Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому вказувала, що 29.08.2014 року вона уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено актовий запис №1702. Під час перебування у шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Позов обгрунтовувався тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, зокрема через різні характери сторін, неможливість знайти спільну мову, зазначала, що сумісний побут з відповідачем не ведеться з червня 2015 року, між сторонами весь час виникають суперечки, втрачені всі фізичні та духовні зв"язки, у зв"язку з чим вказувала, що збереження сім"ї є неможливим та суперечить інтересам позивача та просила розірвати шлюб, відновити дошлюбне прізвище "Довбня". Позивач поданий позов підтримала повністю, після надання судом строку на примирення подружжя наполягала на розірванні шлюбу, вказувала про неможливість збереження сім"ї. Відповідач пред"явлений позов не визнав, вказував на наявність у нього почуття любові до дружини, зазначав про обставини вимушеного перебування у м. Києві у зв"язку із проходженням військової служби, бажання спільно проживати з дружиною та дитиною, можливість організації їх переїзду, висловлював прагнення усіляко зберегти сім"ю, просив надати строк на примирення подружжя, після якого також проти розірвання шлюбу заперечував. Розглянувши подані документи та матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1702 (а.с.5). 26 травня 2015 року у сторін народився син [PERSON] (а.с.4). Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з червня 2015 року спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач [PERSON] не бажає в подальшому перебувати у шлюбі, та після надання судом строку на примирення подружжя, категорично наполягає на розірванні шлюбу. За викладених обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача [PERSON], оскільки в порушення ч. 1 ст. 24 СК України не відповідає її волі, а примушування особи до шлюбу не допускається, наданий судом строк на примирення подружжя позитивних результатів не дав, а тому суд дійшов висновку, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, після розірвання шлюбу [PERSON] має право на відновлення свого дошлюбного прізвища [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved