Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

У листопаді 2019 року ТОВ "Фінансова компанія "Груп Фактор" звернулось до суду із вказаним позовом. Просить стягнути з [PERSON] 12\~283,40 грн. страхового відшкодування та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.10.2016 у справі №761/33317/16-п [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. 14.09.2016 [PERSON] , який є потерпілим у вказаній справі звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, оскільки зазначений страховик забезпечив автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , за договором №215/50/1001250 добровільного страхування наземного транспорту. За висновком звіту суб`єкта оціночної діяльності від 24.09.2016 №50/05.09.16, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 12\~319,82 грн. 30.09.2016 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування. 16.11.2016 ПрАТ «Київський страховий дім» видано наказ № 50 - 602/1/1 про виплату страхового відшкодування у розмірі 12 283,40 грн (дванадцять тисяч двісті вісімдесят три гривні) 40 коп. на користь ТОВ «Ніко Центр Київ», яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] . Платіжним дорученням № 15519, у вказаний раніше день видання наказу про виплату, здійснено перерахування регламентної виплати на банківські реквізити юридичної особи, що здійснила ремонт автомобіля. Страховиком належним чином виконано своє зобов`язання за договором страхування щодо визначення розміру шкоди завданого забезпеченому автомобілю та в подальшому безпосереднє перерахування регламентної виплати на користь юридичної особи, яка здійснила ремонтно - відновлювальні роботи автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] . Водночас, після виконання обов`язку пов`язаного з виплатою страхового відшкодування. Страховик набув право звернутися з регресною вимогою про стягнення коштів виплаченого відшкодування із відповідача, посилаючись ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування". 09.08.2018 року між ПАТ "Київський страховий дім» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГРУП ФАКТОР" було укладено ДОГОВІР ПРО ВІДСТУПЛЕННЯ (КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ) ПРАВ ВИМОГИ, за яким Первісний Кредитор 09 серпня 2018 відступив шляхом продажу Новому кредитору права вимоги, зокрема на отримання відшкодування шкоди, в порядку регресу, по вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді. 17.06.2020 Відповідачем було подано відзив на позовну заяву (а.с.44-47), відповідно до якого відповідач не визнає пред`явлені позовні вимоги в повному обсязі, заперечує проти задоволення цього позову з наступних підстав. На момент, коли відбувся страховий випадок, автомобіль «Mersedes Sprinter» д.н.з. [NUMBER] , яким він керував, був належним чином забезпечений шляхом укладеного чинного на той час договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/5665019 від 20.10.2015. Належне виконання Позивачем здійснення регламентної виплати було обумовлене Договором № 21550/100/1250 добровільного страхування наземного транспорту. Відповідно до Договору №21550/100/1250, а саме у пункті 3.5 «Страховий платіж за Договором» становить 42 061,00 грн (сорок дві тисячі вісімдесят одна гривня), а у пункті 2.2 того ж Договору зазначено що франшиза становить 0%. Повна сума відшкодування, виплаченого Позивачем за ремонт пошкодженого ним авто становить лише 12 283,40 грн і ця сума не перевищує величину страхового платежу за договором, а тому відповідно до нього повинна бути повністю покрита сумою страхового відшкодування. Відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» під час настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, ним, як водієм транспортного засобу, причетним до такої події, були вчинені всі необхідні визначені законом дії. В тому числі оформлення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 10.09.2016 та надання Пояснення на фірмовому бланку ПАТ «СК«Універсальна», а також сприяння працівниками підрозділу Національної поліції в оформлення відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду та встановлення і фіксування ними необхідних відомостей щодо обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності учасників цієї пригоди. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надано вичерпний перелік підстав, за якими Страховик (Позивач) після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов. До жодної з 16-ти підстав, наведених у цій статті, він не належить. Позивачем не було надано ані посилань на конкретну законодавчу норму, ані доказів, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність обставин, що слугували б обґрунтуванням його права на подання регресного позову, хоча ці обставини входять до предмету доказування у справі (ст. 80, 81 ЦПК України). Тому підстав для подання регресного позову немає, а покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Крім того позивач пропустив трирічний строк звернення із цим позовом до суду. Укладений між ПАТ «Київський страховий дім» та ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» Договір від 09.08.2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким право вимоги на стягнення страхового відшкодування перейшло до іншої юридичної особи, не є підставою для зупинення перебігу строків позовної давності. При цьому Позивач зазначає, що з моменту здійснення перерахування регламентної виплати (а саме з 16.11.2016 року) не здійснював заходів досудового врегулювання спору, що ставиться на розгляд суду (п. 6, ч. 3 статті 175 ЦПК України). 24.07.2020 Позивач надав відповідь на відзив (а.с.56-60) у якому вказав, що 09.08.2018 року ним направлявся лист до раніше зазначеної страхової компанії з вимогою сплатити кошти у розмірі, що еквівалентний ціні позову за розглядуваною справою. 31.10.2018 ПАТ «СК «Універсальна» надало Позивачу письмову відповідь за вих. № 1775/23-003, з якої вбачається, що відповідно до п. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТОВ «ФК «Груп Фактор», як правонаступник Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», пропустило встановлений законом строк для звернення до страховика за відшкодуванням шкоди. А тому станом на сьогодні Позивач позбавлений можливості стягнути кошти із страховика Відповідача у порядку передбаченому спеціальним нормативно - правовим актом. У відповідності до правової позиції, викладеної у п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до висновку в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року по справі № 910/7449/17 річним строком обмежено звернення лише до страховика договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, тобто до ПАТ «СК «Універсальна». Відповідач, як винуватець ДТП, несе відповідальність за завдану шкоду на загальних засадах та у відповідності до норм чинного деліктного законодавства. Позивач вважає, що ним не було пропущено строку позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи, платіжне доручення № 15519, за яким ПАТ «Київський страховий дім» сплатив страхове відшкодування на користь особи, рухоме майно якої зазнало пошкоджень унаслідок неправомірних дій Відповідача, було проведено 16.11.2016 року. Тобто з 16.11.2016 року починає обчислюватися передбачений статтею 257 ЦК України строк на звернення до суду. З невідомих причин Відповідач зауважує, що строк має обраховуватися з 17.10.2016 року. Позовну заяву адресовану Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області, з вимогами до відповідача, Позивачем передано до органів поштового зв`язку 15.11.2019 року, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення цінного листа з відтиском печатки поштового відділення про дату прийняття поштового конверту. Таким чином, Позивач звернувся до суду у межах визначеного законом строку для загальної позовної давності, а отже аргументи Відповідача в цій частині є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи, що склалися. 11.08.2020 Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, згідно яких твердження Позивача про те, що Відповідачем пропущено строк подання відзиву на позовну заяву не відповідає дійсності, оскільки відповідно до положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі Відповідачу було вручено 03.06.2020 року, відзив на позовну заяву відправлено суду та Позивачу 17.06.2020 року. Таким чином положення ст. 126 ЦПК України було дотримано, а твердження Позивача про пропущення Відповідачем строків на подання відзиву на позовну заяву є безпідставними. Позивач посилається на норми ст.37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у якості обґрунтування свої неспроможності стягнути кошти зі Страхової компанії «Універсальна». Вказана стаття наводить перелік умов, що дають підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Як свідчать матеріали справи, відповідно до Постанови № 761/33317/16-п по провадженню № 3/761/6490/2016 судом встановлено, що «в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень». Відтак жодної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано не було, і, відповідно, підстави для позову про здійсненні страхового відшкодування відсутні. Крім того, виникнення вторинного делікту стає можливим лише в момент виконання первинного, тобто одразу після сплати регламентної виплати страховиком у нього виникає право на стягнення сум страхового відшкодування з винної: особи (за наявності встановлених законодавством підстав). А такою підставою є можливість реалізації права регресного позову, зазначена в статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена стаття закону надає вичерпний перелік підстав, за якими Страховик (яким є Позивач по справі) після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов. До жодної з 16-ти підстав, наведених у цій статті, Відповідач не належить, оскільки виконав усі встановлені законом дії для отримання права на покриття завданих ним збитків саме шляхом страхової регламентної виплати, узятих на себе страховиком через укладення Договору 21550/100/1250 добровільного страхування наземного транспорту. Щодо зазначення Позивачем правової позиції в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018, такий обов`язок у страховика не лише виник, але й був реалізований відповідно до норм законодавства і умов Договору 21550/100/1250 добровільного страхування наземного транспорту шляхом внесення регламентної виплати в сумі 12 283.40 грн. Таким чином наведення Позивачем даної правової позиції Великої Палати Верховного Суду не має жодного стосунку до даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.10.2016 у справі №761/33317/16-п [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.62). Згідно із ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, постановою суду від 20.10.2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що 20.10.2016 сталася ДТП з вини відповідача - [PERSON] , який керував транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", н.з. [NUMBER] , і в наслідок його неправомірних дій автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, на загальних підставах, відповідач, як винна особа в ДТП, зобов`язаний відшкодувати шкоду потерпілому. Судом встановлено, що 15.01.201 між ПрАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] був укладений договір № 215/50/1001250 добровільного страхування наземного транспорту, зі строком дії по 15.01.2017 (а.с.7-11), з якого вбачається, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власник автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] і страхова сума ліміту відповідальності встановлена в розмірі 830000 грн. Також, встановлено, що власником автомобіля "Mercedes-Benz", н.з. [NUMBER] , яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність уклавши з ПрАТ «СК «Універсальна» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АЕ/5665019 від 19.10.2015 року із строком дії до 19.10.2016 року включно (а.с.51, 52), і страхова сума ліміту відповідальності становить 100 000 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. 14.09.2016 [PERSON] , який є потерпілим у справі №761/33317/16-п, звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, оскільки зазначений страховик забезпечив автомобіль «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] за договором №215/50/1001250 добровільного страхування наземного транспорту (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. За висновком звіту суб`єкта оціночної діяльності від 24.09.2016 №50/05.09.16, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 12\~319,82 грн. (а.с.13-18) 30.09.2016 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.19). 16.11.2016 ПрАТ «Київський страховий дім» видано страховий акт № 50 - 602/1/1 про виплату страхового відшкодування у розмірі 12 283,40 грн. (дванадцять тисяч двісті вісімдесят три гривні) 40 коп., на користь ТОВ «Ніко Центр Київ», яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] . Платіжним дорученням № 15519, у вказаний раніше день видання наказу про виплату, здійснено перерахування регламентної виплати на банківські реквізити юридичної особи, що здійснила ремонт автомобіля (а.с.22). 09.08.2018 року між ПАТ "Київський страховий дім» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГРУП ФАКТОР" було укладено ДОГОВІР ПРО ВІДСТУПЛЕННЯ (КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ) ПРАВ ВИМОГИ, за яким Первісний Кредитор 09 серпня 2018 відступив шляхом продажу Новому кредитору права вимоги, зокрема на отримання відшкодування шкоди, в порядку регресу, по вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді (а.с.23). Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що настали на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Цивільно - правова відповідальність на момент настання ДТП під час керування автомобілем "Mercedes-Benz", н.з. [NUMBER] , була забезпечена полісом обов`якового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де страховиком є ПАТ «СК «Універсальна». Під час розгляду справи встановлено, що 09.08.2018 року позивачем направлявся лист до раніше зазначеної страхової компанії з вимогою сплатити кошти у розмірі, що еквівалентний ціні позову за розглядуваною справою. 31.10.2018 року ПАТ «СК «Універсальна» надало Позивачу письмову відповідь за вих. № 1775/23-003, з якої вбачається, що відповідно до п. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТОВ «ФК «Груп Фактор», як правонаступник ПАТ «Київський страховий дім», пропустило встановлений законом строк для звернення до страховика за відшкодуванням шкоди. Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, за змістом положень ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією, що і має місце в даній справі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Саме до такого висновку зводяться й правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц. Між тим, відповідно до провового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) - відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). А отже, зважаючи, що ТОВ «Фінвнсова компанія «Груп Фактор» втратила своє право на отримання відшкодування від страховика відповідача, таке право підлягає захисту на загальних підставах, шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем описаної вище шкоди, тобто до [PERSON] Поряд з тим, як зазначено судом, перехід після виплати страхового відшкодування ПрАТ «Київський страховий дім» потерпілому за договором майнового страхування, від потерпілого до страхової компанії, яка переуступила права вимоги ТОВ «ФК «Груп Фактор», до ТОВ «ФК «Груп Фактор» переходять права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому варто зазначити, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик \~Згідно з частиною першою\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності у даному випадку, починає свій перебіг з дня скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-2809цс15, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18). Відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами\~статті 253 цього ж Кодексу\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою\~статті 254 ЦК України\~строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті\~256,\~257 ЦК України). Як встановлено судом, днем настання події (днем вчинення ДТП)\~є\~\~10 вересня 2016 року. Отже, за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з 11 вересня 2016 року, а не з дня виплати страхового відшкодування, як вважає позивач та спливає такий строк, у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події.\~ З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що \~позовна давність у даному спорі сплила 11 вересня 2019 року. ТОВ «ФК «Груп Фактор» до суду з позовом звернулося 15.11.2019 згідно відбитку штампу органу поштового зв`язку на конверті, тобто після спливу позовної давності. \~Згідно з частинами четвертою та п`ятою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Тому, враховуючи, що позов у даній справі подано із спливом строку позовної давності про застосування, наслідків якого заявлено відповідачем, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову через пропуск позивачем строку позовної давності. Згідно із ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, які поніс позивач, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed