Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про поновлення її на роботі на посаді посудомийки в піцерії «[INFO]» по [ADDRESS] за трудовим договором від 31.08.2006 року, укладеним із фізичною особою-підприємцем [PERSON], який був зареєстрований в Оболонському районному центрі зайнятості 07.08.2006 року за №14370. Також, просила визнати незаконним її звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 20.02.2013 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.02.2013 року по 02.12.2013 року у розмірі 11 012 грн. 83 коп. та 20 000 грн. заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що вона протягом семи років працювала на посаді мийника посуду у закладі громадського харчування - піцерії «[INFO]» в торгівельному центрі «Променада», що знаходиться на перехресті вулиць Овруцької та Боговвутівської у м. Києві. Трудові відносини офіційно були оформлені шляхом підписання між фізичною особою -підприємцем [PERSON] та [PERSON] трудового договору від 31.08.2006 року, який був зареєстрований в Оболонському центрі зайнятості 07.09.2006 року за №14370 із терміном дії до 31.12.2006 року і, оскільки після 31.12.2006 року трудові відносини фактично тривали, то трудовий договір слід кваліфікувати як такий, що укладений на невизначений строк. За твердженням позивача фізична особа - підприємець [PERSON] не повернула [PERSON] трудову книжку, а також не вручила під розписку примірник Трудового договору, зберігаючи ці документи у себе впродовж дії Трудового договору від 31.08.2006 року. 20.02.2013 року [PERSON] без буд-яких причин була відсторонена від роботи і відтоді не допускалася до робочого місця. При цьому, 02.12.2013 року [PERSON] отримала цінний лист від фізичної особи - підприємця [PERSON] із оригіналом трудової книжки, оригіналом примірника трудового договору від 31.08.2013 року, знятого з реєстрації лише 05.11.2013 року, та листом від 29.11.2013 року про звільнення [PERSON] з 20.02.2013 року згідно п.4. ст. 40 КЗпП України за прогул та проханням з»явитися 09.12.2013 року для остаточного розрахунку із заробітної плати. Вважаючи дії фізичної особи-підприємця [PERSON] протиправними, а своє відсторонення від роботи, звільнення, затримку у видачі трудової книжки, неналежне оформлення документів та затримки розрахунку - незаконними, просила про задоволення позовних вимог. В процесі розгляду справи вимога позивача про поновлення на роботі залишена без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив вказуючи на безпідставність вимог [PERSON], при цьому акцентував увагу на тому, що рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв»язку з незаконним звільненням може бути прийняте лише за умови наявності рішення про поновлення на роботі, оскільки за відсутності таких обставин вимушений прогул відсутній. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановив наступне. У відповідності до трудового договору укладеного між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] 31.08.2006 року, який був зареєстрований в Оболонському районному центрі зайнятості 07.09.2006 року за №14370 [PERSON] працювала на посаді мийника посуду у закладі громадського харчування - піцерії «[INFO]» в торгівельному центрі «Променада», що знаходиться на перехресті вулиць Овруцької та Боговвутівської у м. Києві. Оскільки строк дії трудового договору визначено до 31.12.2006 року, при цьому трудові відносини тривали після зазначеної дати, трудовий договір фактично укладений на невизначений строк. Згідно записів трудової книжки [PERSON] звільнена з роботи 20.02.2013 року в зв»язку з прогулом без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а трудовий договір від 07.09.2006 року №14370 знято з реєстрації 05.11.2013 року. У відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. За правилами ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому, у відповідності до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Представник позивача стверджувала і не заперечувала в судовому засіданні, що [PERSON] вперше відсторонили від роботи 20.02.2013 року і відтоді не допускали до робочого місця, при цьому зняття трудового договору з реєстрації у центрі зайнятості відбулося лише 05.11.2013 року, а датою розірвання трудового договору зазначено 20.02.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що фізична особа - підприємець [PERSON] вперше зажадала від [PERSON] письмових пояснень після закінчення строку для застосування дисциплінарного стягнення, тобто після 20.03.2013 року, про що свідчить її лист на адресу працівника від 04.04.2013 року (а.с. 25), більше того, у цьому ж листі вказувала, що станом на 04.04.2013 року трудовий договір із [PERSON] є діючим і її не було звільнено з роботи. З листа фізичної особи - підприємця [PERSON] на ім»я [PERSON] від 25.10.2013 року (а.с. 53) вбачається, що відповідач після спливу шестимісячного граничного строку для звільнення вважає трудовий договір з [PERSON] діючим і пропонує з»явитися 05.11.2013 року до центру зайнятості для його розірвання у зв»язку з відсутністю на робочому місці 20.02.2013 року. Згідно листа Оболонського районного центру зайнятості від 30.07.2014 року №24-3429 заява фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо зняття з реєстрації трудового договору №14370 від 07.10.2006 року зареєстрованого з найманим працівником [PERSON] була подана до центру зайнятості лише 05.11.2013 року. Таким чином, фізичною особою - підприємцем [PERSON] було грубо порушено строки застосування дисциплінарного стягнення при звільненні [PERSON] Зі змісту п.п. 4, 5 Постанови КМУ «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю» №1168 від 29.10.2009 року обов»язковою умовою для зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках його розірвання за ініціативою фізичної особи є подання фізичною особою копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою - підприємцем [PERSON] для зняття з реєстрації трудового договору [PERSON] та підтвердження розрахунків з оплати праці і відсутності заборгованості перед останньою було надано відомість на виплату грошей №ВПЗ-000002 за січень 2013 року про сплату 632 грн. (а.с. 87). При цьому, згідно листа від 29.11.2013 року фізична особа - підприємець [PERSON] запрошує [PERSON] з»явитися для остаточного розрахунку із заробітної плати лише 09.12.2013 року на 11 год. 00 хв. (а.с 58). Більше того, такий розрахунок дійсно був проведений 09.12.2013 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи відомість на виплату грошей №ВЗП-000026 за листопад 2013 року (а.с. 56) за якою позивачу виплачено 4 889 грн. 36 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 7 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року №260, фізична особа зобов»язана вручити під розписку працівникові один примірник зареєстрованого трудового договору протягом трьох робочих днів з дня його надходження, про що робиться відповідний запис у книзі реєстрації, а також повернути трудову книжку із записом про прийняття на роботу (п. 3 Постанови КМУ №1168). Таким чином, оскільки обов»язок вручити працівникові його примірник трудового договору та повернути йому трудову книжку законодавством покладено саме на роботодавця, то у разі виникнення спору саме роботодавець зобов»язаний довести факт своєчасного і належного виконання ним цього обов»язку. Свої вимоги про повернення трудової книжки [PERSON] висловлювала фізичній особі - підприємцю [PERSON] у листах, заявах, поясненнях від 20.02.2013 року (а.с. 18-20), від 29.03.2013 року (а.с. 23, 24), від 24.04.2013 року (а.с. 29), від 31.08.2013 року (а.с. 31), від 13.11.2013 року (а.с 33). У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні докази того, що фізична особа - підприємець [PERSON] у вказаний строк чи пізніше у період дії трудового договору виконала вимоги щодо вручення позивачу її примірника трудового договору та повернула їй трудову книжку. Натомість згідно листа від 29.11.2013 року із поштовим описом вкладення до цінного листа (а.с. 58) лише через 21 день після зняття трудового договору з реєстрації, на адресу [PERSON] відповідачем було відправлено оригінал трудового договору і оригінал трудової книжки позивача. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно п.4.2 Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки", якщо працівник відсутній на роботі у день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника. Зі змісту п. 4.1 Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки" вбачається, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У зв»язку із цим, твердження представника відповідача про можливість прийняття рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише за умови наявності рішення про поновлення на роботі суперечить нормам чинного законодавства. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП України оплаті підлягає вимушений прогул вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Згідно довідки про доходи №10/02-1 від 20.02.2013 року виданою фізичною особою - підприємцем [PERSON] заробітна плата [PERSON] за два останні місяці перед відстороненням складала у грудні 2012 року - 1154 грн. 16 коп. за 16 робочих дні і в січні 2013 року - 1164 грн. 24 коп. за 15 робочих днів, а отже середньоденна заробітна плата [PERSON] склала 74 грн. 79 коп. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 02.12.2013 року вона влаштувалась на роботу працівником кухні до гімназії «Ерудит». Таким чином, вимушений прогул [PERSON] тривав з моменту відсторонення від роботи 20.02.2013 року до 02.12.2013 року - часу повернення трудової книжки і влаштування на нове місце роботи. Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення частково у розмірі 10 930 (десять тисяч дев»ятсот тридцять) грн. 07 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Як вказує позивач, незаконне відсторонення від роботи, затримка у видачі та належному оформленні трудової книжки з вини фізичної особи - підприємця [PERSON] призвели до неможливості влаштування на іншу роботу, позбавило основного джерела доходу та спричинило моральних страждань. Позивач загальну суму завданої моральної шкоди оцінює в 20 000 грн. Суд, враховуючи факт незаконного звільнення [PERSON], затримки у проведенні належного розрахунку при звільненні, затримки у видачі трудової книжки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає 1 500 грн., достатньою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. в дохід держави. На підставі ст. 40, 117, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою КМУ «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю» №1168 від 29.10.2009 року, Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року №260, Постановою Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки", Постановою Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",

Outcome: partial