Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах неповнолітніх до ПАТ КБ "Приват Банк" про визнання іпотечного договору недійсним, посилаючись на наступні обставини. 27.03.2008 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір. По даному кредитному договору в забезпечення виконання зобов'язання, 27.03.2008 року позивач з відповідачем уклали договір іпотеки дому за адресою: [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори. Зазначений будинок належить позивачу на праві приватної власності. На дату укладення договору іпотеки в будинку проживали дружина позивача, його донька (третя особа по справі) та її неповнолітні діти, які являються онуками позивача. Позивач вважає, що оскільки донька проживала біля нього, тому місцем проживання її неповнолітніх дітей також є його будинок і вони мають щодо нього певне майнове право, а саме право користування житловим будинком, а так як вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, тому вони складають сім'ю, як те передбачено Сімейним кодексом України. А отже, укладення договору іпотеки житлового будинку, в якому проживають неповнолітні діти, впливає на їх майнові права, а тому потребує обов'язкової згоди органу опіки та піклування. Згода органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не надавалася, тому вказана обставина є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала заперечення проти позову, згідно яких вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, в зв'язку з тим, що раніше вже розглядалася цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ КБ ПриватБанку про визнання цього ж договору іпотеки недійсним, де рішенням суду було відмовлено в задоволенні позову. Представник прокуратури Татарбунарського району пояснила, що вимоги позовної заяви є безпідставними, так як позивачем не надано належних доказів, що на момент укладення оспорюваного ним договору будь-яким чином порушувалися права неповнолітніх дітей. Крім того, позивач не може звертатися до суду з позовом в інтересах своїх онуків, так як він не є їх законним представником, у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації вважає, що при укладенні договору іпотеки були порушені права неповнолітніх онуків позивача, а тому його позов є обґрунтованим. Заслухавши доводи сторін, представників прокуратури Татарбунарського району та служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Із копії договору іпотеки (а.с.13-21) вбачається, що в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, "Приват Банк" і позивач [PERSON] 27.03.2008 року уклали договір іпотеки дому №б/н. Згідно з договором іпотеки, [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 165,5 кв.м, який розташований в [ADDRESS]. Майно належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради. Відповідно до копії паспорту неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.6), вбачається, що вона зареєстрована в будинку по [ADDRESS] 05.04.2013 року. Вказане також підтверджується і інформацією, наданою в судове засідання Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с. ), також даним органом надана інформація щодо реєстрації неповнолітнього [PERSON], [INFO], який значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS] 02.02.2010 року в момент реєстрації за даною адресою його матері [PERSON]. Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки непонолітні діти не були зареєстровані в будинку, що є предметом договору іпотеки. Крім того відповідно до п.п.14.9 договору іпотеки від 27.03.2008 року позивач, власноруч підписавши договір іпотеки, підтвердив що при укладенні договору ним враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності)... (а.с.14-15). Відповідно до ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, що встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789-ХІІ, що набрала чинності в Україні 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.17 ч.3 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Зазначені положення також закріплені у ст.ст.64, 156 ЖК України. Одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органа опіки та піклування, відповідно до ст.117 СК України, є відмова від майнових прав дитини, яким є й право дитини на користування жилим приміщенням. Згідно ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту безпритульних громадян і дітей», держава охороняє і захищає інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна; неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, що їх замінюють, житлових прав і охоронюваних Законом інтересів дітей; для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. З наведеної законодавчої бази вбачається, що для отримання будь-яких кредитів, забезпеченням яких виступає іпотека нерухомого майна - житлового приміщення для громадян, які мають неповнолітніх дітей, обов'язковим є отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування. Судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки не було порушено права неповнолітніх онуків позивача, оскільки у них була і є матір, яка не позбавлена відносно них батьківських прав і є повністю відповідальною за їх утримання, виховання та захист їх прав, свобод і інтересів, в тому числі і право звернення в їх інтересах до суду, як законного представника, у випадку порушення їх прав. Оскільки позивачем на надано суду підтверджень, що він є опікуном чи піклувальником неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], а тому у нього відсутні підстави для звернення до суду з позовом в їх інтересах. Згідно з вимогами ст.203 ч.6 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України, недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.6 ст.203 ЦК України, є підставою визнання недійсності правочину. Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суду надано копію рішення Татарбунарського районного суду від 11.02.2014 року та копію ухвали апеляційного суду Одеської області від 17.04.2014 року, відповідно яких в задоволенні позовної заяви [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 27.03.2008 року відмовлено. Крім того, відповідно копії рішення Татарбунарського районного суду від 20.05.2014 року задолено позовну заяву ПАТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на будинок по [ADDRESS]. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження його позовних вимог, спірний договір іпотеки укладено у відповідності з вимогами діючого законодавства і при його укладенні не були порушені права неповнолітніх онуків позивача [PERSON] та [PERSON], а тому підстав передбачених ч.6 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed