Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» звернувся до суду із цим позовом про визнання договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2014 року по вул..Л.Толстого в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Мазда» д.н.з [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], тролейбуса «Богдан», що перебуває у власності третьої особи, та автомобіля марки «Хюндай» д.н.з. [NUMBER]. Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.0214 року винною у вчиненні вказаного ДТП визнано відповідачку, відповідальність якої згідно Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС/9914456 була застрахована у позивача ПАТ «СК «Інтер-Поліс». Між тим, за наявними у позивача даними страховий платіж за вказаний поліс не надходив та звіт про його оформлення відсутній. Оскільки за умовами ст..ст.16,18 Закону України «Про страхування» страховий поліс є по суті договором страхування із визначення певних прав та обов»язків, тому за відсутності оплати страхового платежу з боку відповідача при укладенні договору страхування, такий договір не є укладеним, а тому страховик не повинен здійснювати страхові виплати та у зв»язку з цим вказаний правочин за умовами ст..ст.983, 988 ЦК України підлягає визнанню недійсним. В судове засіданні представник позивача не з»явився, але в попередніх судових засіданнях просив суд провести розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити, зважаючи на те, що жодних визначених законом підстав для визнання вказаного страхового полісу недійсним позивачем наведено не було у розумінні вимог ст..ст.998 ЦК України, та ст..29 ЗУ «Про страхування», оскільки в даному випадку про недійсність полісу мова йти не може, а лише про набрання ним чинності. У вказаному полісі від 06.03.2014 року зазначено про те, що відповідач застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у позивача із строк дії по 05.03.2015 року, а у п.10 Полісу визначено про сплату страхувальником страхової премії 05.03.2014 року в сумі - 315 грн. Відтак, вказаний поліс є чинним, а посилання позивача на втрату вказаного полісу не звільняє страховика від виконання зобов»язань за таким договором. Вислухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.02.2015 року, що було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 17.12.2015 року, позовні вимоги ПАТ «СК «Інтер-Поліс» було задоволено та визнано недійсним укладений між ПАТ «СК «Інтер-Поліс» та [PERSON] договір страхування у вигляді полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9914456. Між тим, ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.06.2016 року вказані судові рішення було скасовано та справу скеровано до суду першої інстанції на новий розгляд. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 20 березня 2014 року в м. Києві по вул. Льва Толстого сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мазда, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], тролейбуса "Богдан", б/н 3353, та автомобіля марки "Хюндай" д.н.з. [NUMBER]. У відповідності до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2014 року винною у вказаному ДТП визнано відповідача [PERSON] із притягненням її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України за порушення п.п.10.1, 10.3 ПДР України із накладення адміністративного стягнення. Згідно повідомлення про ДТП від 21.03.2014 року, наданого [PERSON], то цивільно-правова відповідальність останньої була застрахована в ПАТ "СК "Інтер-Поліс" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9914456. Страховий ризик згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Зокрема, дійсно 06 березня 2014 року між ПАТ "СК "Інтер-Поліс" та [PERSON] було укладено договір страхування у вигляді Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі АС/9914456 за керування транспортним засобом марки «Мазда» д.н.з. [NUMBER] (а.с.4). Посилаючись на відсутність даних про надходження на рахунок позивача страхового платежу за вказаним полісом та звіту про його оформлення страховим агентом, позивач вважає вказаний страховий поліс недійсним у відповідності до вимог ст..983, 988 ЦК України. Між тим, вказані твердження позивача є помилковими, наслідком чого є відмова в задоволенні позову. Зокрема, за вимогами ст..16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається відповідно до правил страхування і повинен містити зазначені у вказаній статті обв"язкові реквізити, в т.ч. містити строк дії договору. Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. За умовами ст..983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 18 Закону України "Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Отже, згідно з вимогами законодавства укладання договору страхування має передувати настанню обумовленому договором страхування страховому випадку, тобто однією з обов'язкових умов укладання договору страхування є наявність на час його укладання страхового ризику. Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності, а у даному випадку, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності, а тому юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся. Між тим, як вбачається з п.10 укладеного між позивачем та відповідачем Полісу, то страховий платіж в розмірі - 243 грн. було сплачено страхувальником 05.03.2014 року, і саме з вказаного числа він розпочинає свою дію, про що свідчить підпис уповноваженої особи позивача із проставленням відтиску печатки. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 3 ст.. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Також, за умовами ст..988 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Також, його можна визнати недійсним якщо його укладено після настання страхового випадку або об»єктом договору є майно, яке підлягає конфіскації. У відповідності до вимог п.2.13-2.14 Положення про особливості укладення договорів обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №673 від 27.10.2011 року, слідує, що видача страховиком страхувальнику належним чином оформленого, підписаного обома сторонами полісу, підтверджує факт укладення вказаного договору. З огляду на встановлені у цій справі обставини укладання договору страхування у відповідності до форми та його змісту, його підписання та внесення платежу, тому такий правочин був укладений з урахуванням волевиявлення представника позивача та відповідача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з визначених у позові підстав не довів на підставі належних і допустимих доказів необхідності визнання недійсним оспорюваного договору страхування як у визначеному законодавством про страхування порядку чи у визначений ЦК України спосіб. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed