Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить(з урахуванням уточнених позовних вимог) позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], [INFO]. Крім того, просила суд стягнути з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4, а з [PERSON] у розмірі 1/8 частині всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також, просив передати [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування при Знам'янській районній державній адміністрації для подальшого влаштування. Вимоги обґрунтовано тим, що батьки повністю самоусунулися від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки. Хоча батьки зобов'язанні виховувати' дітей, піклуватися про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, але даних обов'язків [PERSON] та [PERSON] не виконують. Мати [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно. Зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, зовсім не займається вихованням дитини, безвідповідальна. Сім'я з низьким виховним потенціалом, відсутні навички відповідального батьківства, ведення домашнього господарства. На даний час з 15 серпня 2017 року донька влаштована до комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Кіровоградської обласної ради. За час перебування малолітньої [PERSON] у даному закладі, її відвідували один раз, тітка [PERSON]. Мати та інші родичі нею не цікавились, не відвідували, письмових запитів на адресу закладу не надсилали.Батько [PERSON] проживає на території сільської ради без реєстрації з 2013 року, в будинку своєї матері. За час проживання на території села показав себе з негативної сторони. Ніде не працював та не працює, зловживає спиртними напоями. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року позбавлений батьківських прав відносно доньки від другого шлюбу [PERSON], [INFO], у зв'язку із неналежним виконанням батьківських обов'язків. Наведене в своїй сукупності свідчить про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву вх. №7655/18 від 08 червня 2018 року, в явій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України.Поважність причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, відзив не подано. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачами відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00019980385 від 18.04.2018р. (а.с.33). Згідно довідки №157 від 08.11.2017р., вчиненої виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS], разом із співмешканцем [PERSON] (а.с.46). Відповідно до характеристики №55 від 08.11.2017р., вчиненої виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, [PERSON] зловживає спиртними напоями, вихованням дітей не займається. Сім'я з низьким виховним потенціалом, відсутні навички відповідального батьківства, ведення домашнього господарства (а.с.47). Згідно довідки-характеристики №01-26-525 від 29.09.2017р., вчиненої Перчунівською сільською радою Добровелечківського району Кіровоградської області, [PERSON] проживає без реєстрації на території сільської ради з 2013 р., у будинку матері. За час проживання на території села показав себе з негативної сторони, не працював та не працює, зловживає алкогольними напоями (а.с.48). Відповідно до довідки-характеристики №1738 від 11.09.2017р., вчиненої Тишківською сільською радою Добровелечківського району Кіровоградської області, [PERSON] зареєстрований [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає. За характером безвідповідальний, схилий до скоєння правопорушень, періодично змінює місце проживання. Зловживає спиртними напоями (а.с.49). Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2017р., [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно дитини [PERSON], [INFO] та стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття (а.с. 28-30, 50-54). З акту обстеження умов проживання за місцем проживання відповідачки, вбачається, що остання проживає зі співмешканцем в будинку з пічним опаленням, умови проживання незадовільні, в кімнатах брудно, накурено. Відсутній запас продуктів - харчування, постільна білизна, миючі засоби, земельна ділянка не оброблялася. Ворота здали на металобрухт. В будинку відсутня плита, їжу готують на вогнищі біля будинку, столові прибори відсутні. Дрова не заготовленні для опалювання будинку взимку. В результаті обстеження комісія дійшла висновку, що умови проживання для дітей відсутні, будинок занедбаний та знаходиться в аварійному стані (а.с.21). Знам'янська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] буде відповідати інтересам дитини, про що свідчить письмовий висновок №01-28/183/2 від 27.12.2017р. (а.с.24). Згідно інформації Комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Кіровоградської обласної ради від 19 квітня 2018 року, емоційний стан дівчинки характеризується нестійкістю, підвищеним рівнем ситуативної тривожності. На контакт з дорослими йде швидко, поведінка дитини характеризується демонстративністю, неадекватними проявами. В групі з однолітками намагається відстоювати лідерські позиції, але не завжди спілкування з дітьми ефективне, часто виникають конфлікти, непорозуміння. Карина негативно відноситься до матері [PERSON]. Під час індивідуальних консультувань дівчина згадувала, як мати з вітчимом зловживали спиртними напоями, били її, примушували її купувати спиртне. За період перебування дитини в Центрі, мати жодного разу не відвідала дочку. Батько, [PERSON], за словами дитини, у вихованні [PERSON] не приймав участі. Він не спілкується з донькою, не цікавиться її життям. Карина не бажає повертатись на проживання ні до матері, ні до батька. Дівчина хоче проживати у прийомній сім'ї (а.с.34). Крім того, згідно інформації Комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Кіровоградської обласної ради наданої за вих. №0113/324/1 від 02.11.17р., за час перебування малолітньої [PERSON] у даному закладі з 15.08.2017р. її відвідували один раз - тітка [PERSON]. Мати та інші родичі нею не цікавились, не відвідували, письмових запитів на адресу закладу не надсилали (а.с.13). Дана обставина також підтверджується Актом про відвідування дитини батьками та рідними від 11.04.2018р. та Актом про відвідування від 10.11.2017р. (а.с.27, 32). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено ,що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд, уважно вивчивши доводи та аргументи позивача, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Цей принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку №14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи, як «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин, те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам, а саме: піклуванню про дитину, безпосередня участь батьків у вихованні дитини, утримання дитини, індивідуальність та розвиток дитини, вік дитини та її здоров'я. Відтак, будь-яких доказів того, що батьки піклуються про дитину та приймають особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. Таким чином, відповідачі свідомо нехтують своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON], [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконують, ухиляються від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити останніх батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. На підставі ст.180 СК України, враховуючи також обставини, визначені статтею 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітньої дитини, на користь закладу або особи, де буде утримуватися дитина, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку матері в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме ?. Враховуючи, що з [PERSON] за рішенням суду вже стягуються аліменти на утримання другої дитини [PERSON], можливість надавати своїй малолітній дочці [PERSON]І матеріальну допомогу, суд визначає, як сплату аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Згідно із ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп., тобто за дві позовні вимоги - немайнового і майнового характеру (про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відповідно) по 704 грн. 80 коп. за кожну. У такому ж розмірі судовий збір підлягає стягненню і з [PERSON]. На підставі ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial