Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

у жовтні 2018 року позивачка звернулась з позовною заявою до відповідачів, в якій просила зобов`язати відповідачів [PERSON] та Введенську сільську раду Саратського району відновити межу, що поділяє земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно з існуючими документами та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 2704,8 гривень. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої вона успадкувала житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Введенської сільської ради Саратського району Одеської області № 95-V11 від 14 липня 2017 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,14 га. Технічна документація та проект відводу земельної ділянки досі не виготовлені, оскільки її сусід, відповідач [PERSON] перемістив межу, що поділяє їх земельні ділянки, вглиб території земельної ділянки позивачки та відмовляється відновити межу, про що 18 червня 2018 року секретарем Введенської сільської ради Саратського району Одеської області в присутності позивачки та відповідача [PERSON] був складений акт. Відмову [PERSON] та Введенської сільської ради щодо відновлення межі позивачка вважає безпідставною. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 березня 2019 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 73). 25 квітня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с.119). Ухвалою Саратського районного суду від 10 січня 2020 року у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 188-189). 03 березня 2021 року до суду надійшов висновок експерта № 20-3992 від 22.01.2021 року та ухвалою суду провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду на 31 березня 2021 року (т. 2 а.с. 46). За клопотанням представника позивача ухвалою суду 31 березня 2021 року було замінено відповідача Введенську сільську раду Саратського району Одеської області на її правонаступника Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області (т. 2 а.с.61-62). Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснили, що межі суміжної земельної ділянки відповідача [PERSON] були встановлені в натурі (на місцевості) актом від 19.12.2011 року, розмір земельної ділянки [PERSON] зазначено 0,2155 га. Однак, фактична площа земельної ділянки, якою користується [PERSON] не відповідає площі, яка зазначена в акті встановлення меж. Позивачка та її представник просили задовольнити позов в повному обсязі та зобов`язати відповідачів [PERSON] та Саратську селищну раду Білгород- Дністровського району Одеської області відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] , на підставі рішень Введенської сільскої ради від 19 грудня 2011 року та 14 липня 2017 року. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Реу Р.В. позов не визнали з підстав, викладених у відзиві (т.1 а.с. 87-89). Послалися на те, рішенням Введенської сільської ради Саратського району № 38-УІ від 28 липня 2011 року "Про надання згоди на передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств" громадянам [PERSON] та іншим, в тому числі і [PERSON] , було надано згоду на безоплатну передачу земельних ділянок у власність, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. 05.09.2011 року згідно договору № 050911-02 з ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих 25 громадянам, серед яких і земельна ділянка [PERSON] загальною площею 0,2154 га. Відповідно до Акту встановлення меж земельної ділянки в натурі від 19 грудня 2011 року, було проведено комісійне обстеження та встановлені межі земельної ділянки [PERSON] . В натурі межі земельної ділянки були закріплені межовими знаками, з чим було ознайомлено усіх присутніх, а саме: представника ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР - ЮГ" Зубак Д.С., Голову Введенської сільської ради Чернишова Ю.І., спеціаліста - землевпорядника Введенської сільської ради Спіндовську А.І., власника земельної ділянки [PERSON] , власників та користувачів суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (батька позивачки [PERSON] ) . На час встановлення межі 19.12.2011 року, батьком позивачки - [PERSON] не було заявлено претензій при встановленні зовнішніх меж земельної ділянки відповідача. Відповідно до рішення Введенської сільської ради Саратського району № 57-УІ від 16 грудня 2011 року, "Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств", технічну документацію із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок було затверджено, та безоплатно передано у власність 25 (двадцять п`ять) земельних ділянок громадянам, серед яких у додатку до Рішення за № 20, є [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31017969, власником земельної ділянки розміром 0, 2154 га. за кадастровим № 5124580500:02:001:0269, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - є [PERSON] . Вважає, що твердження позивачки про те, що відповідач [PERSON] перемістив межі земельної ділянки є лише припущеннями, нічим не підтвердженими. Представник Введенської сільської ради Чернишов Ю.І. не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що межі земельної ділянки [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] та суміжної земельної ділянки [ADDRESS] , якою користувались батьки позивачки [PERSON] , були встановлені в натурі на підставі акту від 19 грудня 2011 року. Зазначені межі були погоджені з [PERSON] - батьком позивачки, який згідно погосподарських книг Введенської сільської ради Саратського району Одеської області був головою домогосподарства, розташованого по [ADDRESS] . В 2014 році [PERSON] помер, а в 2016 році померла мати позивачки - [PERSON] . Рішенням Введенської сільської ради Саратського району Одеської області № 95-V11 від 14 липня 2017 року позивачці було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови на територіях Введенської сільської ради Саратського району Одеської області у [ADDRESS] . У червні 2018 року [PERSON] звернулась до Введенської сільської ради з заявою про встановлення межових знаків на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] . Представник Введенської сільської ради неодноразово виходив на місце за участі [PERSON] і [PERSON] , але останні не змогли узгодити та встановити межу між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , розташованими за вищевказаними адресами, про що 18 червня 2018 року склали акт. Вважає, що якщо б Введенська сільська рада встановила межі земельної ділянки, як вимагає [PERSON] , то порушила би права власника суміжної земельної ділянки - [PERSON] .. Представник відповідача Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Байло А.А. позов не визнав. Послався на те, що рішенням Введенської сільської ради № 95-V11 від 14 липня 2017 року позивачці було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови на територіях Введенської сільської ради Саратського району Одеської області у [ADDRESS] . В натурі земельна ділянка позивачці не виділена, та позивачка не надала доказів того, на яких підставах вона користується або володіє земельною ділянкою за вищевказаною адресою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є директором "ПП "ПРАЙМ ГЕОЦЕНТР- ЮГ". Рішенням Введенської сільської ради Саратського району № 38-УІ від 28 липня 2011 року "Про надання згоди на передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств громадянам [PERSON] та іншим (25 чол.) згідно додатку", у тому числі і [PERSON] , було надано згоду на безоплатну передачу земельних ділянок у власність, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. 05.09.2011 року згідно договору № 050911-02 з ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих 25 громадянам, серед яких і земельна ділянка [PERSON] загальною площею 0,2154 га. 19.12.2011 року представником ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" Зубаком Д.С., головою Введенської сільської ради Чернишовим Ю.І., власника земельної зілянки [PERSON] , спеціаліста землевпорядника Спіндовської А.І. , власників суміжних земельтних ділянок та землекористувачів [PERSON] та [PERSON] був складений акт встановлення в натурі меж земельної ділянки [PERSON] , та межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, у тому числі зі сторони суміжних землекористувачів - [PERSON] та [PERSON] . Судовий експерт лабораторії земельно-технічних та оціночно-земельних досліджень з питань землеустрою ОНДІСЕ Котовський Максим Леонідович пояснив суду, що він має вищу технічну освіту, експертну кваліфікацію 10.6 "Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, 10.7 "Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками". На виконання ухвали Саратського районного суду від 10.01.2020 року йому будо доручено проведення судової земельно-технічної експертизи. Для проведення комплексу топографо-геодезичних вишукувань було залучено співробітника ОНДІСЕ, інженера-геодезиста Стець Сергія Леонідовича . У результаті проведених досліджень експертом встановлено, що порушення меж земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , відбулось за рахунок зміщення правої межі земельної ділянки № [NUMBER] , що належить [PERSON] , у напрямку земельної ділянки № [NUMBER] , яка знаходиться у користуванні [PERSON] , із зміною конфігурації з умовної прямої на ломану, що графічно зображено у Додатку № 5 "Схематичний план із зазначенням недоїмки та надлишку земельної ділянки [ADDRESS] ". Вислухавши сторони та їх представників, свідка [PERSON] , експерта Котовського М.Л. , дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 31 липня 2017 року здійснено реєстрацію права приватної власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 19.04.2017 року за № 513/24/17 (т. 1 а.с. 34). Рішенням Введенської сільської ради Саратського району Одеської області від 14 липня 2017 року за № 95-VІІ було надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), із земель житлової та громадської забудови на території Введенської сільської ради Саратського району Одеської області у [ADDRESS] (т. 1 а.с. 35). 04 вересня 2017 року позивачка [PERSON] уклала договір № 040917-01 з ФОП [PERSON] , предметом якого є складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.36). На підставі зазначеного договору інженером- землевпорядником [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , визначено розмір земельної ділянки, який становить 0,1419 га (т. 1 а.с. 210-213). Рішенням Введенської сільської ради Саратського району №38-УІ від 28 липня 2011 року "Про надання згоди на передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств громадянам [PERSON] та іншим (22 чол.) згідно додатку", [PERSON] та іншим громадянам згідно додатку № 1 до Рішенні сільської ради, було надано згоду на безоплатну передачу земельних ділянок у власність, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 98). 05.09.2011 року, згідно договору № 050911-02 з ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих 25 громадянам, серед яких і земельна ділянка [PERSON] загальною площею 0,2154 га (т. 1 а.с. 90-102). Рішенням Введенської сільської ради Саратського району № 57-УІ від 16 грудня 2011 року, "Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств" було затверджено, технічну документацію із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих [PERSON] та іншим громадянам (всього 25 чоловік) для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств на території с. Введенка Введенської сільської ради Саратського району Одеської області. Безоплатно передано у власність земельні ділянки громадянам, серед яких у додатку до Рішення за № 20, зазначений [PERSON] , загальна площа земельної ділянки 0,2154 га. (т. 1 а.с.100-102). 19 грудня 2011 року було складено Акт встановлення меж земельної ділянки в натурі. В акті зазначено, що на виконання рішення сесії Введенської сільської ради від 16 грудня 2011 року № 57-VІ, було проведено обстеження та встановлено межі земельної ділянки [PERSON] . У натурі межі земельної ділянки були закріплені межовими знаками, та було ознайомлено з ними усіх присутніх, а саме: представника ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР - ЮГ" Д.С. Зубак Д.С., голову Введенської сільської ради Чернишова Ю.І., спеціаліста - землевпорядника Введенської сільської ради Спіндовську А.І., власника земельної ділянки [PERSON] , власників та користувачів суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] . Претензій при встановленні зовнішніх меж заявлено не було. Площа земельної ділянки, у погоджених межах складає 0,2155 га, з них. Межові знаки передані на зберігання землевласнику (а.с.91-92). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31017969, [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124580500:02:0011:0269, дата державної реєстрації земельної ділянки 05.12.2014 року. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,2154 га (т. 1 а.с. 97). 04 червня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Введенської сільської ради з заявою про встановлення (відновлення) межових знаків на земельну ділянку, розташовану на адресою [ADDRESS] (а.с. 46). 18 червня 2018 року в присутності секретаря Введенської сільської ради Обуховської В.М., [PERSON] та Галкіної В.І. було складено акт, затверджений Введенським сільським головою [PERSON] , в якому зазначено, що після неодноразових, тривалих, попередніх та сьогоднішніх обговорень не змогли узгодити та встановити на місцевості межу земельних ділянок, на яких розташовані будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] . Акт підписано [PERSON] , [PERSON] [PERSON] від підпису відмовилась (т.1 а.с.47). За результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 02.02.2021 року № 20-399 2 експертом було зроблено наступі висновки: 1. Площа земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , що була виділена [PERSON] на підставі рішення Введенської сільської ради Саратського району Одеської області від 14 липня 2017 року № 95-YII зазначена 0,14 га. Конфігурація та проміри зовнішніх меж земельної ділянки у вище вказаному рішенні не відображено та на дослідження не надано. У п. З рішення Введенської сільської ради № 95 -VII від 14 липня 2017р. зазначено: "Спеціалісту - землевпоряднику Введенської сільської ради Спіндовській А.І. уточнити площу земельної ділянки, що передається у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за результатами геодезичної зйомки.". Було встановлено, що у 2017 році інженером-землевпорядником [PERSON] було проведено комплекс топографо-геодезичних вишукувань та складено "Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)", у якій було уточнено конфігурацію, проміри та площу земельної ділянки, яка склала 0,1419 га, також конфігурацію, проміри та площу земельної ділянки графічно відображено у додатку до висновка № 3 та детально описано у дослідницький частині висновку експерта. 2.Площа земельної ділянки кадастровий № 5124580500:02:001:0269, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2014 року складає 0,2154 га., а також ця площа зазначена у додатку до погодження відділу Держкомзему від 07.11.11р. Конфігурація та проміри зовнішніх меж земельної ділянки були отримані у наданому на дослідження експерту каталогу координат, що характеризують просторове місце розташування, довжину зовнішніх меж та геометричні характеристики поворотних точок зовнішніх меж земельної ділянки та графічно відображено у додатку до висновка № 3. Також конфігурацію, проміри та площа земельної ділянки кадастровий № 5124580500:02:001:0269 зазначені у акті встановлення меж земельної ділянки в натурі від 19.12.2011 та графічно відображено у додатку до цього акту. 3. У результаті зіставлення топографо-геодезичних даних (каталогів координат по просторовому місце розташуванню поворотних точок досліджуваних земельних ділянок) на ПК шляхом побудови цифрових моделей земельних ділянок з подальшою візуалізацією на суміщеному плані, встановлено, що фактична площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не відповідає площі, зазначеній у рішенні Введенської сільської ради від 14.07.2017р. № 95-YII. Площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] з урахуванням надлишків уздовж правої межи та недоїмки уздовж лівої межи складає 0,1394 га, що менше вказаної у рішенні Введенської сільської ради від 14.07.2017р. № 95-YII площі 0,14 га (0,1419 га згідно наявному каталогу координат). 4. Межі між земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] , яка знаходиться у користуванні [PERSON] та було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою по відведенню якої на підставі рішення Введенської сільської ради Саратського району Одеської області від 14 липня 2017 року № 95-YII, та земельною ділянкою кадастровий № 5124580500:02:001:0269, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по [ADDRESS] , що належить [PERSON] межі встановлені та погоджені на етапі складання документації із землеустрою по відведенню (приватизації) земельної ділянки №52. 5. В ході поєднання та зіставлення цифрових моделей контурів зовнішніх меж земельної ділянки № [NUMBER] за фактичним користуванням та контуром за каталогом координат наданим як такий, що характеризує положення меж за правовстановлюючими документами з урахуванням існуючих будівель, можливо припустити, що має місто зміщення контру в північно-східному напрямку на 4,80 м. Графічно вищевказане зміщення зображено в додатку №3. У результаті проведених досліджень, експертом встановлено, що порушення меж земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , відбулось за рахунок зміщення правої межи земельної ділянки № [NUMBER] у напрямку земельної ділянки № [NUMBER] із зміною конфігурації з умовно прямої на ломану. ( т.2 а.с. 22-43) За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно зі статтею 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Частинами 1, 3, 4, 5 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, внесена до Державного земельного кадастру, має кадастровий номер, тобто є сформованою та зареєстрованою у визначеному законодавством порядку. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , якою користується [PERSON] не внесена до Державного земельного кадастру, тобто є не сформованою та не зареєстрованою у визначеному законодавством порядку. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осібна земельні ділянки здійснюється шляхом: а)визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частинами 3, 6 ст. 106 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. За положеннями ч.1 ст.107 ЖК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до п.4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. За змістом пункту 3.12 зазначеної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України(частина 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій"). Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акту. Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист земельних прав це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є необхідним при виділенні земельної ділянки у власність і забезпечує уникнення технічних помилок та порушення прав землекористувачів. В той же час не підписання чи відмова у підписанні вказаних документів іншою особою не є підставою для відмови у затвердженні технічної документації уповноваженим органом. Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про надання ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. При вирішенні земельних спорів потрібно відрізняти позовні вимоги про встановлення та вимоги про відновлення меж земельної ділянки. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція). Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV "Про землеустрій", встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Згідно пункту 1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Сертифіковані інженери-землевпорядники, які виготовили технічну документацію із землеустрою та виконали роботи по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) та здійснили закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), - є належними уповноваженими виконавцями відповідно до вимог вищевказаних положень Інструкції. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції). Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частинами першою - третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, спір вирішується у судовому порядку (частина п`ята статті 158 ЗК України). Судом встановлено, що межі між земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] , якою користується [PERSON] , та земельною ділянкою кадастровий номер 5124580500:02:001:0269, розташованої по [ADDRESS] , що належить [PERSON] були визначені актом про встановлення меж земельних ділянок від 19.12.2011 року, але були змінені, тому суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язаний ухвалити рішення по суті таких вимог - а саме про поновлення межі земельної ділянки позивачки із зазначенням ідентифікуючих ознак - розміру і поворотних точок та іншого. Аналогічний висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц; провадження № 14-552цс18. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд jцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову до [PERSON] , оскільки ним було порушено межу, яка поділяє земельну ділянку [ADDRESS] , що знаходиться у користування [PERSON] та земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 5124580500:02:001:0269, що належить на праві власності [PERSON] . Посилання представника відповідача [PERSON] - адвоката Реу Р.В. на те, що висновок судової земельно-технічної експертизі за № 20-3992 від 02.02.2021 є неналежним доказом, тому що експерт при проведені судової земельно-технічної експертизи посилається на результати топографо-геодезичних вишукувань, складених інженером-геодезистом Стець С.Л. , який не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та до висновку не додано документів, які би підтверджували кваліфікацію Стець С.Л. та законність його залучення до проведення експертизи, суд вважає безпідставними. При цьому суд виходить з того, що висновок експерта відповідає вимогам, визначеним ст. 106 ЦПК України та згідно Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, який є у відкритому доступі, Стець Сергій Леонідович включений до вказаного Реєстру як фахівець державної установи Міністерства юстиції України. Суд також враховує, що представником відповідача не надано доказів, які б спростовували висновки експерта. У задоволенні позову до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України»). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень представником позивачки адвокатом Парапір М.П. надано Угоду № 13/12-18 про надання правової допомоги від 21 травня 2018 року. В п. 5 угоди зазначено, що гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди та інші умови врегульовані додатковою угодою. Однак, додаткової угоди до суду не надано, також не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (т. 1 а.с. 48). Також адвокатом Парапір М.П. було надано квитанцію № 3/18 від 09.10.2018 року, в якій зазначено, що прийнято від [PERSON] по справі: цивільна справа, 2000 гривень (т. 2 а.с. 104). Однак неможливо встановити, що зазначена у квитанції сума - це оплата гонорару за Угодою № 13/12-18 про надання правової допомоги від 21 травня 2018 року. Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні документально підтверджені докази, що підтверджували б склад та розмір витрат на правничу допомогу, а відтак вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. Крім того не підлягають задоволенню витрати на складання технічної документації із землеустрою у розмірі 2000 гривень, оскільки ці витрати не відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір в загальній сумі 704,80 гривень (т. 1 а.с. 1). На підставі ст. 139 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 19612,80 гривень (т. 1 а.с. 226).

Outcome: partial