Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду мотивуючи свої вимоги тим, що між Міністерством надзвичайних ситуацій України, правонаступником якого є Державна служба України з надзвичайних ситуацій (далі Позивач) та [PERSON] акціонерним товариством «Укрбудінвест» (далі Відповідач 1) укладено договір № 77 щодо придбання житла (далі Договір). Позивач здійснив фінансування житла по Договору у сумі 1 651 425,20 грн. Відповідач-1 до введення будинку в експлуатацію у 2004 році передав Позивачу 8 квартир за адресою: м. Ірпінь, вул. Миру, З Б №№ 13, 14, 50, 62, 80, 91, 89, 79. Однак, ЗАТ «Укрбудінвест» виконало свої з повязання не належним чином. У звязку із введенням в експлуатацію будинку за адресою: м. Ірпінь, вул. Миру, З Б, проведенням технічної інвентаризації квартир № 13, 14, 50, 62, 80 Додатковою угодою від 23.07.2012 № 2 до Договору у актах приймання-передачі житла від 13.09.2004 № 280, від 24.09.2004 № 281, від 25.10.2004 № 288 положення щодо характеристик квартир викладено у новій редакції. На підставі Додаткової угоди від 23.07.2012 № 2 та акта приймання-передачі від 15.07.2012 до Договору із 8 вищевказаних квартир за МНС України зареєстровано право власності на 5 квартир за адресою: м. Ірпінь, вул. Миру, ЗБ №13, 14, 50, 62, 80 на суму 969\~050,00 гривень. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 3.1.3 Договору ЗАТ «Укрбудінвест» зовязане було здати в експлуатацію та передати за актом приймання-передачі МНС України житло площею 1247,3 кв.м, у завершеному будівництвом житлового будинку в м. Ірпінь, вул. Миру, З Б (І секція). На сьогодні по Договору за МНС України не оформлено право власності на 3 квартири, а саме №№ 79, 91, 89, вартість яких складає 582\~245,00 грн. Таким чином, право власності Позивача на вищезазначені квартири виникло на підставі Договору, яким встановлено, що будівництво здійснено за рахунок інвестицій Позивача. Позивач вказує, що оскільки він проінвестував будівництво відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», то на підставі Договору має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та штатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто обєкти та результати інвестицій є власністю інвестора. У звязку з чим наявні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за № 91 у будинку по вул. Миру З-Б у м. Ірпінь Київської області, загальною площею 87,93 кв.м. Враховуючи вищезазначене, Позивач звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області із заявою від 30.12.2015 для проведення державної реєстрації права власності квартири [ADDRESS] Б у м. Ірпінь Київської області. Проте рішенням державного реєстратора [PERSON] Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області від 19.01.2016 № 27859324 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обмежень у звязку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру вже зареєстровано, а також у звязку з тим, що подані документи не відповідають встановленим вимогам. Так, згідно із Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру вже зареєстровано за [PERSON] (далі - Відповідач 2) та [PERSON] (далі Відповідач 3). Отже, ЗАТ «Укрбудінвест» не визнало право власності Позивача на квартиру, оскільки відчужило її третій особі, про що Позивач дізнався 19.01.2016, отримавши вищезазначене рішення державного реєстратора. Позивач вказує, що спірна квартира вибула з його володіння з причин від нього незалежних, а саме квартиру було придбано у особи, яка не мала права її відчужувати. Відповідно до повідомлення від 30.08.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Міністерства надзвичайних ситуацій України у звязку з чим всі його права і обовязки перейшли до Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Відповідно до частини третьої статті 11 Цивільного кодексу України підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є пряма вказівка акта цивільного законодавства, а також настання певних обставин, які мають юридичне значення - припинення юридичної особи шляхом реорганізації. Отже, з 30.08.2016 ДСНС є правонаступником всіх прав та обовязків МНС України. В процесі розгляду справи позивачем було подано уточнення позовних вимог за змістом яких зазначали, що пункт 1.1 розділу І Договору передбачає, що ЗАТ «Укрбудінвест» будує у 2001-2002 роках, здає в експлуатацію ДСНС житло, побудоване та придбане згідно з затвердженою ДСНС адресною програмою будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, а ДСНС здійснює фінансування будівництва цього житла шляхом перерахування грошових коштів, передачі векселів або товарно-матеріальних цінностей, відповідно до графіків фінансування. Згідно з Графіком фінансування загальної площі житла до 01.10.2002 ЗАТ «Укрбудінвест» від МНС України, передачі до ДСНС підлягає 1247,3 кв.м на профінансовану суму, а саме: 1 651 425,20 грн. Позивач вказав, що він здійснив фінансування житла по Договору у сумі 1 651 425,20 грн., однак передано йому було лише 455,20 кв.м з 1247,3 кв.м, а відтак зобовязання ЗАТ «Укрбудінвест» перед ДСНС не виконано в частині передачі 792,1 кв.м. Відповідно до договору від 22.06.2005 № 22-06/05 площа квартири [ADDRESS] б в м. Ірпінь становить 121,03 кв.м. Одночасно згідно додаткової угоди від 06.10.2011 та акта приймання передачі від 06.11.2011 до зазначеного договору, рішення Ірпінської міської ради від 25.10.2011 № 259/5, свідоцтва про право власності 125,00 кв.м, технічного паспорта, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору дарування площа - становить 121,5 кв.м. Таким чином, ДСНС профінансовано 100% будівництво квартир загальною площею 1247,3 кв.м., загальний розмір не переданої площі житла становить 792,1 кв.м, що надає ДСНС право на три квартири, включно № 91 по вул. Миру, З Б в м. Ірпінь, площею 125,00 кв.м (121,5 кв.м.). Позивач також стверджує, що з матеріалів справи вбачається, що Договір укладено та профінансовано у період з 2000 по 2004 роки. Тобто до укладення [PERSON] та [PERSON] їх договорів, що свідчить про створення спірного майна у цій справі за рахунок ДСНС. У звязку з вищевикладеним просять суд визнати за Державною службою України з надзвичайних ситуацій право власності на трикімнатну квартиру за № 91 у будинку по вул. Миру З-Б у Ірпінь Київської області, загальною площею 87,93 кв.м та витребувати її у [PERSON] та [PERSON] шляхом передачі Державній службі України з надзвичайних ситуацій. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнала, просила у задоволенні відмовити. В судове засідання відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Укрбудінвест» свого представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток та оголошенням на офіційному веб-саті «Судова влада України», котрі містяться в матеріалах справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 22.06.2005 між [PERSON] та ЗАТ "Укрбудінвест" було укладено договір № 22-06/05 про пайову участь в будівництві будинку №3-б по вул. Миру у м. Ірпінь Київської області. Відповідно до умов даного договору, [PERSON] внесла обумовлені угодою кошти розміром 291 127,00 грн. на розрахунковий рахунок ЗАТ "Укрбудінвест" у розмірі, визначеному до інвестування квартири. Згідно даного договору ЗАТ "Укрбудінвест"зобовязався побудувати та передати позивачу у термін (IV квартал 2005 року) упорядковану трикімнатну дворівневу квартиру № 91 на 9-10 поверхах III секція у будинку № З-б по вул. Миру у м. Ірпінь загальною площею 121,03 кв. м. по акту приймання - передачі квартири. Однак, умови договору № 22-06/05 від 22 червня 2005 року та додаткової угоди № 6 від 30.06.2005 року ЗАТ «Укрбудінвест» не були виконані, а зведений будинок у встановленому законом порядку не прийнятий до експлуатації. А тому, захищаючи своє право набуття у власність проінвестованої квартири, [PERSON] в судовому порядку визнала за собою право користування нею. Так рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2008 року у справі № 2-1977/2008 за позовом [PERSON] до ЗАТ «Укрбудінвест» про зобовязання виконати умови договору, відповідача ЗАТ «Укрбудінвест» було зобовязано виконати умови договору № 22-06/05 про пайову участь у будівництві житлового будинку від 22.06.2005 та передати [PERSON] акт прийняття будинку до експлуатації, довідку про сплату 100 % пайового внеску та акту прийому - передачі квартири. Суд також ухвалив визнати за [PERSON] право користування проінвестованою квартирою № 91 на 9-10 поверхах III секції житлового будинку за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Миру, 3-б. Рішенням господарського суду Київської області у справі № 17/139-12 від 04 лютого 2013 року за позовом Міністерства надзвичайних ситуацій України до Закритого акціонерного товариства «Укрбудінвест» було встановлено, що предметом договору № 77 від 09.11.2001 є майнові права на квартири, оскільки п. 3.14. договору придбання житла згідно договору № 77 від 09.11.2001 р. передбачено обов'язок відповідача надати позивачу право володіння житлом. Судом також встановлено, що позивач не виконав своїх зобов'язань у відповідно до п. 3.2.1. договору в частині фінансування загальної площі майнових прав на нерухоме майно, що підтверджується актом приймання-передачі житла № 298 від 30.12.2004 р. актом звірки взаєморозрахунків від 30.08.2005 р. та актом приймання-передачі до договору № 77 від 09.11.2001 р. придбання житла від 15.10.2012 р. підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору, у зв'язку з чим має місце факт недоплати зі сторони позивача по договору придбання житла № 77 від 09.11.2001 р. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Внаслідок ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, проведеноїв квітні 2007 року Державною аудиторською службою України було встановлено, що до внесених у 2001 році інвестицій на суму 534,0 тис. грн. у 2004 році МНС додатково сплатило підряднику - ЗАТ «Укрбудінвест» 1,1 млн.грн. за житло в м. Ірпені по вул. Миру, буд. 3 б. У вересні-грудні 2004 року Перший заступник Міністра МНС [PERSON] підписав акти про прийом 8 квартир за цією адресою площею 722,39 кв.м. на суму 1,6 млн. грн. Фактично на час перевірки будинок в експлуатацію не введений, протее по бухгалтерському обліку МНС суму списано на видатки. При цьому МНС не застосувало до ЗАТ «Укрбудінвест» штрафні санкції за несвоєчасне виконання договору. Таким чином, позивач знав про своє порушене право, однак не вчиняв дії щодо його захисту в межах с строку позовної давності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч.1 ст. 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, чинного на дату введення житлового будинку до експлуатації (втратило чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 1844/5 від 14.12.2012 р.) визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. Згідно даного Порядку датою прийняття в експлуатацію обєкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. У відповідності до вищевказаного порядку, 17 червня 2011 року, відповідач ЗАТ «Укрбудінвест» зареєстрував Декларацію про готовність обєкта, багатоквартирного житлового будинку по вул. Миру 3 б в м. Ірпені Київської області, до експлуатації. На виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2008 року у справі № 2-1977/2008 за позовом [PERSON] до ЗАТ "Укрбудінвест» про зобовязання виконати умови договору, відповідачем у справі ЗАТ «Укрбудінвест» передано, а [PERSON] прийнято одну трикімнатну квартиру № 91 (дев'яносто один) загальною площею 125,0 кв. м., що знаходиться на 9 (дев'ятому) та 10 (десятому) поверхах третьої секції в будинку за адресою: вулиця Миру, 3-Б в місті Ірпені Київської області, про що складено [PERSON] приймання - передачі від 06 жовтня 2011 року. Примірник данного акту було передано у встановленому законом порядку до Ірпінської міської ради для вирішення питання оформлення правовстановлювальої документації за [PERSON] Відповідно до рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 25 жовтня 2011 року № 259/5 Комунальному підприємству Київської обласної ради «Ірпінське БТІ» було доручено оформити та видати свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру № 91 загальною площею 125,0 кв. м. у новозбудованому будинку № 3-Б по вул. Миру в місті Ірпені Київської області. 31 жовтня 2011 року на імя [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого право власності на квартиру № 91 в житловому будинку №3-Б по вул. Миру в місті Ірпені Київської області було зареєстровано за [PERSON] в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормою ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до вищевказаних норм закону, 14 грудня 2016 року [PERSON] 1/2 частину належної на праві власності квартири подарувала своєму сину, [PERSON]. Право власності на квартиру, набуту згідно договору дарування, зареєстровано на імя [PERSON] в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2016 року. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, «вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно ззажається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом стаття 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України). Відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Як вбачається з позову, позивач стверджує, що право власності на квартири в тому числі і на квартиру № 91 у будинку по вул. Миру 3-Б в м. Ірпені Київської області загальною площею 87, 93 кв. виникло у нього на підставі договору № 77 від 09.11.2001 року та додаткових угод до нього на придбання житла. Однак, право власності на квартиру, яку позивач просить витребувати у [PERSON] та [PERSON] не може вважатись набутим ним у власність згідно вищевказаного договору. Будь - яких інших доказів, які б підтверджували правомірність набуття у власність саме квартири № 91 у будинку по вул. Миру 3-Б в м. Ірпені Київської області позивачем не надано. Крім того, суд приймає до уваги клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності та відмовляє позивачу у задоволенні позову також і з цих підстав. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26.05.2009 №3932/02, 22 «Бацаніна проти Росії» кожній зі сторін мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника. Виходячи зі змісту\~статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п.51). Пунктом 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» від 09 січня 2013 року, яке є обов'язковим на території України, визначено, що строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми. Визначення початку перебігу позовної давності міститься у\~статті 261 ЦК України. Згідно ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. За змістом\~ст. 261 ЦК України\~для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої\~статті 261 ЦК України\~містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Відповідно до частини третьої, четвертої\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивач знав про здачу багатоквартирного житлового будинку по вул. Миру 3-Б в м Ірпені в експлуатацію згідно поданої забудовником Декларації про готовність обєкту до експлуатації 17 червня 2011 року. Як вбачається із Наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 26.07.2011 № 26 «Про затвердження Плану заходів щодо виконання вимог Голови КРУ», було заплановано стягнути у порядку, встановленому чинним законодавством, з осіб, винних у нанесенні шкоди (збитків), що заподіяні внаслідок неналежного виконання зобовязань за договорами, укладеними з підприємствами в тому числі ЗАТ «Укрбудінвест» № 77 від 09.11.2001. Судовим рішенням Господарського суду Київської області у справі № 17/139-12 від 04 лютого 2013 року підтверджується наявність спору між позивачем та ЗАТ «Укрбудінвест» щодо квартир в житловому будинку в м. Ірпені. Однак у заявленому позові позивач не наводить належних та допустимих поважності причин пропуску строку позовної давності Як роз'яснено у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов'язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Постановою Верховного суду України від 08 червня 2016 року по справі №6-3029цс15 встановлено, що оскільки саме держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. З урахуванням вищевикладеного суд відмовляє позивачу у задоволенні позову. На підставі ст. 47 Конституції України,\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, чинного на дату введення житлового будинку до експлуатації (втратило чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 1844/5 від 14.12.2012 р.), порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 334, 387 ЦК України,

Outcome: dismissed