Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ "Приват Банк" про визнання іпотечного договору недійсним, посилаючись на наступні обставини. 21.05.2008 року між позивачем та ПАТ КБ "Приват Банк" було укладено кредитний договір на суму 31 560 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом з кінцевим погашенням до 21.05.2013 року. В якості забезпечення кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, про надання в іпотеку належного на праві власності позивачу житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На час укладення вказаних договорів та на теперішній час позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Він та члени його сім'ї, в тому числі і неповнолітні діти, були зареєстровані та проживали у вищевказаному будинку, який є предметом договору іпотеки, а тому у них виникло право користування житловим будинком. При укладенні іпотечного договору позивач мав надати нотаріусу, а нотаріус повинен був вимагати від нього надання дозволу органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору. Однак, такий дозвіл позивач не отримував та нотаріусу не надавав, а тому були порушені права та інтереси малолітніх дітей на користування житлом, в зв'язку з чим договір іпотеки суперечить вимогам закону та з цих підстав має бути визнаний недійсним. В судове засідання позивач надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала заперечення проти позову, згідно яких вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, в зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності звернення до суду. Представник прокуратури Татарбунарського району пояснила, що вимоги позовної заяви є безпідставними, так як позивачем не надано належних доказів, що на момент укладення оспорюваного ним договору будь-яким чином порушувалися права його неповнолітніх дітей. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації вважає, що при укладенні договору іпотеки були порушені права неповнолітніх дітей позивача, а тому його позов є обґрунтованим. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників прокуратури Татарбунарського району та служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Із копії договору іпотеки (а.с.43-47) вбачається, що в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором "Приват Банк" і позивач [PERSON] 21.05.2008 року уклали договір іпотеки №б/н. Згідно з договором іпотеки, [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 61,9 кв.м, який розташований в [ADDRESS]. Майно належить позивачу на праві приватної власності на підставі рішення суду та отримане ним в порядку спадкування (а.с.56-58). Із копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.64) видно, що Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження - заборона на нерухоме майно, підставою обтяження є договір іпотеки від 21.05.2008 року. Об'єктом обтяження є житловий будинок по [ADDRESS]. Власником будинку є [PERSON] Копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.9,10) підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки, наданої позивачем до позовної заяви (а.с.12), вбачається, що на час укладення договору іпотеки від 21.05.2008 року в житловому будинку по [ADDRESS], проживали та були зареєстровані, крім самого позивача, його дружина [PERSON] та неповнолітні діти: [PERSON], 1997 року народження та [PERSON], 2002 року народження. Однак, на думку суду, дана довідка суперечить відомостям Татарбунарського РС ГУ ДМС України в Одеській області, відповідно яких неповнолітній [PERSON] зареєстрований за даною адресою 19.10.2013 року, а [PERSON] взагалі не значиться зарестрованим в Татарбунарському районі (а.с.85,86). Також не підтверджена вищезазначена довідка, надана позивачем, і копією виписки з погосподарчої книги (а.с.88,89), наданої на запит суду повноважною особою Дмитрівської сільської ради, відповідно до якої не надано підтверджень про реєстрацію позивача та членів його сім'ї, в тому числі і неповнолітніх дітей, по [ADDRESS] саме на дату укладення договору іпотеки від 21.05.2008 року, оскільки вказана виписка надана станом на 2014 рік. Судом встановлено, що під час укладення договору іпотеки ніяких даних про те, що в будинку були зареєстровані неповнолітні діти позивачем надано не було, що підтверджується архівними документами нотаріальної справи (а.с.38-65). Крім того відповідно до п.п.14.9 договору іпотеки від 21.05.2008 року позивач, власноруч підписавши договір іпотеки, підтвердив що при укладенні договору ним враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності)... (а.с.43-47). Відповідно до ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, що встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789-ХІІ, що набрала чинності в Україні 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.17 ч.3 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Зазначені положення також закріплені у ст.ст.64, 156 ЖК України. Одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органа опіки та піклування, відповідно до ст.117 СК України, є відмова від майнових прав дитини, яким є й право дитини на користування жилим приміщенням. Згідно ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту безпритульних громадян і дітей», держава охороняє і захищає інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна; неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, що їх замінюють, житлових прав і охоронюваних Законом інтересів дітей; для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. З наведеної законодавчої бази вбачається, що для отримання будь-яких кредитів, забезпеченням яких виступає іпотека нерухомого майна - житлового приміщення для громадян, які мають неповнолітніх дітей, обов'язковим є отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування. Факт того, що позивач [PERSON] мав малолітніх дітей на момент укладення іпотечного договору ним було приховано, що вбачається із матеріалів архівної справи (а.с.38-65), до якої не додано жодного документального підтвердження проживання та реєстрації дітей у будинку, що є предметом договору іпотеки, а тому, на думку суду, позивач свідомо приховав цей факт і не звернувся до органу опіки і піклування за дозволом на укладення такого договору, що входить до обов'язку саме батьків неповнолітніх дітей, а не банку чи нотаріуса, як на це звертає увагу в позовній заяві [PERSON] Згідно з вимогами ст.203 ч.6 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України, недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.6 ст.203 ЦК України, є підставою визнання недійсності правочину. Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження його позовних вимог, спірний договір іпотеки укладено у відповідності з вимогами діючого законодавства і при його укладенні не були порушені права неповнолітніх дітей позивача [PERSON] та [PERSON], а тому підстав передбачених ч.6 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed