Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. зазначивши, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 11.09.2017 року, згідно якого отримав кредит у розмірі 26500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 14.07.2019 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 85590,78 грн., з яких: 50977,41 грн. - заборгованість за тілом кредита; 27532,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2528,97 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасне зобов`язання; 00,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4051,94 грн. - штраф (процентна складова). В зв`язку з вище викладеним, просить стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості у розмірі 85590,78 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якій зазначив, що ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] підписав заяву б/н від 11.09.2017 року та одразу ж отримав кредит у розмірі 26 500 грн., а тому виникли кредитні договірні відносини. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Жодного кредитного договору відповідач з банком не укладав і позивач навіть не надав його копію до позовної заяви. Додана до позову копія Анкети-заяви не містить навіть прохання про видачу кредиту, його розміру, мету, не містить строків кредитування, розміру відсотків, порядку видачі і повернення, забезпечення кредиту тощо. Це лише анкетні дані відповідача, які містять незрозумілі електронні підписи, проставлені поверх документа. Щодо фактичного отримання кредиту в розмірі 26500 грн. банк також вводить суд в оману. Грошових коштів від банку відповідач не отримував (в тому числі шляхом встановлення кредитного ліміту). Згідно п.1.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року, первинний документ, - це документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Згідно п.4 Положення операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Згідно п.4.2 вказаного Положення, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Отже, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані, підставою для документування таких операцій є первинні документи, які мають бути оформлені належним чином, містити всі необхідні реквізити. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. В порушення зазначених вимог банк не надав належних і допустимих доказів видачі та погашення кредиту (платіжного доручення про перерахування кредиту на позичковий рахунок, меморіальний ордер, виписку по рахунку з зазначенням реквізитів кредитного договору, видаткового касового ордеру з підписом позичальника про отримання позики тощо). Розрахунок заборгованості не містить навіть суми і дати видачі кредиту. Такого стовпчику не існує. Із доказів, на які посилається банк, є лише Анкёта-заява від 11.09.2017 року, яка не містить жодного посилання на будь-який кредитний договір та його істотні умови. Всі інші матеріали, додані до позовної заяви - це внутрішні документи банку, які не містять підпису відповідача, та розрахунок заборгованості, який не відповідає дійсності. Крім того, якщо скласти всі стовпчики наданого банком розрахунку заборгованості, то ці суми не будуть співпадати з загальною сумою заборгованості, зазначеною в позовній заяві. З розрахунку (без наявності укладеного договору) навіть не можливо встановити момент порушення (дату прострочення повернення кредиту). Банк надав розрахунок заборгованості, за яким не можливо визначити розмір заборгованості відповідача, що повинно бути предметом доказування. А доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Фактично [PERSON] мав намір отримати дебетову картку для зарахування та накопичення власних коштів. Однак надану банком Анкету-заяву він не підписував, жодного прохання видати кредит не заявляв і карту «Універсальну» не отримував. Надана банком копія паспорта відповідача також не свідчить по видачу карти «Універсальна» та отримання коштів. До того ж навіть без призначення експертизи видно, що повністю ідентичні електронні підписи відповідача проставлені банком не у відповідному рядку. Відповідач ніколи не засвідчував свій паспорт таким чином. Істотними умовами є предмет, розмір кредиту, строк його повернення і платність (розмір відсотків). Між сторонами не було досягнуто згоди та не укладено жодного письмового документу який би передбачав наведені істотні умови - розмір кредиту, строк користування, і розмір і порядок сплати відсотків. Будь-яких "Умов та правил надання банківських послуг", на які посилається банк, відповідач не тільки не підписував, а навіть не бачив їх і не ознайомлювався з ними. При цьому, банк нараховує відсотки, пеню, штрафи на підставі Тарифів карти "Універсальна". З цим документом [PERSON] також не ознайомлювали. Навпаки, в наданій Банком Анкеті-заяві в графі "Пямятку клиента, Тарифі, условия обслуживания....получил и ознакомился с содержанием под роспись" підпис відповідача відсутній. Просить суд врахувати, що аналогічні спори вже були предметом розгляду, в т.ч. судів касаційної інстанції. Згідно п.14.8. - 14.9 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Наведене свідчить, що Банк не довів, що він ознайомив відповідача з Правилами, умовами і Тарифами та видав йому примірник договору, що є грубим порушенням ст.14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості та Тарифів карти "Універсальна" банк неодноразово змінював тарифи обслуговування платіжної картки, збільшував суми відсотків, змінював обов`язковий щомісячний платіж. При цьому банк відповідача про це не повідомляв. Згідно п. 14.10 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" Банк зобов`язаний надіслати користувачу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомлення про такі зміни. Банк у повідомленні зобов`язаний зазначити, що користувач має право до дати, з якої застосовуватимуться зміни, розірвати договір без сплати додаткової комісійної винагороди за його розірвання. Зміни до правил використання електронного платіжного засобу або тарифів є погодженими користувачем, якщо до дати, з якої вони застосовуватимуться, користувач не повідомить банк про розірвання договору Таким чином, якби банк належним чином повідомив відповідача про зміну Тарифів, протягом 30 днів [PERSON] мав би можливість прийняти рішення про розірвання договору та повернення пластикової картки, відповідно і не існувало б такої значної заборгованості. Наведене доводить про порушення банком п.14.10 ст.14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і саме із-за його дій (бездіяльності) виникла заборгованість, а це свідчити про прострочення кредитора (ст.613 ЦК України). Так, в ст.613 ЦК України зазначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. В ч.4 ст.613 ЦК України вказано, що боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Згідно ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Оскільки відповідачем надано достатньо обґрунтувань про порушення Закону саме банком, про відсутність договірного визначання тарифів, розміру відсоткової ставки, штрафу, пені, а отже за відсутності своєї вини відповідач не може нести будь-якої відповідальності, не передбаченої договором. Згідно ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими - якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Згідно позовної заяви Банк нарахував суму всіх компенсацій, яка перебільшує заборгованість за кредитом майже в декілька разів що суперечить вимогам закону. Всі позовні вимоги банку не підтверджені належними і допустимими доказами (жодного документу окрім незаповненої та не підписаної Анкети-заяви навіть без прохання видати кредит), а ґрунтуються лише на припущеннях, що заборонено ст.81 ЦПК України. Враховуючи викладене просить залишити позов без задоволення. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача не з`явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статей 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника від 11.09.2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредита стягнути зокрема заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.09.2017 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру заборгованості банк, пославшись на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, включив у платіж за кредитом, згідно зі ставками, розміром та порядком нарахуванням, визначеними цими документами заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі - 2528,97 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова - 4051,94 грн. Суд вважає, що витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.09.2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічні висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі - 2528,97 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова - 4051,94 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 11.09.2017 року. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, не може вважатися у цій справі складовою частиною спірного кредитного договору. Щодо стягнення суми заборгованості (тіло кредиту) та суми заборгованості за простроченим тілом кредита, суд дійшов наступного висновку. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи у іншому провадженні, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Заборгованість відповідача 27532,46 грн. (прострочене тіло кредиту) і 50977,41 грн. (тіло кредиту) є складовими загальної заборгованості кредиту, який [PERSON] отримав і не повернув банку. Враховуючи викладене, суд стягує з [PERSON] на користь АТ «ПриватБанку» заборговану суму за тілом кредита у розмірі 50977,41 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 27532,46 грн., а всього підлягає стягненню з відповідача заборгованість в сумі 78509,87 грн., в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762,07 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial