Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

14 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просить усунути перешкоди позивачу у праві користування та розпорядження житловим будинком [ADDRESS], шляхом визнання втратившими право користування житлом та зняття з реєстрації неповнолітніх дітей відповідачки, посилаючись на слідуючі обставини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.12.2017 року, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. Після реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, позивач виявив, що у ньому з 24.04.2012 року зареєстровані відповідачка - [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], [INFO]. Фактично, відповідачка та її неповнолітні діти за місцем реєстрації не проживали, та не проживають в зазначеному будинку і на теперішній час. Однак, добровільно знятися з реєстрації та зняти з реєстрації своїх неповнолітніх дітей відповідачка не бажає. У зв'язку з цим, заочним рішенням Татарбунарського районного суду від 02.11.2015 року усунуто перешкоди [PERSON] у праві користування житлом шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] та зняття її з реєстрації місця проживання. Рішення суду набрало законної сили. Разом із цим, рішення суду в частині зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] не виконане у зв'язку з тим, що разом з нею зареєстровані її неповнолітні діти [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2011 року народження. Добровільно зняти з реєстрації неповнолітніх дітей відповідачка відмовляється, що обмежує позивача у праві розпорядження майном, яке є невід'ємною складовою права власності, а саме щодо можливості відчуження належного йому нерухомого майна, оскільки він не може вчинити правочин стосовно своєї власаності за відсутності згоди органів опіки та піклування, так як право користування житлом рахується за неповнолітніми особами. Тому, останній звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на докази не проживання відповідачки з дітьми за вказаною адресою та ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав за винятком стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат (а.с.42 ). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.41). Представник органу опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив спір вирішити на розсуд суду (а.с.43). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі №760, серії НМХ 365135 від 05 грудня 2017 року(а.с.9), який залишився після смерті [PERSON], померлої [INFO]. У належному йому будинку з 24.04.2012 року зареєстровані відповідачка [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2011 року народження. Однак, фактично відповідачка з неповнолітніми дітьми проживає за іншою адресою, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, незважаючи на те, що втратила право користування вказаним житлом. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом наступними доказами: - копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.10.1972 року (а.с.6), згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.1996 року (а.с.6а), яким підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.04.2017 року (а.с.7), згідно якої [PERSON] померла [INFO] в м. Татарбунари Одеської області; - копією заповіту серії НМА 409532, зареєстрованого в реєстрі за №277 від 21.03.2017 року (а.с.8), з якого слідує, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту на все майно, яке належало [PERSON] на день її смерті. З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №50147816 від 05.12.2017 року (а.с.10-11) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої [INFO], державним нотаріусом Колісником Д.Ю. відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 60659946, зареєстрована у нотаріуса за №164/2017 від 18.05.2017 року та видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване за №760 від 05.12.2017 року на житловий будинок з іншими спорудами, розташований по [ADDRESS]. Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12-13). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 20.03.2017 року, за участю депутатів Татарбунарської міської ради Одеської області Ніколаєнко С.М. та Котович Г.В., голови міської ради Глущенка А.П., встановлено, що власник, на той час, [PERSON], яка прописана та мешкає за адресою: [ADDRESS] проживає одна. Після перегляду домової книги, виявлено, що за цією адресою прописано декілька людей, але на момент складання акту [PERSON] проживала в будинку поодиноко, інші жильці мешкають за іншою адресою, в тому числі [PERSON] разом з дітьми виїхала 02.08.2014 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області (а.с.14). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від [INFO], складеного в присутності секретаря Татарбунарської міської ради Одеської області Жаран О.В., юриста виконавчого комітету міської ради Борденюка В.М., головного спеціаліста ССД Татарбунарської райдержадміністрації Горбатюк Я.А. та сусідів [PERSON], [PERSON], комісією встановлено, що [PERSON] на протязі трьох років в будинку проживає одна, їй постійно допомагає старший син - [PERSON] зі своєю сім'єю. Молодший син [PERSON] виїхав за межі України, його співмешканка [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2011 року народження виїхала в с. Дмитрівка Татарбунарського району. В ході огляду домоволодіння дитячих речей та дитячих ліжок не виявлено (а.с.15). Копією заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.02.2015 року (а.с.17) підтверджується, що [PERSON] усунуто перешкоди у користуванні житлом, шляхом позбавлення [PERSON], 1982 року народження права користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] та зняття останньої з реєстрації вищезазначеного проживання. Із копії довідки №336/17, виданої відділом з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.18) слідує, що [PERSON], 1953 року народження на момент смерті, яка настала [INFO], була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. На момент її смерті за даною адресою були зареєстровані: [PERSON], 1976 року народження, [PERSON], 1982 року народження, [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2011 року народження та [PERSON], 1996 року народження. З копії інформаційної довідки КЗ «Дмитрівський дошкільний начальний заклад (ясла-садок) «Ромашка», наданою на адвокатський запит за №16 від 14.04.2017 року, підтверджується, що [PERSON], [INFO] зарахований в КЗ «Дмитрівський ДНЗ (ясла-садок) «Ромашка» комбінованого типу з 07.08.2014 року, який відвідує дитячий садок систематично по теперішній час. З копії довідки №39, виданої КЗ «Дмитрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Татарбунарької районної ради Одеської області 11.04.2017 року (а.с.20) вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно навчається в даному закладі з 2014 року, на даний момент він є учнем 8-А класу. З довідки, виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області [INFO] (а.с.22) слідує, що [PERSON], 1982 року народження не зареєстрована та не проживає та території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Діти - [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2011 року народження фактично проживають без реєстрації в [ADDRESS]. Довідкою №692, виданою виконкомом Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.24) підтверджується, що [PERSON], 1996 року народження, зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Згідно рішення Татарбунарської міської ради №89 від 30.03.2016 року, [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (а.с.23). Таким чином, судом встановлено, що реєстрація місця проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні, яке належить позивачу на праві власності, обмежує останнього у праві розпорядження майном, що є невід'ємною складовою права власності, гарантоване стеттею 41 Конституції України, оскільки він не може вчиняти правовичини стосовно своєї власності за відсутності згоди органів опіки та піклування. Питяння визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Так, згідно з ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Як встановлено частинами 1 та 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд вважає, що зняття з реєстрації не порушує право неповнолітніх дітей, оскільки вони фактично постійно проживають за іншою адресою, не за місцем реєстрації, що підтверджується дослідженими судом доказами. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованими у будинку, який належить позивачу, неповнолітні діти не набувають за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно домоволодіння і, відповідно, будучи знятими з реєстрації в домоволодінні, ніяких майнових прав не втрачають. Натомість, подальша формальна реєстрація неповнолітніх дітей відповідачки [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні є порушенням права власника, тобто позивача, а також суперечить положенням Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як передбачено ст.310 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, При цьому, згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування належним йому житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з того, що Закон України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та разпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше року), в тому числі й його неповнолітніх дітей, права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідачки [PERSON], яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей (а.с.41) та вже визнана за рішенням Татарбунарського районного суду від 02.11.2015 року такою, що втратила право користування житлом (а.с.17), а також за відсутності заперечень органу опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.43), враховуючи, що діти проживають за іншою адресою, а саме по [ADDRESS] тривалий час, про що свідчить довідка органу місцевого самоврядування (а.с.22), суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом визнання останніх втратившими право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved