Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., про визнання права власності на нерухоме майно, визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позову зазначає, що на забезпечення виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором 1 № 11266327000 від 12 грудня 2007 року та за Кредитним договором 2 № 11266332000 від 12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та нею 12 грудня 2007 року укладений договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого вона передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». У подальшому товариство вчинило дії, направлені на реалізацію указані квартири як об`єкта обтяження. Втім позивач вважає, що такі дії іпотекодержателем вчиненні з порушенням вимог закону, оскільки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не направляло їй письмової вимоги про усунення порушень зобов`язань, не погоджувало з нею ринкову ціну предмета іпотеки, за яку воно набуває майно у власність. У пп. 5.2.1. та пп. 5.2.2 договору іпотеки визначено, що перехід права власності на предмет іпотеки або його продаж від імені іпотекодателя відбувається лише на підставі укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Іншого способу переходу права власності на предмет іпотеки договором не передбачено. Водночас, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не виконало указаних вимог договору іпотеки щодо укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім цього, на думку позивача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. не мала права вчиняти дії щодо переоформлення заставного майна, оскільки на час учинення нотаріальної дії був запроваджений мораторій на примусове відчуження заставного майна без згоди іпотекодавця, яке є заставою по валютних кредитах. З урахуванням означеного [PERSON] просила визнати протиправними дії та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», індексний номер 28025554 від 01.02.2016; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 13076704 про реєстрацію за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на житлову квартиру [ADDRESS] , що здійснений 27.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М.; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . 28.04.2017 згідно протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючого судді Букіної О.М. 13.06.2017 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.06.2017 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . У подальшому, з урахуванням того, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відчужило квартиру [ADDRESS] , на користь [PERSON] , 17.08.2018 року [PERSON] подала уточнену позовну заяву. Остаточна редакція прохальної частини позову містить вимоги позивача про визнання протиправними дій та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», індексний номер 28025554 від 01.02.2016; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності 13076704 про реєстрацію за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на житлову квартиру [ADDRESS] , що здійснений 27.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М.; скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 27.02.2017, індексний номер 34057761, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 837848980000) - квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] ; визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтував його тим, що спори, які виникають в аналогічних правовідносинах, підлягають розгляду судом у порядку адміністративного судочинства. Ухвалою суду від 21 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про закриття провадження у справі. 23.03.2021 представник [PERSON] подав до суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] придбав спірну квартиру з дотриманням вимог чинного законодавства України та визначеної процедури; під час укладання зазначеної угоди представник продавця ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надав нотаріусу усі необхідні документи, що засвідчували наявність у нього права власності на спірну квартиру. Наголошує, що [PERSON] є добросовісним набувачем вказаної квартири. Ухвалою суду від 16.10.2019 клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано у Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації завірену належним чином копію реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . 10.02.2020 на адресу суду та на виконання ухвали суду від 16.10.2019 Солом`янською районною в м.Києві державною адміністрацією подано лист про відсутність посади державного реєстратора з питань реєстрації прав власності на нерухоме майно та відсутність реєстраційних справ. У суді представник [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити повністю з наведених у ній підстав. Представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову з огляду на його безпідставність. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. не з`явилася до суду. Про час та місце розгляду справи повідомлений. В подальшому позивач та її представник до суду не з`явилися, проте від адвоката позивача-Осипенко В.Ю. надійшло клопотання про слухання справи у її відсутності з проханням задовольнити позов у повному обсязі. Враховуючи думку учасників справи, приймаючи до уваги клопотання представника позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю позивача та приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на забезпечення виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором 1 № 11266327000 від 12 грудня 2007 року та за Кредитним договором 2 № 11266332000 від 12 грудня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , 12 грудня 2007 року укладений договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис 13076704 про право власності про реєстрацію за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на житлову квартиру [ADDRESS] . Підставою для внесення такого запису зазначено рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», індексний номер 28025554 від 01.02.2016, підставою для виникнення права власності - договір іпотеки від 12 грудня 2007 року. 27 лютого 2017 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» продало, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Стаття 36 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч.ч.1, 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Підпунктом 1 пункту 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Законом України "Про іпотеку" передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" увів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, посилаючись на недотримання вимог чинного законодавства при реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] зобов`язана надати суду докази на підтвердження обставин, на які вона посилається. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не направляв їй вимоги про усунення порушень зобов`язання як це передбачено статтею 35 Закону України «Про іпотеки», позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. або ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вказаних вимог Закону. Під час розгляду справи адвокат Черненко Л.В. зазначив, що ним вживалися заходи щодо витребувано копії матеріалів, які були підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Щодо вказаного суд бере до уваги ту обставину, що справа перебувала у провадженні суду з квітня 2017 року, станом на день ухвалення рішення суду не надано копії матеріалів, які були підставою для здійснення реєстраційних дій. Представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів саме у Солом`янській в м.Києві державної адміністрації, яке було розглянуто судом та задоволено. Інших клопотань про витребування доказів, в тому числі після надання відповіді Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, ні позивачем, як і іншими сторонами у справі, у порядку передбаченому законом заявлено не було. Аналізуючи матеріали справи, суд констатує, що позивачем не надано доказів, які б дозволяли здійснити перевірку судом доводів позивача в обґрунтування позову та проведеної процедури реєстрації на предмет дотримання вимог чинного законодавства. В той же час, витребувати докази з власної ініціативи та без відповідного клопотання учасників справи, в силу вимог ЦПК України, суд позбавлений можливості. Крім того, представником [PERSON] не доведено наявності об`єктивних причин, за яких поза розумним сумнівом вона не мала можливості надати суду відповідні документи, що могло б бути підставою для їх подальшого витребування судом. З урахуванням наведеного, суд критично сприймає посилання [PERSON] на недотримання відповідачами приписів щодо направлення їй вимоги про усунення порушень. Суд відхиляє посилання позивача [PERSON] на те, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не мало права на реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки без укладення із нею окремого договору, яким би передбачалося здійснення таких дій, а також без погодження із нею розміру заборгованості та ціни предмета іпотеки, оскільки такі посилання не відповідають положенням статей 35-37 Закону України "Про іпотеку". Укладений договір іпотеки містив іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому,статтею 37 Закону передбачено можливість/право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з розділом 4 договору іпотекодержатель у визначених випадках (п.4.1. договору) має право звернення стягнення на предмет іпотеки (п.4.2. договору), при цьому право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іподекодержателю (п.4.3 договору). Сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (п.4.5 договору). Цим Законом не передбачено необхідності погодження іпотекодержателем ціни предмета іпотеки та розміру заборгованості за основним зобов`язанням перед зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Також, суд вважає безпідставним посилання позивачки на положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки, звертаючись до суду з цим позовом та маючи обов`язок доказування, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що квартира [ADDRESS] , на яку звернуто стягнення, у момент звернення стягнення 27 січня 2016 року, було її єдиним житлом, у її власності у цей час було відсутнє інше житлове приміщення. Так, [PERSON] надала суду Інформаційну довідку станом на 13 травня 2019 року. Проте, указана довідка не підтверджує майновий стан [PERSON] саме станом на 27 січня 2016 року. Крім того, суд враховує те, що у матеріалах справи відсутні належні докази, з яких можна було б встановити факт, надання позивачці саме валютного кредиту. Так, позивачка не надала суду копію договору кредиту, а договір іпотеки не містить опису умов/характеристик основного зобов`язання, у ньому наявне лише посилання на номер та дату основних договорів. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснене з порушенням вимог закону, предмет іпотеки підпадав під обмеження, установлені Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". За вказаних вище обставин та за відсутністю доказів в підтвердження заявлених позивачем вимог, в тому числі усіх складових визначених ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд не знаходить підстав для застосування правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18 та у Постанові ВСУ від 12.06.2019 у справі №344/3627/16-ц, на яку посилався представник позивача у своїх письмових поясненнях від 05.02.2021. Що стосується доводів позивача про те, що інший іпотекодавець [PERSON] помер [INFO] , що на думку позивача також свідчить про необґрунтованість дій відповідачів, в тому числі на час вчинення реєстраційних дій, слід зазначити. Позивачем будь-яких обґрунтувань в цій частині позову не надано, як і не зазначено з посиланнями на відповідні докази того, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки були порушені права іпотекодавця [PERSON] чи можливих його правонаступників. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, правових підстав для стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат, не має.

Outcome: dismissed