Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовною заявою до відповідачів - [PERSON] та [PERSON], в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором CNL-701/748/200 від 17.08.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права продажу будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором №PML708/164/2008 від 05.08.2008 року, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з наданням всіх повноважень продавця, в тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ВРЖЕУ, нотаріату. Витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки стягнути з відповідачів; встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу; передати предмет іпотеки, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в управління позивача на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; виселити та зняти з реєстрації мешканців, які проживають та зареєстровані у житловому будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 17 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - Пат «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CNL-701/748/200 (далі - Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором, а також на підставі Кредитної заяви Банк надав [PERSON] кредит в сумі 25375 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № PСL701/748/2007 від 17.08.2007 року. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмежено відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за Кредитним договором CNL-701/748/200. Таким чином до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги за Кредитним договором CNL-701/748/200. Враховуючи невиконання відповідачами договірних зобов'язань за Кредитним договором CNL-701/748/200 від 17.08.2007 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок [ADDRESS]. Представник позивача Збицька Е.П., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в призначені судові засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судовими повітками, направленими на адреси відповідачів, вказані в позовній заяві, які повернулись до суду з відміткою поштової установи: «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідачі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. 17 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CNL-701/748/200, за умовами якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 25375,00 грн. строком до 17.08.2022 року. Відповідач [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п. 1.6. Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема, в п. п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку платежів (додаток № 1 до Кредитного договору). З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов'язання, надав відповідачеві грошові кошти в сумі 25375,00 доларів США. Відповідач в свою чергу не виконав належним чином свої договірних зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 23.04.2014 року утворила заборгованість за кредитом у розмірі 23315,41 доларів США, що за курсом НБУ складає 262065, 20 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 5288,66 доларів США, що за курсом НБУ складає 59444,53 грн. та пеня у розмірі 1174288,76 грн. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмежено відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за Кредитним договором CNL-701/748/200. Таким чином до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги за Кредитним договором CNL-701/748/200. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання о виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне конання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Втім, відповідачами не подано доказів належного виконання своїх договірних зобов'язань за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором CNL-701/748/200, між Закритим акціонерним товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № PСL701/748/2007 від 17.08.2007 року. Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 15.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер №1284 та зареєстрований Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15 серпня 2007 року, реєстраційний номер 19918410, номер запису 1503 в книзі 1. Предмет іпотеки складається з: житлового будинку з прибудовами літ. А-1, кухня літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, вбиральня літ. Ж, гараж літ. З, альтанка літ. К, душ літ. Д, огорожі № 1,4,5, тубч. Колодязь №3. Загальна площа згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №15598938, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15 серпня 2007 року, реєстраційний номер 19918410, номер запису 1503 в книзі 1, становить 66,4 кв. м., житлова площа 36,0 кв.м., загальна вартість Предмета іпотеки становить 26335 гривень. Відповідно до п. 6.2 договорів іпотеки Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення Відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст. 5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. За рахунок предмета іпотеки Позивач може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені Відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням Відповідачем його зобов'язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених Позивачем у зв'язку із реалізацією його права (п.6.1 іпотечного договору). У відповідності до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, виконання якого забезпечено іпотекою або до закінчення строку дії іпотечного договору. "Основне зобов'язання" - це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечено іпотекою (ст. 1 ЗУ "Про іпотеку"). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізація предмета іпотекодержателем самостійно від свого імені будь-якій особі - покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України „Про іпотеку". У відповідності до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в рішенні суду в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Окрім того, що стосується положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, суд вважає, що даний Закон не є підставою для відмови в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами. Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до даного Закону таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів. Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Суд вважає, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження за такою позовною заявою. Даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Матеріали справи не містять даних про вручення [PERSON] вимог про виселення. Враховуючи зазначене, в задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial