Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. Після народження дитини сторони почали проживати спільно у орендованій квартирі [ADDRESS]. В серпні 2017 року сторони припинили спільне проживання і позивач, залишивши відповідача у орендованій квартирі, переїхала з сином до іншого житла. Весь цей час відповідач не надає достатньої і необхідної допомоги на утримання дитини, хоча і має регулярний щомісячний дохід. За таких обставин просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 2000 грн. щомісяця з 21.05.2018 року і до досягнення ним повноліття. Крім того, з 5.09.2017 року і по теперішній час дитина навчається в Центрі дошкільної освіти „Школа майбутнього першокласника", за що позивачка сплачує 630 грн. щомісяця, з 1.09.2016 року і по теперішній час дитина навчається у Дитячій школі мистецтв №9 Дарницького району м. Києва, за що позивачка сплачує 350 грн. щомісяця, також хлопчик часто хворіє, тому на його лікування позивач витрачає значні кошти. За таких обставин просять стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. додаткових витрат на утримання дитини щомісяця разом з 5700 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що зараз він працює комірником ТОВ „Салві Груп" і має регулярний, але низький щомісячний дохід у вигляді зарплати в розмірі 3000 грн., при цьому 600 грн. щомісяця він сплачує за оренду квартири для власного проживання, тому згоден сплачувати аліменти та додаткові витрати в сумі 700-800 грн. щомісяця. Заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. Після народження дитини сторони почали проживати спільно у орендованій квартирі [ADDRESS]. В серпні 2017 року сторони припинили спільне проживання і позивач, залишивши відповідача у орендованій квартирі, переїхала з сином до іншого житла. Відповідач не надає достатньої і необхідної допомоги на утримання дитини, хоча і має регулярний щомісячний дохід. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" - установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Як повідомив відповідач [PERSON] у судовому засіданні, він працює комірником ТОВ „Салві Груп" і має регулярний, але низький щомісячний дохід у вигляді зарплати в розмірі 3000 грн., при цьому 600 грн. щомісяця він сплачує за оренду квартири для власного проживання. Однак при цьому позивач бажає встановити розмір аліментів у судовому порядку і саме у твердій грошовій сумі, тому суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, а не у частці від щомісячного доходу відповідача. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, наявність інформації про його на даний час постійний щомісячний дохід, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця на користь позивачки на утримання сина - [PERSON], [INFO] з 21.05.2018 року - дня подачі позову до суду і до досягнення ним повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" для дітей такого віку (для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як роз'яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані саме особливими обставинами. Дане положення стосується виключно особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є інвалідом. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку і повинні бути доведені документально сторонами по справі. При цьому, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і може бути визначений у твердій грошовій сумі платника. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом і знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, дитина сторін [PERSON] з 1.09.2016 року і по теперішній час відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №792 Дарницького району м. Києва, мати [PERSON] сплачує грошові кошти за його утримання вчасно (а.с.13-А) з 5.09.2017 року і по теперішній час дитина навчається в Центрі дошкільної освіти „Школа майбутнього першокласника", за що позивачка сплачує 630 грн. щомісяця (а.с.14), з 1.09.2016 року і по теперішній час дитина навчається у Дитячій школі мистецтв №9 Дарницького району м. Києва, за що позивачка сплачує 350 грн. щомісяця (а.с.15), також хлопчик часто хворіє, тому на його лікування позивач витрачає значні кошти (а.с.16-34). Таким чином, суд вважає, що вказані докази є належними і допустимими, оскільки вони повністю підтверджені документально, і не спростовуються відповідачем. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка надала судові належні та допустимі докази навчання та захворювання дитини як особливі обставини в розумінні ч.1, ст.185 СК України, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення ним повноліття. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1409 грн. 60 коп. (704 грн. 80 коп. х 2 позовні вимоги) судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду. Крім того, в порядку ст.137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4700 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що було підтверджено доказами, в решті суми необхідно відмовити, як такої, що не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: partial