Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоров'я, в обґрунтування позову вказано, що виконуючи свої посадові обов'язки, вона отримала травму 30.05.2013 року. Актом № 1 про нещасний випадок від 27.06.2013 року встановлена травма у вигляді закритого перелому лобкової та сідничної кісток права. Висновком МСЕК встановлена 25% втрати професійної працездатності, позивач вважає, що у зв'язку з травмою було порушено та порушується нормальні життєві зв'язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Моральну шкоду оцінює в 160020,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача КУ "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Жовтневому районі" у судове засідання не з'явився, направив до суду заперечення по справі та заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] задоволенню не підлягає. До такого висновку суд приходить з наступного. Судом встановлено, що згідно Акту № 1 від 27.06.2013 р. про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що стався 30.05.2013р. о 13.20 годині з працівником КУ "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Жовтневому районі" [PERSON], проведено розслідування та встановлено обставини події, зокрема, «30 травня 013 року згідно графіку обслуговування пенсіонерів, який затверджений завідувачем відділення соціальної допомоги вдома [PERSON] з 8:30 до 17:00 години з перервою на обід з 12:30 до 13:00 год., [PERSON] розпочала роботу з обслуговування населення з сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. До 12:30 години працювала за графіком та обслужила [PERSON] - [ADDRESS] та [PERSON] - [ADDRESS]. Безпосередній керівник потерпілої соціальний працівник [PERSON] телефоном дала вказівку [PERSON] відвідати паспортний стіл за адресою: вул. Кремлівська, 4А "Житлокомцентр" з метою виписки покійної жінки пенсіонера [PERSON], про що в контрольному зошиті зроблено відповідний запис. Приблизно о 13.15 год. сіла в маршрутне таксі № 229 на зупинці "Жовтневий виконком". В цей час в Жовтневому районі м. Кривого Рогу по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул. Кремлівська з боку вул. Тухачевського в напрямку вул. Електрична рухався автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який на регульованому перехресті з вул. Рзянкіна допустив зіткнення з рухаючимся з боку дамби КРЕС пасажирським автобусом "Мерседес-Бенц 208" р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок ДТП була травмована пасажир автобуса [PERSON] КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня № 2 "ДОР" встановлено діагноз "закритий перелом лобкової та сідничної кісток з права" (а.с.8-11). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров"я. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. ст. 1167 ЦК, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. У пункті 5 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Висновком комісії викладеним у Акті від 30.05.2013р. форми Н-5 констатовано, що причини нещасного випадку, який стався внаслідок дорожньо-транспортної пригоди встановлюється розслідуванням, яке проводить слідче управління ГУМВС України в Дніпропетровській області. Порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб установи відсутні. Осіб, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку з підприємства комісією не встановлено (а.с.10). З огляду матеріалів справи вбачається, що випадок аварії, описаний у позовній заяві розслідувався Жовтневим РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України, про що внесено відомості до ЄРДР, вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2014 року визнано винними [PERSON] та [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.07.2014 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14.02.2014 року в частині цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Суд констатує, що винним особами у спричиненні завданої шкоди здоров'ю позивачу є [PERSON] та [PERSON], їх вина встановлена вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2014 року. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що згідно з Постановою КМУ від 04.06.2003р. №848 "Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями" визначено, що відповідач мав право використовувати службовий транспорт для працівників установи на забезпечення виконання ними свої х обов'язків. Крім того, варто зазначити, що Наказом відповідача №9 від 24.03.2010 "Про цільове використання автомобілів", Порядком використання автомобілів в установі", вказано, що обслуговування легковими автомобілями посадових осіб установ та організацій, які повністю утримуються за рахунок державного чи місцевих бюджетів, здійснюється в межах установлених лімітів та асигнувань, передбачених у їх кошторисах. Легкові автомобілі використовуються тільки для поїздок, пов'язаних із службовою діяльністю посадових осіб. (а.с. 50,51). Штатним розписом передбачено перелік посадових осіб, до числа яких не входять соціальні працівники, а саме таку посаду обіймала позивач [PERSON] (а.с.49) Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення вини відповідача у спричиненні моральної шкода, факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Позивач наголошує у позовній заяві, що травма, отримана у результаті нещасного випадку, стала причиною виникнення моральних страждань, дискомфорту, складнощів у зв'язку із загальною слабкістю, тощо. Із поданих суду доказів не вбачається доведеності вини відповідача у спричиненні позивачу моральних страждань. Відповідно до Закону України Про «Охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку винних дій відповідача що стали причиною моральних страждань [PERSON] не вбачається. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків позивачу була заподіяна шкода здоров'ю винними особами які притягнуті до кримінальної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України. Суд вважає, що позивачем не доведено у суді, що саме відповідач повинен відповідати за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed