Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить припинити іпотеку нерухомого майна - жилого будинку та земельної діляниу, що розташовані за адресою: [ADDRESS], яка встановлена на підставі договору іпотеки від 04.06.2007 року, укладеного між нею та ВАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», за реєстровим номером №1286, посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л.С. На обгрнутвання позову вказує, що даний договір іпотеки було укладено в забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору від 04.06.2007 року №014/035-23/50153, укладеному між нею та відповідачем , відповідно до якого їй було надано кредит на суму 60600 доларів США, що еквівалентно 306 030,00 грн. , зі сплатою 12,85 % річних, за яким судом ухвалено рішення про стягнення заборгованості. В ході примусового виконання рішення суду було звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, шляхом його опису й арешту, оцінки та реалізації на прилюдних торгах. Нерухоме майно, що є предметом іпотеки, було передано на прилюдні торги за стартовою ціною 298539,00 грн. На повторні торги майно було виставлено за ціною 238831,20 грн. (-20%), на треті торги майно було виставлено за ціною 208977,30 грн. (-30%). Але за результатами трьох прилюдних торгів вищезазначене нерухоме майно залишилося нереалізованим. В зв'язку із чим, ВДВС Тиврівського РУЮ листом від 13.08.2013 року було запропоновано відповідачу в рахунок погашення боргу як іпотекодержателю залишити за собою нереалізоване майно. Листом від 12.11.2013 року №114-29-0-00/1944 відповідач повідомив ВДВС про відмову залишити за собою в рахунок погашення боргу вищезазначене нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON]позовні вимоги не визнала та пояснила, що договір іпотеки - це похідний договір від договору кредиту, термін дії якого до 03.06.2022 року. Банк не погодився на пропозицію залишити за собою предмет іпотеки через економічну невигідність такої пропозиції. Позивачка ще до 2010 року припинила погашати борг. На сьогоднішній день [PERSON] заборгувала банку 85649 доларів США 33 цента, заборгованість по процентах продовжує рости. Ч. 3 ст. 49 ЗУ "Про іпотеку" - це не підстава для обов'язкового прийняття іпотеки, тобто це право, а не обов'язок іпотекодержателя. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не було, а виконавче провадження відкривалось за рішенням суду про стягнення заборгованості. Банк прав позивачки не порушив жодним чином, вона сама покупця на будинок не шукає і з пропозиціями до банку не звертається, наміру реалізувати предмет іпотеки в неї немає. З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк не звертався, а тому Закон України «Про іпотеку» не може бути застосований до правовідносин, які випливають із рішення суду про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль". На сьогоднішній день ПАТ "Райффайзен банк Аваль" знову звернувся до ВДВС у Тиврівському районі з заявою про виконання рішення суду від 27.07.2010р. про стягнення заборгованості із [PERSON] і на зазначену нерухомість накладено арешт, тому розгляд даного позову для [PERSON] не має ніякого сенсу. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про дату і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується розпискою про вручення поштового відправлення. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. 04.06.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» поравнаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», укладено кредитний договір №014/035-23/50153 (а.с.66-68), відповідно до якого, позивачу було надано кредит на суму 60600 доларів США, що еквівалентно 306 030,00 грн. зі сплатою 12,85 % річних. Згідно з п. 2 вказаного договору, кредит надано на строк по 3 червня 2022року. 04.06.2007 року між нею та ВАТ «Райффайзен банк Аваль», було укладено договір іпотеки за реєстровим номером №1286 (а.с.4-6), посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л.С. За даним договором позивач передала в іпотеку Відповідачу нерухоме майно, належне їй на праві власності, а саме: жилий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2010 року (а.с. 60-63) на задоволення позову ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором присуджено до стягнення із останньої борг в сумі 65 450 доларів США 56 центів США, що еквівалентно станом на 02.10.2010 року за курсом НБУ 518 702,23 грн., судовий збір -1700 грн., 220 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. Відповідач звернувся до ВДВС Тиврівського РУЮ з виконавчим листом №2-1972/2010, виданим Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення заборгованості з позивача на загальну суму боргу 520522,23 грн. 21.11.2011 року за даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №29944588 (а.с.7) та запропоновано боржнику добровільно сплатити борг. 19.07.2012р. державним виконавцем було описано і арештовано майно боржника, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами по вул.. Свердлова,63, в с. Селищі Тиврівського району Вінницької області та земельну ділянку площею 0,0537 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, який належить [PERSON], що стверджується листами головного державного виконавця (а.с.9), та не заперечується сторонами. Арештоване майно передано для реалізації з прилюдних торгів до Вінницької філії ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» відповідно до договору за №07/042/13/А від 29.05.13р. за стартовою ціною 298539,00 грн. (а.с. 9) Проте за результатами проведення трьох прилюдних торгів реалізоване воно не було та повернуто до ВДВС Тиврівського РУЮ (а.с.8). В зв'язку із чим, ВДВС Тиврівського РУЮ листом від 13.08.2013 року, у відповідності із ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на той час) було запропоновано відповідачу в рахунок погашення боргу, як іпотекодержателю, залишити за собою нереалізоване майно. Листом від 12.11.2013 року, №114-29-0-00/1944 відповідач повідомив ВДВС про відмову залишити за собою в рахунок погашення боргу вищезазначене нерухоме майно (а.с.10). Постановою головного Державного виконавця ВДВС Тивровського РУЮ від 30.08.2013 р. виконавчий лист № 2-1977-2010 від 08.09.2010р. про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" боргу в сумі 520522,23 грн.повернуто стягувану та припинено чинність арешту майна боржника і скасовано інші заходи примусового виконання рішення. 27.02.2017 року дане виконавче провадження знищено у зв'зку із закінченням строків їх зберігання, що стверджується ксерокопією Акту від 27.02.2017р. (а.с.70-72). Позивачка в даному позові як на підставу для його задоволення посилається на ч. 1 ст.49 ЗУ «Про іпотеку», згідно якої, протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону. У відповідності до ч.3 статті 49 Закону України «Про іпотеку», якшо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотеку може бути припиненою за рішенням суду. Загальний порядок реалізації майна з прилюдних торгів визначено нормами закону «Про виконавче провадження» та «Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 27.10.99 №68/5, Згідно з п.1.4 даного Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.3 ст.33 закону України «Про іпотеку »звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону. Отже, Законом України «Про іпотеку» визначено спеціальний порядок для реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки. Аналіз норм у контексті колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про те, що в разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми закону «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, а тому відсутні підстави для його задоволення. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 26.11.2014року (справа №6-174 цс14) , від 28.01.2015р. (справа №6-199цс 14), які є обов»язковими до застосування судами України (ст. 360-7 ЦПК України).

Outcome: dismissed