 28.03.2013 року стала 71,2 кв.м.. Відповідачу невідомо звідки, згідно якої інвентаризаційної справи, сарай, площею 12,1 кв.м. став частиною житлової площі. Це приміщення завжди використовувалось як сарай, стійло для худоби. На даний момент цей сарай є у вкрай ветхому стані. Бо його несучі конструктивні елементи є аварійними. Балка, на якій тримається стеля розкололась, скріплена скобами, підперта стовпом. А отже встановлення вікон і дверей неможливе, бо це призведе до його руйнації. Експертом Кузьміною було відмічено цей факт, але в "Висновках" зазначено тільки інформація БТІ, що сарай був житловим приміщенням і його потрібно повернути у цей стан. Відповідач заперечує, що згідно з висновком експертизи діючий на цей час порядок користування житловим будинком відповідає 1 варіанту. Будинок був розділений за варіантом 11. А отже. На його частину відійшли такі частини будинку: сарай, 12,1 кв.м., сіни варіантом 11. На той час земельна ділянка була приватизована і кухня 11,7 кв.м. знаходилась на його землі. Між відповідачем та позивачем була здійснена усна мирова угода в результаті якої було домовлено, що після сплати зазначеної [PERSON] суми відповідач буде користуватися кухнею, а також у відповідача не буде ніяких претензій до розподілу в рівних долях надвірних споруд. А тому вважає, позов позивача безпідставним, нічим не мотивованим, будь-який спір між сторонами на протязі 2002-2013 року включно відсутній. Також відповідач зазначає, що сплинув строк позовної давності. А тому просить суд відмовити в задоволенні уточнених вимог позивача. Представник відповідача - адвокат [PERSON] підтримав правову позицію свого довірителя та прохав суд відмовити позивачу в позовних вимогах. Оскільки, дійсно, між позивачем та відповідачем вже давно виник спір щодо розподілу житлового будинку, який їм, в рівних частках, подарував їх батько. Саме з приводу цього, у 2008 році, відповідач вже подавав позов до суду щодо розподілу будинку. Однак, позивач на той час, запропонував це питання вирішити мирним шляхом, а саме, щоб йому братом було сплачено суму в 500 гривень за користування кімнатою і тоді все залишиться як і раніше і він не буде претендувати на цю кімнату. [PERSON], погодився на такі умови [PERSON] і сплатив йому вказану суму, про що свідчить розписка. В свою чергу, представник відповідача адвокат [PERSON], зазначив, що, згідно до пояснень, які було надано спеціалістом - техніком КП "ЖУК№ Лозівської міської ради за матеріалами інвентарної справи, на спірний житловий будинок, то фактично, реально його розподілити вже не можливо, так як сам будинок має вже не той стан, у якому його було подаровано. Адже, позивач та відповідач, самовільно, без відповідних дозволів, фактично перепланували будинок, зламали піч для опалення будинку, та вчинили ще багато інших перепланувань і це при цьому, що будинок зроблений із саману - тобто -глини, він не цегляний, і ще збудований у 60 роки. Тому в будь-який час може прийти в неприродний стан. Представник відповідача - [PERSON], заперечувала проти задоволення уточнених вимог позивача, вважаючи вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та повністю підтримала правову позицію як відповідача так і його представника - адвоката - [PERSON] З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було з"ясовано, що 17.04.2001 року, [PERSON], було складено Договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Даний Договір було зареєстровано у Лозівському БТІ (а.с.№7). Згідно до Довідки-характеристки Лозівського БТІ, кожному з обдарованих, належить по 12 частині даного житлового будинку (а.с.№8). Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ч.1 ст.357 ЦК України - частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними , якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У вказаному будинку зареєстрована дружина позивача - [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.№10). Сам позивач, згідно до довідки з місця проживання, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає один у приватизованому будинку (а.с.№11). Відповідач, за даними довідки з Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.№38). Тобто, судом було з"ясовано, у позивача та у відповідача є у власності інше житло, за вищевказаними адресами. За клопотанням позивача судом призначалася судова-технічна експертиза, яка була складена 11.09.2013 року та відповідно до висновків якої зазначено, що з технічної точки зору розподілити житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] в натурі у відповідності до розміру частки кожного із співвласників не надається можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині. Згідно до проведеної експертизи було надано два варіанти порядку користування житловим будинком та надвірними будівлями (а.с.№ 72-96). В судовому засіданні, 04.04.2014 року, було допитано техніка-спеціаліста другої категорії КП "ЖУК" Лозівської міської ради [PERSON], яка зазначила, що при розробці документації, вони керуються спеціальною інструкцією та законодавчими актами, на підставі яких розробляються технічні паспорти. При вимірюванні площі житлових споруд, все вимірюється по периметру усіх сторін, для того щоб визначити площу будівлі, а потім площа множиться на висоту будівлі і та визначається об"єм. Згідно до встановленої інструкції, службовою кімнатою може бути - майстерня, сарай. Якщо будинок двоповерховий або два с половиною поверхи, і мається гараж в будинку, то гараж також рахується як службова кімната. Станом на 1987 рік у вказаному домоволодінні було дві житлові кімнати: одна 5 кв.м., друга - 13,4 кв.м., а всього житлова площа - 18,4 кв.м.. У 2004 році, 2013 році до технічних паспортів вносилися зміни, оскільки власники самовільно проводили перебудову житлового будинку, не маючи на це будь-яких дозволів Вони навіть самовільно знесли піч для опалення будинку. Тобто після перебудов, викликався технік та розроблявся план вже по існуючим перебудовам. Але спірний сарай, так і залишився службовим приміщенням. При цьому, з урахуванням всіх перебудов, об"єм житлової будівлі не змінився. На той час, коли купувався спірний будинок, документи видавала сільрада. І той документ не був правомочний, оскільки не зареєстрований в БТІ. На протязі цих років площа та об"єм забудови не змінилися, змінилася лише житлова площа, оскільки була збільшена, а загальна площа залишилася незмінна. Сторонам не одноразово зазначалося, що вони провели самовільні перебудови, а все це не оформили відповідно до законодавства. В судовому засіданні був оглянутий Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій службового приміщення "П" житлового будинку, літ. "А-1" за адресою: [ADDRESS], який був наданий представником відповідача [PERSON], згідно до якого житлове приміщення - опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічнім вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання. Відсутність у службовому приміщенні опалення, природного освітлення, не відповідність санітарно-епідеміологічнім вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, не дає змоги для віднесення вищевказаного приміщення до житлового. За результатами проведення технічного обстеження несучих та огороджувальних будівельних конструкцій службового приміщення житлового будинку літера "А-1" на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], приходять до висновку, що стіни, горищне перекриття відноситься до 111 категорії (не придатні для нормальної експлуатації). Подальше безпечна експлуатація службового приміщення житлового будинку літера "А-1" неможлива.(а.с.№ 191-204). Судом також було досліджено в судовому засіданні і Акт обстеження житлових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складений комісією Ново Іванівської сільської ради (а.с№119) з якого вбачається, що при обстеженні вказаного житлового будинку встановлено, що в ньому проживають [PERSON] з дружиною і користуються кімнатками: одна - площею в 11,7 кв.м. - в задовільному стані, яка забезпечена електропостачанням та встановлений газовий конвектор для опалення, в наявності два вікна. З житлової кімнати є вхід до спальної кімнати площею 5,0 кв.м. з електропостачанням, про те вікна відсутні. Кімната, площею в 6,0 кв.м - є кухнею, з електропостачанням, проте без вікон. В підтвердження даного, відповідачем подано Договір про користування електричною енергією (а.с.№123) та Договір про надання населенню послуг з газопостачання (а.с.№124). З метою встановлення дійсних обставин по справі, судом було з"ясовано у позивача про дані щодо Розписки (а.с.№169), яку надано відповідачем в заперечення на позовні вимоги. Спочатку у своїх поясненнях позивач вказав, що дійсно, між ним і відповідачем була така домовленість за вказану кімнату, і він отримав зазначену в розписці суму в 500 гривень за те, що відповідач і надалі продовжував користуватися тією спірною кімнатою. Про що і склали розписку, яку він підписав. В подальшому, позивач, після запитання його адвоката [PERSON], змінив свої пояснення та вказав, що ні про які гроші він не знає, ні якої розписки він не підписував, а якщо і підписував, то нехай відповідач ще спробує довести що він ці гроші йому віддав саме за спірну кімнату, адже в самій розписці про це не вказано. Крім того, позивач вказав,що відповідач хай ще доведе, що він віддавав ці гроші саме йому, а не його дружині. І взагалі, він більше не бажає говорить про ту Розписку. Представник позивача адвокат [PERSON], вказала суду, що вона до цього часу про існування даної Розписки не знала, так як її довіритель їй про це не повідомляв, однак, вона вважає, що той аркуш паперу, який наданий відповідачем як Розписка, не може бути доказом по справі, бо в ній дійсно не вказано, що позивач отримав гроші в сумі 500 гривень, саме за спірну кімнату, а не за щось інше. Крім того, позивач не впевнений що це його підпис стоїть у Розписці. З приводу даного, представник відповідача [PERSON], зазначила, що на її думку, позивач навмисно повідомляє суду неправдиві відомості, оскільки, написання цієї розписки, відбувалося і в її присутності. А якщо позивач заперечує проти того, що це саме його підпис стоїть у розписці, то можна провести відповідну почеркознавчу експертизу, проти якої позивач чомусь заперечує. Що стосується тих даних, що в розписці не вказано, що гроші позивач отримує саме за спірну житлову кімнату, то дійсно цих відомостей там не має, так як розписку писали вдома і лише для того, щоб підтвердити сам факт отримання грошей. На той момент, всі вирішили, що спір вичерпано і брати між собою, наче б-то примирилися. На запитання суду до позивача та його адвоката після дослідження доказів, останні повідомили, що будь-яких заяв чи клопотань по справі вони не мають. Отже, суд зазначає, що, як після дослідження вищевказаних доказів по справі, які були вивчені у присутності позивача і його адвоката так в подальшому розгляді справи, враховуючи, що позивачу було роз"яснено його права та обов"язки, останній, у відповідності до положень ст. 10, 60, 61 ЦПК України не скористався своїм правом щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював позивачеві його права та обов'язки, вживав заходи для надання позивачу можливості скористатися належними йому правами, з'ясовував наявність клопотань до суду. Позивач вважав, що надані ним докази у справі є достатніми для обґрунтування його вимог, надання інших доказів вважав непотрібним. Крім того ніяких додаткових уточнень до позовної заяви не надавав. За положеннями ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред'явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази по справі, знаходить позов позивач таким, що не підлягає задоволенню в зв"язку з відсутністю обставин, якими обґрунтовувалися вимоги. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичний осіб, поданих відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підтаві вищевикладеного, судові витрати на користь позивача стягненю не підлягають.

Outcome: dismissed