Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 26 жовтня 2002 року вона і [PERSON] уклали шлюб. [INFO] року у них народився син [PERSON]. На той час вони проживали у селі Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області. Деякий час відповідач не працював, зловживав спиртними напоями. У березні 2005 року вони переїхали проживати до міста Бровари Київської області, де знімали частину приватного житлового будинку, проживали разом однією сім'єю. У травні 2005 року [PERSON] поїхав на заробітки до Росії. З того часу останній сином не цікавиться, ніякої участі у його вихованні він не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Місце перебування відповідача їй невідоме. 12 травня 2006 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. 17 грудня 2009 року вона уклала шлюб із [PERSON], який піклується про її сина [PERSON], виховує його та матеріально утримує. На даний час її синові виповнилося 10 років, своїм батьком він вважає [PERSON], який фактично повністю замінив йому біологічного батька. 17 листопада 2015 року Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області надано висновок № 1-18/1100 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Оскільки місце перебування та роботи [PERSON] їй невідоме, вважає необхідним стягувати з нього на її користь аліменти на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн., що складає половину прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим суду місцем його проживання та відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області Сундук Л.І. у суді позовні вимоги [PERSON] і висновок Органу опіки та піклування за № 1-18/1100 від 17 листопада 2015 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], підтримала. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] народився [INFO] року, про що в Книзі народжень Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 17 березня 2005 року зроблено актовий запис за № 4. Його батьком є відповідач [PERSON], матір'ю - позивач [PERSON], які у період з 26 жовтня 2002 року по 12 травня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Зі слів позивача суд встановив, що після народження сина у березні 2005 року усі вони разом переїхали проживати у місто Бровари Київської області, де орендували житло. У травні 2005 року відповідач [PERSON] вибув на роботу до Російської Федерації, з того часу із сім'єю він не проживає та не спілкується. 17 грудня 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 25. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. Із висновку № 1-18/1100 від 17 листопада 2015 року, наданого суду Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, вбачається, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 04 листопада 2015 року за № 320, складеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради, малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS], які піклуються про нього, забезпечують його усім необхідним, приділяють належну увагу навчанню, вихованню та розвитку дитини. Біологічний батько [PERSON] у вихованні свого сина [PERSON] участі не приймає, жодного разу дитячий садочок не відвідував, здоров'ям і навчанням дитини не цікавився, що свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно малолітнього сина [PERSON] та наявність достатніх підстав для позбавлення його батьківських прав. Також із цього висновку видно, що згідно з протоколом бесіди психолога малолітній [PERSON] своїм батьком називає [PERSON] Враховуючи зазначені вище обставини, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в абзаці другому п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO], тривалий час ухиляється, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. За змістом ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Місце проживання, роботи та наявність постійного доходу відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] на даний час невідомі, у зв'язку з чим вона просить стягувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у 2016 році складає: з 1 січня - 1455 грн., з 1 травня - 1531 грн., з 1 грудня - 1637 грн. Обов'язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги малолітньому синові [PERSON] не надає, постійного заробітку (доходу) не має, суд вважає, що вимога про стягнення з нього на користь позивача [PERSON] аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн., що складає половину від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, теж є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved