Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), яким просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 березня 2008 року у розмірі 25103 (двадцять п'ять тисяч сто три) гривні 03 (три) копійки, з яких: 6489 (шість тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) гривень - це заборгованість за кредитом; 12789 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) гривень 50 (п'ятдесят) копійок - це заборгованість по процентам за користування кредитом; 4152 (чотири тисячі сто п'ятдесят дві) гривні 96 (дев'яносто шість) копійок - це заборгованість по комісії за користування кредитом; 1671 (одна тисяча шістсот сімдесят одна) гривня 57 (п'ятдесят сім) копійок - це сума штрафу за порушення виконання грошових зобов'язань за договором, а також понесені судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 21 січня 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 27 грудня 2013 року та 21 січня 2014 року (шляхом публікації в пресі оголошення про виклик), та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 07 березня 2008 року, звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання заяви клієнта № 1303101400046174148 від 07 березня 2008 року, якою просив видати йому кредит у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с. 8). Підписавши заяву клієнта № 1303101400046174148 від 07 березня 2008 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) також підтвердив, що ця заява разом із запропонованими ПРИВАТБАНКОМ Умовами та правилами надання банківських послуг, довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальний, 30 днів пільгового періоду» і тарифами, складає між ним та банком договір, оригінал якого він отримав (а.с.4,75). За договором, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) кредит у межах сум, вказаних у заяві клієнта, тобто у сумі 500 (п'ятсот) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом відкриття рахунку та наданням кредитної картки № [NUMBER], а [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) взяв на себе зобов'язання повернути кредит у порядку та строки, відповідно до заяви клієнта, тобто повернути кредит, сплатити відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплатити комісії, шляхом внесення коштів на картку щомісячним платежем в розмірі 7 % від суми заборгованості за кредитом (а.с. 8, 75). На підставі заяви [PERSON] від 07 березня 2008 року, кредитний ліміт за кредитною карткою № [NUMBER] було збільшено та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) перераховано 6490 (шість тисяч чотириста дев'яносто) гривень на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 39,41). 26 вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення заборгованості, що виникла за кредитним договором № б/н від 07 березня 2008 року (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) та відповідачем [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування та комісійної винагороди. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 07 березня 2008 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) уклали договір № б/н, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредиту) банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 6490 (шість тисяч чотириста дев'яносто) гривень на платіжну картку № [NUMBER], а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду на умовах, визначених заявою клієнта від 07 березня 2008 року, Умовами надання банківських послуг та згідно виписки з особового рахунку (а.с.8,75,67-71). Сторони договору встановили, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 6490 (шість тисяч чотириста дев'яносто) гривень шляхом перерахування вказаної суми на платіжну картку № [NUMBER]. На підтвердження факту виконання банком як кредитодавцем, вказаного зобов'язання, позивач надав виписку по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с.67-71). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони договору встановили, що кредит надається позивачем строком на який відповідає строку дії картки (положення заяви клієнта), при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплатити комісії, шляхом внесення коштів на картку щомісячним платежем в розмірі 7 % від суми заборгованості за кредитом. Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07 березня 2008 року (а.с.4-7), позичальник взяті на себе зобов'язання не виконав. У зв'язку з чим, у [PERSON], як позичальника, перед ПРИВАТБАНКОМ, як кредитодавцем, станом на 31 серпня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 25103 (двадцять п'ять тисяч сто три) гривні 03 (три) копійки, з яких: 6489 (шість тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) гривень - це заборгованість за кредитом; 12789 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) гривень 50 (п'ятдесят) копійок - це заборгованість по процентам за користування кредитом; 4152 (чотири тисячі сто п'ятдесят дві) гривні 96 (дев'яносто шість) копійок - це заборгованість по комісії за користування кредитом; 1671 (одна тисяча шістсот сімдесят одна) гривня 57 (п'ятдесят сім) копійок - це сума штрафу за порушення виконання грошових зобов'язань за договором. Зважаючи на встановлені обставини, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди, на підставі договору (а.с.8,69,75), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення з неї заборгованості у розмірі 25103 (двадцять п'ять тисяч сто три) гривні 03 (три) копійки, з яких: 6489 (шість тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) гривень - це заборгованість за кредитом; 12789 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) гривень 50 (п'ятдесят) копійок - це заборгованість по процентам за користування кредитом; 4152 (чотири тисячі сто п'ятдесят дві) гривні 96 (дев'яносто шість) копійок - це заборгованість по комісії за користування кредитом; 1671 (одна тисяча шістсот сімдесят одна) гривня 57 (п'ятдесят сім) копійок - це сума штрафу за порушення виконання грошових зобов'язань за договором, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, договором № б/н від 07 березня 2008 року встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими передбачено обов'язок своєчасної сплати кредиту та відсотків, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається: з пені (базової процентної ставки за договором), яка нараховується за кожний день прострочки кредиту; пені 1 % від заборгованості, але не менш 10 гривень на місяць, нараховується один раз на місяць, за умови прострочки за кредитом чи відсоткам п'яти та більше днів при виникненні прострочки на суму більш ніж 50 гривень. Також, договором № б/н від 07 березня 2008 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми позову (умови та правила надання банківських послуг) (а.с.9-12). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 07 березня 2008 року (а.с.4-7), позичальник несвоєчасно сплачував кредит та проценти. У зв'язку з чим, у [PERSON], як позичальника, виник обов'язок сплатити заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12789 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) 50 (п'ятдесят) копійок та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 4152 (чотири тисячі сто п'ятдесят дві) гривні 96 (дев'яносто шість) копійок, а також штраф у розмірі 1697 (одна тисяча шістсот дев'яносто сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок. При цьому, судом враховано, що штраф та пеня є різновидами такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, а тому їх одночасне застосування і стягнення не призводить до подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому не свідчить про порушення положень частини першої статті 61 Конституції України. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення з неї пені у розмірі 11849 (одинадцять тисяч вісімсот сорок дев'ять) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки, а також штрафу у розмірі 1671 (одна тисяча шістсот сімдесят одна) гривня 57 (п'ятдесят сім) копійок, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи, що відповідачем не було вчинено фактичних дій, передбачених частиною третьою статті 267 ЦК України, судом, до спірних правовідносин не застосовувались положення цієї статті. При цьому, на виконання положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, судом враховано висновки Верховного Суду України, надані ним у постанові від 20 листопада 2013 року, прийнятої у справі №6-126цс13. Отже, оскільки право позивача, як кредитора у грошовому зобов`язанні, порушене саме відповідачем, суд вважає, що той спосіб захисту, який обрав позивач є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення і наслідкам, спричиненим цим порушенням, а тому зможе відновити порушене право позивача. Зважаючи на викладене, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 251 (двісті п'ятдесят одна) гривня 03 (три) копійки, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.18), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved