Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

05 лютого 2020 року позивач - орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у грудні 2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Першотравенської міської ради Дніпропетровської області було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти зареєстровані по [ADDRESS] . [PERSON] навчається в Першотравенській ЗОШ №3, зарекомендував себе як учень з початковим рівнем знань, навчається не в повну міру своїх можливостей, потребує постійного контролю з боку вчителів у вигляді навідних питань, підказок, самостійно застосовувати вивчений матеріал на уроці не може, в нього відсутня систематичність у підготовці домашнього завдання, у зошитах роботи оформлені неохайно, має багато друзів, але авторитетом не користується, правил поведінки не завжди дотримується, схильний до суперечок, легко піддається чужому впливу. Батьки недостатньо приділяють уваги вихованню та розвитку сина, не відвідують батьківські збори, на контакт з вчителями та класним керівником не виходять. [PERSON] та [PERSON] навчаються в Першотравенській ЗОШ №4, мають низький рівень знань, неуважні, потребують контролю, не виявляють зацікавленості до навчання, на уроках не працюють самостійно, матір дітей не відвідує батьківські збори, приділяє недостатньо уваги навчанню та вихованню дітей. [PERSON] та [PERSON] мають велику кількість пропусків уроків через педикульоз. Малолітній [PERSON] не відвідує дошкільний навчальний заклад. Мати дітей - [PERSON] не працює, вихованням дітей не займається, не цікавиться їх життям і здоров`ям. Відповідно до інформації Першотравенського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 25 січня 2018 року по 22 жовтня 2018 року сім`ї відповідача надавалися соціальні послуги, її взято на соціальний супровід 29 листопада 2019 року, відповідач ігнорує рекомендації відповідно до плану соціального супроводу, на зв`язок не виходить, її неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Тобто, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дітей повноцінним харчуванням і всім необхідним для розвитку та життя. Батьки дітей, записані зі слів матері, згідно ст.135 СК України. З відповідачем проводилися неодноразово бесіди щодо виконання нею батьківських обов`язків, однак висновків вона не зробила. [PERSON] , згідно зі статтею 150 Сімейного кодексу України, зобов`язана виховувати дітей у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, зобов`язана піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дітей та відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язана виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність, готувати до самостійного життя та праці.? Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей, стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до повноліття дітей, стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити, доповнила, що позовна заява подана до суду ще у лютому 2020 року, однак до цього часу відповідач нічого не зробила для виправлення, продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, не працевлаштувалась, діти не приступили до занять, підручники не отримали, з боку матері немає ніякої заінтересованості до дітей. Судові засідання відкладалися за клопотаннями відповідача, їй надавалася можливість виправити своє ставлення до дітей, однак все безрезультатно. Декілька разів комісія ходила до неї додому, але двері квартири ніхто не відчиняв, або дітей до дверей підсилали, або взагалі тиша. Їй телефонують зі школи, з соціальної служби, вона не відповідає, всі вимоги ігнорує, син не отримав паспорт, ЗНО не оформляє, діти не закріплені до сімейного лікаря, відповідач тільки обіцяє займатися дітьми, однак нічого не робить. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, відзив на позовну заяву не надала, однак просить не позбавляти її батьківських прав. Свідок[PERSON] пояснила, що у 2019-2020 роках була класним керівником у 1 та 2 класі [PERSON] та [PERSON] , у них в рік різниця у віці, дівчата школу відвідували рідко, одна з причин - педикульоз, їх поголили налисо, ця проблема педикульозу була постійно. Мама на харчування їм грошей не давала, діти не харчувалися. Маму направлено з приводу [PERSON] на консультації, бо в дитини легка розумова відсталість, висновок мати дитини так і не забрала. В грудні 2019 року для дитини склали індивідуальну програму навчання, але знову педикульоз. У першому півріччі 2019 року нею були проведені бесіди разом із соціальними службами з відповідачем, бо у дітей було відсутнє шкільне приладдя. Діти мають велике бажання навчатися, але мати цьому не сприяє. 01 вересня 2020 року діти прийшли до школи, в них виявлено педикульоз, більше їх в школі не було. 07 жовтня 2020 року вони відвідували сім`ю, діти були голодні, гуляли в дворі, двері ніхто не відчинив, батьки інших однокласників купували дітям взуття. На тормозки їм мати клала картоплю смажену або макарони. Рейд був додому до них зі службою в справах дітей, у холодильнику в них була половина гарбуза та молоко. Діти босі, в них не було зимового взуття, прийшли до школи, мати дітей на жоден дзвінок не відповідає, вчителі дуже хвилюються за дітей. Під час відвідування відповідача 07 жовтня 2020 року, двері не відчинили, дівчата гралися на вулиці, сказали, що мати з батьком і братом пішли гуляти. Прийшов батько, сказав, що не знає де мати, до дітей ніякого відношення не має, вони не його, він вітчим, сказав, що він їм не батько, а тому за них відповідати не буде. Свідок [PERSON] пояснила, що вона класний керівник [PERSON] . Він має початковий рівень навчання, навчається з 5 класу, мати дитини батьківські збори не відвідує, коли ходили до них додому, двері ніхто не відчиняє, книги не здав до школи, нові не отримав. Зараз хлопчик почав ходити в школу, до цього 7 днів не було, 3 з них - мамина записка, а де чотири дні був - пояснень не має. Хлопчик сказав, що раз з сестрами молодшими сидів. Він замикається в собі. 08 жовтня 2020 року [PERSON] надав довідку про медогляд, книги за минулий рік так і не здав, мати в бібліотеку з цього питання не прийшла, питання по боргу не вирішила. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач перебуває на соціальному супроводі повних три роки, вони запрошували всю сім`ю на навчання "Батьківство в радість", вона була один раз, більше ні разу не з`явилася. Відповідач дуже безвідповідальна, їй надавалася неодноразова можливість виправити своє ставлення до дітей, все безрезультатно. Двері вдома ніхто не відкриває, діти брудні, неохайні, у них харчувалися в службі, вони їх забирали. Вона 20 років працює в соцслужбі і відповідачу не вірить, та не виправиться, якби хотіла, то давно зробила. Багатство не всім дається, а чистота - всім. Майбутнього не має у дітей з такою матір`ю. Вони всі працюють з дітьми, а мати - ні. Її чоловік говорить, що ніякого відношення до дітей не має. Вона особисто допомогла відповідачу отримати 14 000 гривень допомоги, а в результаті, ні [PERSON] , ні чоловіка, ні грошей. Гроші повинні були бути використані на дітей, а туи було нецільове використання з боку відповідача. Свідок [PERSON] пояснила, що в 2019-2020 роках працювала заступником директора по виховній роботі, зараз класний керівник [PERSON] та [PERSON] . За цей час діти були в школі, приблизно, три місяці сукупно. Виходили комісією до них додому, двері ніхто не відкриває. У дівчат постійний педикульоз. Мати один раз прийшла, їй сказали, щоб прийшла в серпні книжки отримала, вона не з`явилася. 01 вересня 2020 року дівчата прийшли до школи, в них педикульоз, по цей день ні дітей, ні книжок не забрали. Діти не знають букви, не вміють рахувати, в них дуже низький рівень знань. Були рейди здійснені до родини: 03,09Є,17,22,24 вересня 2020 року та 07 жовтня 2020 року, один раз вдалося поспілкуватися з вітчимом дітей, який сказав, що до дітей ніякого відношення не має. У [PERSON] легка розумова відсталість, вона повинна працювати по індивідуальній програмі, але вона жодного дня не була в школі. Кожного дня вона, вчитель, дзвонить, але відповідач внесла її до "чорного" списку. При рейді 07 жовтня 2020 року зустріли дівчат, які сказали, що гуляють у дворі зранку, вітчима зустріли, він додому їх не пустив, сказав, що матері вдома не має, що вона займається іншими справами. Мати дітей їх життям не цікавиться. Свідок [PERSON] пояснила, що сім`ю відповідача знає стільки, скільки працює, відповідача неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей. З нею спілкуватися неможливо, бо вона не бере слухавку, виходять на квартиру - двері не відчиняють, по вулиці її бачить, проводить з нею бесіди, але виправлення ніякого не має. Перед 01 вересня 2020 року бачила відповідача, просила її, щоб перевірила дітей на педикульоз перед школою, пообіцяла, але діти досі до школи не ходять. Притягували відповідачку до адміністративної відповідальності також за спричинення дітям психологічної травми, бо вона станком наголо їх побрила. Чоловік її до них дуже агресивно відноситься, говорить, що дітей повинна держава забезпечувати. У них довго не було світла, вона особисто телефонувала у РЕМ, потрібно було оплатити заборгованість, працювати відповідач не хоче, сказала "Тряпку таскать я не буду". Її чоловік також не працює, холодильник і телефон в ломбард заклали. Коли діти гуляють по вулиці, скаржаться мами інших дітей, коли діти відповідача ледь не витягли телефон і гаманець. Вчителі за власні кошти їх годують. Діти в школу приходили в піжамах, інші діти приносять для них речі, а відповідач каже, що їм така допомога не потрібна. 01 вересня 2020 року вислала своїй матері відповідач фото, як діти до школи йдуть, але лише їх сфотографувала, а в школу діти не пішли. Свідок [PERSON] пояснив, що він перебуває у шлюбі з відповідачем, діти не його. Він чув, що діти пішли в школу в піжамах, але це неправда, бо діти не могли піти в школу в піжамах, так як вони їх вдягають по погоді. Він не працює, дружина теж. Мати дружини - бабуся дітей, їм допомагає, але не кожного тижня, один раз у півроку дає 200 гривень на картку дружині, може й на його картку. 01 вересня 2020 року діти ходили до школи. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Копіями свідоцтв про народження [NUMBER] від 18 квітня 2013 року, [NUMBER] від 15 березня 2013 року, [NUMBER] від 21 липня 2015 року та [NUMBER] від 18 квітня 2013 року підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , його мати - [PERSON] , батько записаний зі слів матері, як [PERSON] ; [PERSON] народилася [INFO] , її мати - [PERSON] , батько записаний зі слів матері, як [PERSON] ; [PERSON] народилася [INFO] , її мати - [PERSON] , батько записаний зі слів матері, як [PERSON] ; [PERSON] народився [INFO] , його мати - [PERSON] , батько записаний зі слів матері, як [PERSON] . Копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 20 травня 2017 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 травня 2017 року, прізвище дружини змінено на [PERSON] . Довідкою Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 27 січня 2020 року підтверджується, що у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно [PERSON] . Характеристиками на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] навчається в Першотравенській ЗОШ №3, зарекомендував себе як учень з початковим рівнем знань, навчається не в повну міру своїх можливостей, потребує постійного контролю з боку вчителів у вигляді навідних питань, підказок, самостійно застосовувати вивчений матеріал на уроці не може, в нього відсутня систематичність у підготовці домашнього завдання, у зошитах роботи оформлені неохайно, має багато друзів, але авторитетом не користується, правил поведінки не завжди дотримується, схильний до суперечок, легко піддається чужому впливу. Батьки недостатньо приділяють уваги вихованню та розвитку сина, не відвідують батьківські збори, на контакт з вчителями та класним керівником не виходять. [PERSON] та [PERSON] навчаються в Першотравенській ЗОШ №4, мають низький рівень знань, неуважні, потребують контролю, не виявляють зацікавленості до навчання, на уроках не працюють самостійно, матір дітей не відвідує батьківські збори, приділяє недостатньо уваги навчанню та вихованню дітей. [PERSON] та [PERSON] мають велику кількість пропусків уроків через педикульоз. Повідомленням Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області підтверджується, що [PERSON] неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків. Листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 29 січня 2020 року підтверджується, що згідно рішення комісії про взаємодію суб`єктів соціальної роботи, щодо здійснення соціального супроводу сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах родину [PERSON] забезпечено соціальною підтримкою, а саме: послугою соціальний супровід. За період роботи з даною родиною встановлено, що [PERSON] не працює, до центру не з`являється на запрошення, повідомленнями зі шкіл підтверджено, що діти не відвідують школу, мати їх життям і здоров`ям не цікавиться, молодший син - [PERSON] залишається невлаштованим до дитячого садка, у дітей відсутні необхідні речі, одяг, взуття, продукти харчування. На разі жодних спроб подолати складні життєві обставини [PERSON] не робить. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють СЖО є: низький рівень батьківського потенціалу, безробіття матері, порушення прав дітей на освіту, відсутність паспорту у старшого сина. Актами обстеження умов проживання підтверджується, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її малолітні діти, двері квартири ніхто не відчиняє, залишено запрошення до ССД, на виклики відповідач не з`явилася. 13 грудня 2019 року комісія побувала в квартирі відповідача, встановила, що газопостачання, водопостачання в наявності, світло відсутнє, в наявності меблі, телевізор, холодильник відсутній, приготована їжа - відсутня, електропостачання відключене, є спальні місця, в кімнаті, де спить [PERSON] , відсутні шпалери на стінах, розкидані речі. На момент перевірки діти були вдома, у [PERSON] та [PERSON] - педикульоз, [PERSON] себе не добре почував, зі слів матері. Діти не доглянуті, мати та вітчим не працюють, діти голодні, [PERSON] повідомила, що йти в магазин по продукти. Вдома брудно, купа немитого посуду, з їжі лише макарони. Поясненнями відповідача від 18 січня 2018 року підтверджується, що діти не відвідують школу і дитячий садок в зв`язку з хворобою, але до лікаря вона їх не водила, зобов`язалася з 19 січня 2018 року відвести дітей до лікаря на обстеження, належним чином виконувати батьківські обов`язки. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 20 січня 2020 року підтверджується, що в інтересах малолітніх дітей доцільно позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей. Згідно з ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняють їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року №331/5427/17. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд, з урахуванням всіх обставин справи, погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітніх дітей відповідача. Відповідач дійсно самоусунулася від виховання та утримання своїх дітей, не забезпечує їх фізичного та духовного розвитку, не створює належні умови для їх життя, не надає їм можливості отримувати освіту, відвідувати школу та дитячий садок, не створює всі умови для їх повноцінного розвитку. Крім того, позовну заяву подано до суду 05 лютого 2020 року, але до цього часу відповідач потрібних висновків не зробила, продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, діти так і не відвідують школу та дитячий садок, не забезпечені їх потреби. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) також підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані та відповідають нормам закону. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду, заявлено дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру, які задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1 681,60 гривень.

Outcome: approved