Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей, [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що діти мають захворювання, у зв`язку з чим потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, а відповідач, в свою чергу, не надає додаткової матеріальної допомоги на утримання дітей. На підставі викладеного, позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь 3 164, 10 гривень додаткових витрат на утримання дітей, [PERSON] та [PERSON] . Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ст. 274 ЦПК України, і підстав для переходу до іншого виду провадження судом встановлено не було. Відповідачем, [PERSON] , до суду спрямований відзив на позовну заяву, який судом при вирішенні спору до уваги не береться, оскільки при при направленні відзиву на позовну заяву відповідачем не дотримано вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, поданих позивачем, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне. 17.11.2007 року виконавчим комітетом Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області між сторонами зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] від 25.03.2010 року відповідно (а.с. 7-8). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 6.05.2011 року шлюб між сторонами розірвано, а спільних дітей залишено на виховання матері (а.с. 9-10). Судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 25.03.2011 року постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2011 року і до повноліття дітей (а.с. 11). Спільні діти сторін мають захворювання: дочка [PERSON] має діагноз "вроджена вада серця: множинні вторинні дефекти міжпередсердної перегородки", а дочка [PERSON] - "вторинний дефнкт міжпередсердної перегородки", що підтверджується випискою з медичної карти № 2846 та консультативних висновків (а.с. 13-19). У зв`язку із зазначеними хворобами діти перебували на лікуванні, що потребувало фінансових витрат, які понесла позивач. Такі витрати підтверджуються замовленням №053 086500 в розмірі 694, 00 гривень, замовленням №053 086501 в розмірі 694, 00 гривень, а також фіскальним чеком від 22.04.2019 року про придбання дітям вітамінів, рекомендованих лікарями в розмірі 491, 10 гривень (а.с. 20-21, 30). Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати у виді оплати за харчування дітей під час навчання в школі в розмірі 1 285, 00 гривень. На підтвердження такого роду витрат долучила відповідні квитанції. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII 27.02.1991 року, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні належними доказами. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення на її користь додаткових витрат на дочок [PERSON] та [PERSON] у сумі 1 879, 10 грн, які понесені останньою на проходження дітьми обстежень у зв`язку з хворобами та прибдання ліків та вітамінів для дітей. Вказана вимога підлягає задоволенню частково, у сумі 939, 55 грн, у частині половини оплати позивачем за проходження обстежень та оплати за ліків та вітамінів для дітей. Щодо стягнення додаткових витрат, понесених позивачем за харчування дітей під час навчання останніх в школі, то суд не знайшов підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки такі витрати законом не віднесені до додаткових, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відтак до стягнення із [PERSON] належить 939, 55 грн. додаткових витрат на проходження доньками [PERSON] та [PERSON] обстежень та витрат на ліки та вітаміни останнім, які були понесені позивачем, що складає 50 % від понесених позивачем витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial