Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком малолітнього сина [PERSON], 2005 р.н., ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, вихованням дитини та його матеріальним забезпеченням не займається, станом на 01 січня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів становить 17 205, 87грн. Відповідач не цікавиться життям сина, не відвідує його вдома та у шкільному закладі, не вітає з днем народження. Своїм батьком дитина вважає та називає вітчима [PERSON] У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить їх задовольнити. Пояснила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2005 по 2010рік, від шлюбу у них народився син [PERSON], 2005р.н. Після розірвання шлюбу син залишився жити з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. З 2010 року відповідач не цікавиться дитиною, не утримує матеріально, не знає навіть де він навчається та у якому класі. За весь період з моменту розірвання шлюбу він дитину бачив одного разу, у 2012 році, коли потрібно було надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. На даний час його місцезнаходження невідоме, він знаходиться в розшуку. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також через оголошення у пресі, а тому відповідно до ч.9 статті 74 ЦПК України вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Представник органу опіки і піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з"явився, до суду надійшла заяви про розгляд справи за їх відсутності, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідач являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Після розірвання шлюбу між подружжям, дитина залишилась жити з матір"ю та знаходиться на її утриманні. Як убачається з акта обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] [ADDRESS] там створено належні умови для проживання дитини (а.с.13). За місцем навчання дитина характеризується виключно позитивно. Як убачається з його характеристики, вихованням сина займається мама та вітчим, рідний батько за роки навчання у школі не з"являвся, вихованням сина не займався, успіхами його не цікавився (а.с.14). Згідно довідки-розрахунку №4078/03.01-41 від 04 червня 2015 року заборгованість [PERSON] за аліментами на користь позивача станом на 01 червня 2015 року становить 20 495,87 грн., з вказаної довідки вбачається, що з 2012 року по даний час відповідач жодного разу аліменти на утримання дитини не сплатив, добровільно матеріальної допомоги також не надає. На підставі ухвали Миронівського районного суду від 05 травня 2014 року [PERSON] оголошено в розшук за поданням начальника відділу ДВС Миронівського РУЮ як такого, що ухиляється від виконання виконавчих листів про стягнення заборгованості за аліментами на користь [PERSON] (позивача), [PERSON] та боргу на користь [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що на протязі шести років не бачили відповідача взагалі, він до дитини не приходив, ним не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом, насамперед органом опіки і піклування. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації відповідно до висновку №102/08/29-3570 від 21 квітня 2015 року з урахуванням думки та інтересів дитини, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.11-12). Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватись про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття нею повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов"язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею,а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 ст.164 СК України передбачені підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1ст.164 СК України яка передбачає ухилення матері, батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач з"явитися у судове засідання та відстояти свою позицію щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав відносно дітей та спростувати доводи позивача не забажав, з 2010 року не цікавиться своєю дитиною, станом її здоров"я, навчанням, матеріальним забезпеченням, вказане суд розцінює як байдужість відповідача до свого сина та його долі. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON], який є батьком малолітнього сина [PERSON] свідомо самоухилився від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, стан його здоров"я, матеріально не забезпечує, з 2010 року не спілкується з сином взагалі, не готує його до самостійного життя, внаслідок чого його вихованням та утриманням займаються лише мама та вітчим, а тому він підлягає позбавленню батьківських прав. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.150, 164, 165 СК України,

Outcome: approved