Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

07 квітня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа Приватне підприємство «Дистрибуційна компанія «Столярова» про звернення стягнення на предмет іпотеки». В обґрунтування позову зазначив, що 03 серпня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та Приватним підприємством «Дистрибуційна компанія «Столярова» було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6, згідно умов якого позивач надав ПП «Дистрибуційна компанія «Столярова» у тимчасове користування грошові кошти окремими частинами в межах максимального ліміту в сумі 1 235 999,00 грн. зі сплатою 19,00% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01 серпня 2008 року, на умовах, визначених договором кредиту. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.02.2007 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 500 000,00 грн., зміну процентної ставки - 19,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.08.2008 року. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 31.10.2007 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 690 000,00 грн., зміну процентної ставки - 19,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.08.2008 року. Відповідно до Додаткової угоди від 31.03.2008 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 690 000,00 грн., зміну процентної ставки - 16,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.08.2008 року. Відповідно до Додаткової угоди від 31.07.2008 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 690 000,00 грн., зміну процентної ставки - 18,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.09.2008 року. 03 серпня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Приватного підприємства «Дистрибуційна компанія «Столярова» було укладено іпотечний договір № 669, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., згідно умов якого відповідачем в іпотеку позивачу було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, що складаються: літ. А-2, а-і - адміністративна будівля, тамбур, ганок, цегла, загальною площею 439,1 кв.м., Б-2 - інструментальні кладові, ф/бл цегла, загальною площею 328,8 кв.м., В-2 - будівля відділу главного механіка, цегла, загальною площею 431,4 кв.м., № 1-4, 7 - огорожа, Г-1 - склад (тимчас), І, ІІ - мостіння, асфальтобетон, Ґ-1 - прибудова (тимчас), г, ґ - навіс, № 5,6 - ворота, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Стосовно внесених змін до договору кредиту було укладено відповідні договори про внесення змін до договору іпотеки. Станом на 18.11.2015 року сума заборгованості по договору кредиту складає 6 843 207,12 грн., з яких: - заборгованість за простроченим кредитом - 2 243 669,70 грн., - заборгованість за простроченими відсотками - 3 274 643,53 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 628 612,96 грн., - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 696 280,93 грн. Відповідно п.5.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням викладеного, позивач просить суд звернути стягнення за іпотечним договором № 669, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2956, на предмет іпотеки - нежитлові будівлі, що складаються: літ. А - 2, а - і - адміністративна будівля, тамбур, ганок, цегла, загальною площею 439,1 кв.м., Б-2 - інструментальні кладові, ф/бл цегла, загальною площею 328,8 кв.м., В-2 - будівля відділу главного механіка, цегла, загальною площею 431,4 кв.м., № 1-4, 7 - огорожа, Г-1 - склад (тимчас), І, ІІ - мостіння, асфальтобетон, Ґ-1 - прибудова (тимчас), г, ґ - навіс, № 5,6 - ворота, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», номер витягу: 11365174, дата: 27.07.2006 року, реєстраційний номер: 3259628, вартість предмету іпотеки складає 1 240 000,00 грн. Визначити у рішенні спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві від свого імені, в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. За рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 085/109-6 від 03.08.2006 року у розмірі 6 843 207,12 грн. та усі витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. 23 травня 2016 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову про звернення стягнення на предмет іпотеки», в якій змінив в прохальній частині позовної заяви спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку» - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 25 квітня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання іпотеки припиненою. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року по справі № 24/5005/12006/2011 ліквідовано юридичну особу Приватне підприємство «Дистрибуційна компанія «Столярова»; згідно п.6 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вважати погашеними вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Згідно з чинним законодавством, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. На підставі чого вважає, що зобов'язання за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та Приватним підприємством «Дистрибуційна компанія «Столярова», є припиненим, наслідком чого є припинення іпотеки за договором іпотеки № 669 від 03.08.2006 року, укладеним між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк». З урахуванням зазначеного, позивач за зустрічним позовом просить суд відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], третя особа Приватне підприємство «Дистрибуційна компанія «Столярова» про звернення стягнення на предмет іпотеки; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № 669 від 03.08.2006 року, укладеним між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк»; скасувати заборону на відчуження нежитлових будівель, що складаються: літ. А-2, а-і - адміністративна будівля, тамбур, ганок, цегла, загальною площею 439,1 кв.м., Б-2 - інструментальні кладові, ф/бл цегла, загальною площею 328,8 кв.м., В-2 - будівля відділу главного механіка, цегла, загальною площею 431,4 кв.м., № 1-4, 7 - огорожа, Г-1 - склад (тимчас), І, ІІ - мостіння, асфальтобетон, Ґ-1 - прибудова (тимчас), г, ґ - навіс, № 5,6 - ворота, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. 03 серпня 2006 року, зареєстровану в реєстрі за № 2957. Внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно договору про внесення змін до іпотечного договору № 669 від 03 серпня 2006 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2956, реєстраційний номер обтяження: 3556830. Внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про виключення з реєстру запису щодо накладення заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 669 від 03 серпня 2006 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2956, реєстраційний номер обтяження: 3556776. Ухвалою суду від 05.07.2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання іпотеки припиненою прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], третя особа Приватне підприємство «Дистрибуційна компанія «Столярова» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував. Надав письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначив, що тлумачення відповідача за первісним позовом є помилковими та не відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 06 липня 2016 року по справі № 3-584гс16, згідно якої забезпечувальні зобов'язання, що випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилось невиконаним, та правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 10 лютого 2016 року по справі № 6-216цс14, де зазначено, що укладаючи договір застави, заставодавець приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником, у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням з ЄДРЮО та ФОП. В судове засідання, яке відбулось 10.08.2017 року, представник позивача не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази, проаналізувавши чинне законодавство, яке регламентує спірні правовідносини, та наявну судову практику з цього питання, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 03 серпня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») та Приватним підприємством «Дистрибуційна компанія «Столярова» було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6, згідно умов якого позивач надав ПП «Дистрибуційна компанія «Столярова» у тимчасове користування грошові кошти окремими частинами в межах максимального ліміту в сумі 1 235 999,00 грн. зі сплатою 19,00% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01 серпня 2008 року, на умовах, визначених договором кредиту. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.02.2007 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 500 000,00 грн., зміну процентної ставки - 19,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.08.2008 року. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 31.10.2007 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 690 000,00 грн., зміну процентної ставки - 19,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.08.2008 року. Відповідно до Додаткової угоди від 31.03.2008 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 690 000,00 грн., зміну процентної ставки - 16,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.08.2008 року. Відповідно до Додаткової угоди від 31.07.2008 року до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 085/109-6 від 03.08.2006 року, сторони договору погодили межі максимального ліміту заборгованості за кредитом, а саме: у сумі 2 690 000,00 грн., зміну процентної ставки - 18,00% річних та кінцевий термін кредитування - до 01.09.2008 року. 03 серпня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Приватного підприємства «Дистрибуційна компанія «Столярова» було укладено іпотечний договір № 669, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., згідно умов якого відповідачем в іпотеку позивачу було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, що складаються: літ. А - 2, а - і - адміністративна будівля, тамбур, ганок, цегла, загальною площею 439,1 кв.м., Б-2 - інструментальні кладові, ф/бл цегла, загальною площею 328,8 кв.м., В-2 - будівля відділу главного механіка, цегла, загальною площею 431,4 кв.м., № 1-4, 7 - огорожа, Г-1 - склад (тимчас), І, ІІ - мостіння, асфальтобетон, Ґ-1 - прибудова (тимчас), г, ґ - навіс, № 5,6 - ворота, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником зазначених об'єктів нерухомості на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 05.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. Відповідно п.5.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 05 лютого 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено Додатковий договір до іпотечного договору, згідно якого внесені зміни до іпотечного договору від 03.08.2006 року щодо вартості предмету іпотеки, розміру максимального ліміту заборгованості та процентної ставки за користування кредитом. 31 жовтня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 669 від 03.08.2006 року, згідно якого внесені зміни до іпотечного договору від 03.08.2006 року щодо вартості предмету іпотеки, розміру максимального ліміту заборгованості та процентної ставки за користування кредитом. 31 березня 2008 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 669 від 03.08.2006 року, згідно якого внесені зміни до іпотечного договору від 03.08.2006 року щодо розміру процентної ставки за користування кредитом. Станом на 18.11.2015 року сума заборгованості по договору кредиту складає 6 843 207,12 грн., з яких: - заборгованість за простроченим кредитом - 2 243 669,70 грн., - заборгованість за простроченими відсотками - 3 274 643,53 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 628 612,96 грн., - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 696 280,93 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який доданий позивачем за первісним позовом до позовної заяви. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 609 ЦК України Зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року по справі № 24/5005/12006/2011 затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора Приватного підприємства «Дистрибуційна компанія «Столярова», 49007, [ADDRESS]; ліквідовано юридичну особу Приватне підприємство «Дистрибуційна компанія «Столярова»; згідно п.6 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вважати погашеними вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року набрала законної сили. Таким чином, згідно ст.609 ЦК України зобов'язання ПП «Дистрибуційна компанія «Столярова» перед ПАТ «Укрсоцбанк» є припиненими, оскільки відсутні будь-які дані щодо покладення зобов'язання ліквідованої юридичної особи на іншу юридичну особу. Суд бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У запереченнях на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом посилається на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 06 липня 2016 року по справі № 3-584гс16, згідно якої забезпечувальні зобов'язання, що випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилось невиконаним. Також, позивач за первісним позовом посилається на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 10 лютого 2016 року по справі № 6-216цс14, де зазначено, що укладаючи договір застави, заставодавець приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником, у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням з ЄДРЮО та ФОП. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Під час розгляду даної справи суд здійснив детальний аналіз правової позиції Верховного Суду України, викладеної за останні роки у різних справах за спорами про звернення стягнення на предмет іпотеки, і прийшов до наступного висновку. Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в Постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-52цс13 під головуванням судді Яреми А.Г., викладена наступним чином: «Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі ліквідації боржника - сторони основного зобов'язання - право застави, що забезпечувало його виконання, також є припиненим. При цьому, ураховуючи імперативний характер норми п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, зазначення в договорі застави інших умов, за яких право застави у разі припинення основного зобов'язання залишається дійсним, слід вважати нікчемним. Таким чином, виходячи з однорідної юридичної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що як порука, так і застава припиняються у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитного договору). Зважаючи на це, припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення іпотеки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється. Урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним». Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14 під головуванням судді Яреми А.Г., викладена наступним чином: «Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРЮО та ФОП. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, слід дійти висновку, що саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням та його виключення з ЄДРЮО та ФОП не тягнуть за собою припинення зобов'язання, адже до цього іпотекодержателем було пред'явлено відповідну вимогу до іпотекодавця в позовному провадженні про звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки він неналежним чином виконував взяте на себе зобов'язання по погашенню боргу». З вищевикладеного вбачається неоднорідність судової практики Верховного Суду України у спорах щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку ліквідації боржника -юридичної особи, в зв'язку з чим суд вважає за можливе відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з огляду на таке. Відповідно до статей 104 Цивільного кодексу України та 59 Господарського кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо: затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» У випадках, передбачених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Згідно з визначенням термінів, даним у статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредиторів, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов'язання або припинення зобов'язання в інший спосіб, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними. Іншими словами, погашені вимоги кредиторів є припиненими зобов'язаннями боржника. Внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про державну реєстрацію припинення юридичної особи є останнім етапом ліквідаційного процесу. Після здійснення всіх заходів ліквідаційного процесу юридична особа позбавляється статусу юридичної особи. Отже, після ліквідації на підставі ухвали суду та подальшого виключення ПП «Дистрибуційна компанія «Столярова» з ЄДРЮО та ФОП не існує (припинено) ні зобов'язань боржника, ні самого боржника, а, як уже зазначалося вище, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється, в тому числі, у разі припинення основного зобов'язання. Тому необхідності в спеціальній домовленості між іпотекодавцем і кредитором щодо не взяття іпотекодавцем на себе ризиків у разі можливого банкрутства та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців боржника, як це зазначає Верховний Суд України у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14, на думку суду, не вимагається, оскільки всі ці умови вичерпно регламентовані у законодавчих актах України. До того ж сам Верховний Суд України підкреслює, що урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в Постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-52цс13). Крім того, необхідно звернути увагу, що Правова позиція ВСУ в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14 мала місце за таких обставин справи, які відрізняються від обставин справи, що розглядається. Так, як вбачається зі справи № 6-216цс14, кредитор звернувся з вимогами до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки до постановлення судом рішення про ліквідацію юридичної особи-боржника, в той час як у справі, що розглядається, господарський суд Дніпропетровської області виніс ухвалу про ліквідацію Приватного підприємства «Дистрибуційна компанія «Столярова» 06.03.2014 року, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 07.04.2016 року. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням зазначеного, суд вважає вимоги зустрічної позовної заяви про визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки № 669 від 03.08.2006 року, укладеним між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк», обгрунтованими. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 31.03.2017 року, щодо нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS], власником якого є [PERSON], існує обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер 3556776, накладене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. Згідно відомостей з Державного реєстру іпотек станом на 31.03.2017 року, щодо нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS], майновий поручитель - [PERSON], існує обтяження: іпотека, реєстраційний номер 3556830, накладене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] позбавлений права належним чином та в повному обсязі користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном. З урахуванням зазначеного суд вважає, що вимоги зустрічної позовної заяви щодо скасування заборони на відчуження нежитлових будівель, накладеної приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., а також внесення до Державного реєстру іпотек відомостей про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою, та внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про виключення з реєстру запису щодо накладення заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 669 від 03 серпня 2006 року - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягають, оскільки зобов'язання [PERSON] перед банком за іпотечним договором є припиненими. На підставі викладеного,

Outcome: approved