Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач по первісному позову звернувся до відповідача по первісному позову з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно договору дарування від 22 червня 1998 року, посвідченому Маньківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №647, позивачу [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. З відповідачкою по справі [PERSON], позивач [PERSON], перебував у зареєстрованому шлюбі з 15.02.1991 року до 12.05.1994 року. Спільне життя не склалося, шлюб між ними розірвано у судовому порядку. Від цього шлюбу у сторін по справі є син [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідачка починаючи з 01.01.2004 року до 19.06.2010 року спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу (даний факт встановлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року). 21 січня 2011 року відповідачка забрала свої речі та переїхала разом з сином на постійне проживання до своєї матері за адресою: [ADDRESS], де і продовжує проживати по даний час. Той факт, що відповідачка разом з сином [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним 13.10.2014 р.№969 за участю депутата Маньківської селищної Ради [PERSON] Позивач вважає, що відповідачка перестала бути членом сім'ї позивача, фактично не проживає в будинку, проте не припинила реєстрацію місця проживання, чим обмежує його права користуватись і розпоряджатись будинком. За період з моменту виїзду з будинку, починаючи з 22 січня 2011 року відповідачка жодного разу не з'являлася до будинку, комунальні послуги не сплачувала. Позивач не надавав відповідачці дозволу на реєстрацію місця проживання в будинку [ADDRESS]. Позивач вважає, що на даний час між позивачем і відповідачкою виникли правовідносини, як власника житлового будинку з колишнім членом сім'ї. Про те, що відповідачка не проживає в житловому будинку по [ADDRESS] за місцем реєстрації підтверджується Актом обстеження домоволодіння від 25.04.2016 року, складеним за участю депутата Маньківської селищної ради [PERSON] В зв'язку з тим, що відповідачка зареєстрована в будинку, позивач не може належним чином оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, тобто, позивач вважає, що відповідачка перешкоджає йому у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому позивач змушений звернутись за захистом до суду. В свою чергу позивачі по зустрічному позову звернулися із зустрічним позовом до відповідача по зустрічному позову із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, обгрунтовуючи зустрічний позов тим, що [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 15.02.1991 року по 12.05.1994 року. В 1993 році у них народився син - [PERSON], який на даний час являється інвалідом дитинства (епілепсія), який потребує з моменту народження до цього часу систематичної опіки і піклування. 12.05.1994 року шлюб був розірваний, оскільки відповідач [PERSON] уникав трудностей, які з'явилися з народженням сина і позивач [PERSON] вимушена була переїхати проживати до її батьків. Весною 1995 року вони порозумілися і [PERSON] забрав її з дитиною до себе і вони почали проживати спільно до 2011 року. В 1998 році вони разом з [PERSON] купили будинок по [ADDRESS], який [PERSON], оформив на себе за договором дарування. На той час позивач [PERSON] не придавала значення яким саме договором був оформлений їх спільний дім, так як проживали дружно і вона з сином були зареєстровані за даною адресою. За час спільного проживання перебудували будинок, збільшили його площу, зробили капітальний ремонт та виконали всі оздоблювальні в ньому роботи, повністю меблювавши будинок та встановили необхідну техніку. З 2011 року і до даного часу позивачі проживають в даному будинку, хоч відповідач періодично їх з відти виганяє, забирає ключі, чинить фізичну розправу над ними. За рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12.05.2015 року їх з відповідачем син - [PERSON], який є позивачем по даному зустрічному позову, був вселений до житлового будинку по [ADDRESS], але відповідач [PERSON] періодично продовжує чинити перешкоди їх проживанню. Не дивлячись на те, що позивач по зустрічному позову [PERSON] є інвалідом дитинства при його захворюванні поведінка відповідача вкрай негативно впливає на його здоров'я. Так при останньому вселені до будинку відповідач надав і ключ, але поставив на вікна і двері ролети при цьому ключів від ролетів свідомо не надав. Їм довелося демонтувати ролети і проникати в житло, де їх ліжок і матраців вже не виявилося. Відповідач демонтував опалення, водопостачання та навмисно привів житлове приміщення до нежитлового стану. При цьому сам в вказаному житлі не проживає. Позивачі по зустрічному позову вважають, що мають право користуватися житловим будинком, оскільки припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, оскільки вони в даному приміщенні зареєстровані, що і змусило їх звернутися до суду з даним зустрічним позовом. Представник позивача по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Позивач по первісному позову [PERSON] в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги по первісному позову підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача по первісному позову Клібанська А.І. та відповідач по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову не визнали. Представник позивача по зустрічному позову [PERSON] - Клібанська А.І., та представник позивача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] і позивач по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги по зустрічному позову не визнала. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги по зустрічному позову не визнає та просить справу розглядати у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: дійсно встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], є власником житлового будинку [ADDRESS]. Даний факт підтверджується договором дарування від 22.06.1998 посвідчений завідуючою Маньківською державною нотаріальною конторою за реєстром 647 та будинковою книгою. ( а.с.16, т.1). Відповідно до будинкової книги в даному будинку зареєстровані позивач, його син [PERSON] та бувша дружина [PERSON]. ( а.с.10-15, т.1). Шлюб позивача по первісному позову з [PERSON] розірвано 12.05.1994, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 12.05 1994. ( а.с.20, т.1).З відповідачкою по справі [PERSON], позивач [PERSON], перебував у зареєстрованому шлюбі з 15.02.1991 року до 12.05.1994 року. . Від цього шлюбу у сторін по справі є син [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідачка починаючи з 01.01.2004 року до 19.06.2010 року спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу (даний факт встановлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року)(а.с.21-25, т.1).Позивач по первісному позову стверджує, що 21 січня 2011 року відповідачка забрала свої речі та переїхала разом з сином на постійне проживання до своєї матері за адресою: [ADDRESS], де і продовжує проживати по даний час. Той факт, що відповідачка разом з сином [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним 13.10.2014 р.№969 за участю депутата Маньківської селищної Ради [PERSON] (а.с.66, т.1)Позивач вважає, що відповідачка перестала бути членом сім'ї позивача, фактично не проживає в будинку, проте не припинила реєстрацію місця проживання, чим обмежує його права користуватись і розпоряджатись будинком. Про те, що відповідачка не проживає в житловому будинку по [ADDRESS] за місцем реєстрації підтверджується Актом обстеження домоволодіння від 24.04.2016 року, складеним за участю депутата Маньківської селищної ради [PERSON] (а.с.9, т.1). Позивачі по зустрічному позову посилаються на те, що вони зареєстровані по [ADDRESS]. [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 15.02.1991 року по 12.05.1994 року. З 01.01.2004 року до 19.06.2010 року спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу (даний факт встановлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року)(а.с.21-25, т.1) З 2011 року і до даного часу позивачі проживають в даному будинку, хоч відповідач періодично їх з відти виганяє, забирає ключі, погрожує фізичною розправою над ними. За рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12.05.2015 року - [PERSON], який є позивачем по даному зустрічному позову, був вселений до житлового будинку по [ADDRESS], але відповідач [PERSON] періодично продовжує чинити перешкоди їх проживанню. Позивач по зустрічному позову [PERSON] є інвалідом дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №914032 від 16.05.2012 року і потребує постійного нагляду та допомоги, що підтверджується висновком №620 ЛКК Маньківської ЦРЛ від 01.06.2016 року.При останньому вселені до будинку [PERSON] ( виконання рішення апеляційного суду Черкаськоїобласті від 12.05.2015)відповідач надав ключ від будинку, але згодом поставив на вікна і двері ролети при цьому ключів від ролетів свідомо не надав. Відповідач по зустрічному позову демонтував опалення, водопостачання та навмисно привів житлове приміщення до нежитлового стану. При цьому сам в вказаному житлі не проживає. Позивачі по зустрічному позову вважають, що мають право користуватися житловим будинком, оскільки припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, оскільки вони в даному приміщенні зареєстровані, а тривала відсутність їх проживання в житловому пиміщенні пояснється перешкодами які вчиняє відповідач по зустрічному позову. В судовому засіданні встановлено, на що не заперечують і позивачі по зустрічному позову, що вони з 2011 року періодично проживають за адресою [ADDRESS], оскільки відповідач по зустрічному позову чинить перешкоди у їх проживанні у житловому приміщенні по [ADDRESS] ( заміна замків, не надання ключів, встановлення ролетів, демонтаж опалення, демонтаж системи водопостачання), що частково пітвердив в судовому засіданні і сам відповідач, який не заперечує проти проживання [PERSON] - свого сина, але категорично заперечує проти проживання [PERSON], що свідчить проте, що відповідач чинить перешкоди у користуванні житлом позивачам по зустрічному позову. Суд враховує, що позивачі по зустрічному позову не за власним бажанням залишили вказане домоволодіння, а з волі відповідача по зустрічному позову, що відповідач по зустрічному позову чинить вищевикладені перешкоди у користуванні житловим приміщеням. Крім того суд зазначає, що відповідач по зустрічному позову ніби і не заперечує проти проживання сина - [PERSON] в житловому приміщенні, але і не робить будь-яких дій для цього і зокрема до цього часу не усунув перешкод у користуванні синові житлом. В судовому засіданні не заперечуєчи проти проживання сина в в будинку позовні вимоги по зустрічному позову в частині усунення перешкод у користуванні синові житлом не визнає, в зв"язку з чим суд робить висновок проте, що відповідачем по зустрічному позову чиняться перешкоди у користуванні позивачем по зустрічному позову [PERSON] житлом. Рішення апеляційного суду Черкаськоїобласті від 12.05.2015 про вселення [PERSON] - позивача по зустрічному позову та зобов"язання [PERSON] не чинити останньому перешкод у користуванні житлом, згідно акту державного виконавця від 20.01.2016 року виконане із зазначенням фактичного повного виконання рішення і підтверджується витягом виконавчих дій (а.с.241-243, т.1), що дає підстави суду вважати, що виконавче провадження закрито в зв"язку з його виконанням, проте відповідач по зустрічному позову знову почав чинити перешкоди як [PERSON] так [PERSON] Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі законуза рішенням суду. Згідно ч.3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути вмселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім"ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим жилим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім"ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім"ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членві сім"ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Згідно ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави та порядок позбавлення членів сім"ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім"ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого приміщення. П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснює застосування ст. 71 ЖК України, а саме у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Поважність відсутності позивачів по зустрічному позову у житловому приміщенні понад строки зазначені ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України підтверджуються як поясненнями самих позивачів по зустрічному позову так і поясненнями самого відповідача по зустрічному позову даними ним в судвому засіданні, згідно яких він заперечує проти проживання [PERSON], що свідчить про наявність з його боку перешкод (які заначені вище) у користіванні житловим приміщенням і спростовує його твердження як позивача по первісному позову, що [PERSON] з власної волі, без поважних причин протягом тривалого часу з 2011 року не проживає в житловому будинку і є особою яка втратила право користування даним житловим приміщенням. Факт наявності перешкод у користуванні підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від [PERSON] (а.с.244, т.1), поясненнями [PERSON] по даному зверненню до поліції (а.с.245,т.1), копією рішення по даному зверненню (а.с.246, т.1 ), висновком про результати звернення [PERSON] від 01.09.2016 роук (а.с.247,т.1),, висновком про результати звернення [PERSON] від 17.02.2016 року, висновком про результати розгляду зверненя [PERSON] від 21.06.2016 року (а.с.185, т.1), висновком про результати розгляду зверненя [PERSON] від 23.06.2016 року (а.с.186, т.1), висновком про результати розгляду звернення [PERSON] від 04.08.2016 року (а.с.187, т.1), висновком про результати розгляду звернення [PERSON] від 26.08.2016 року (а.с.188, т.1) . Допитані в якості свідків в судовому засіданні гр. [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично підтвердили встановлені в судовому засіданні обставини, згідно якого вбачається конфлікт між сторонами стосовно проживання [PERSON] та [PERSON] у будинку і наявність перешкод які їм чинить [PERSON]. Крім того необхідність проживання [PERSON] з спільно із сином [PERSON] підтверджується тим, що останній є інвалідом дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №914032 від 16.05.2012 року і потребує постійного нагляду та допомоги, що підтверджується висновком №620 ЛКК Маньківської ЦРЛ від 01.06.2016 року, а також підтверджується показами свідка [PERSON] даними нею в судовому засіданні, яка працює в Маньківській ЦРЛ невропатологом і здійснює медичний нагляд за [PERSON]. Посилання представника відповідача по зустрічному позову - [PERSON] про застосування строків позовної давності спростовується матеріалами справи та фактичними обставинами встановленими судом і застосуванню позовна давність до даного спору не підлягає, оскільки заявник позовної давності посилається, що [PERSON] не проживає в спірному будинку із власної волі, проте проаналізовані вище матеріали справи свідчать про перешкоди у користуванні з боку саме [PERSON] щодо її проживання саме після 2015 року. Твердження, що [PERSON] з 2011 року знала про порушення своїх прав і це на думку заявника позовної давності зазначено в рішенні апеляційного суду Черкаської області від 23.02.2016 року, свого підтвердження не знайшло, оскільки предмет позову був факт спільного проживання сім"єю та поділ спільного майна подружжя, а не вимога про вселення . Із показів самої [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що вона дізналася про порушення свого права користування після винесення рішення Маньківським районним судом у 2015 році, яке було оскаржене і частково змінене рішенням апеляційного суду Черкаської області 23.02.2016 року, тобто трьох річний строк не минув. Суд з"ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, даючи правову оцінку наданим даказам, що мають значення для розгляду справи, вирішуючи спір по суті вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає в повнму обсязі, а зустрічний позов підлягає до задоволення в частині вимог про вселення [PERSON] та [PERSON] до житлового приміщення та зобов"язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] користуватися даним житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог по зустрічному позову щодо стягнення з [PERSON] судових витрат у вигляді судового збору (551 грн. 20 коп.) та витрат на правову допомогу(6400 грн.), то суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 2 червня 2011 року №3460-Х/І «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 1 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191- VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Пунктом 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 88 ЦПК України визначено правила розподілу судових витрат між сторонам Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивач пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки судом задоволено позовні вимоги по зустрічному позову в частині вимог усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, а по первісному позову відмовлено в повному обсязі, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати із відповідача по зустрічному позову у вигляді судового збору, які були понесенні при звернені до суду , а саме 551 грн. 20 коп. Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних-із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Так, в матеріалах справи є ордер виданий адвокатом Клібансьою А.І.( серія ЧК №032838)., витяг з реєстру адвокатів та договір про надання правової допомоги від 8 вересня 2016 року між [PERSON] та адвокатом Клібанською А.І. та копії квитанцій на загальну суму 6400 грн., однак у справі відсутній належний розрахунок розміру витрат на правову допомогу, сплачену [PERSON]., вказаному адвокату, що дає суду підстави вважати, що дані документи не є належними доказами, що підтверджують понесення витрат на вказану суму та дають підставу для їх стягнення з відповідача по зустрічному позову, тому вимоги про стягнення з відповідача по зустрічному позову витрат на правову допомогу в сумі 6400 грн. не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved