Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду соціального страхування України (відповідач 1) та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: - визнати незаконним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та комісії з реорганізації Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сітайло В.С. від 31.07.2017 року № 376-к «Про звільнення [PERSON] за п.6 ст.36 КЗпП України»; - зобов`язати Фонд соціального страхування України поновити [PERSON] . попередні умови праці, у межах його спеціальності, кваліфікації і посади, які були обумовлені трудовим договором [PERSON] на посаді заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; - поновити [PERSON] на посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області; - зобов`язати Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області усунути перешкоди [PERSON] у виконанні своїх посадових обов`язків шляхом забезпечення безпосереднього доступу до робочого місця заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області; - стягнути з Фонду соціального страхування України на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом від 31.07.2017 року № 376-к його звільнено з посади заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України. Вважає зазначений наказ незаконним, прийнятим з порушенням норм законодавства про працю та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. 10.10.2011 року [PERSON] було призначено на посаду заступника директора Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Припинення Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відбулося на підставі наказу від 22.05.2017 року № 259-ос шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Представник позивача посилається на норму ч.4 ст.36 КЗпП України, відповідно до якої, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 статті 40). Позивач вказує, що оскільки в даному випадку відбулася реорганізація шляхом приєднання, то дія трудового договору з ним продовжується. Вважає, що всупереч зазначеної норми матеріального права, відповідач прийняв рішення про звільнення позивача у зв`язку з відмовою [PERSON] від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Так, підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 и 39 цього кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу - статтями 40,41,43, 43-1 цього кодексу. Однією з підстав є відмова працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (п.6 ст. 36 КЗпП України). Звільнення з мотивів відмови працівника від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці може відбутися тоді, коли можливість продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією або посадою зберігається, але працівник не бажає продовжувати роботу. Коли ж змінилась спеціальність кваліфікація або посада, звільнення повинно проводитись за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначає, що жодного повідомлення про зміну істотних умов праці він не отримував. Посилається на норми частини 3 ст. 32 КЗпП України, відповідно до якої у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Позивач вказує, що в матеріалах справи міститься лист від 26.06.2017 року № 96-01-25, який він не отримував та вважає акт від 30.06.2017 року про ненадання відповіді сфальсифікованим. Листом начальника управління від 03.07.2017 року № 137/01-25 йому було запропоновано перейти на роботу в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на посаду головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму з 01.08.2017 року з посадовим окладом 4700 грн. Лист [PERSON] отримав 03.07.2017 року та вважає, що з даного листа не вбачається, які саме умови праці істотно змінюються і які зміни відбулися в організації виробництва і праці відповідача. Також позивач вказує на не дотримання вимог статей 49-2, 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.12.2017 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2019 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року справу прийнято до провадження суддею Савченком Д.М., постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалами суду від 18.01.2019 та від 28.02.2019 у відповідача 2 витребувано додаткові докази. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представником відповідачів Гришуковою Т.Ф. надано письмові заперечення проти позову, в яких остання проти позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на наступне. Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10.10.2011 року №507-к [PERSON] призначено на посаду заступника директора Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі ВД ХОВ ФСС з ТВП) з посадовим окладом 3224 грн. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105 із змінами, передбачено припинити управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі ФСС НВВ), відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду (далі ФСС з ТВП), що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Наказом від 22.05.2017 №259-ос передбачено припинення Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.05.2017 № 34 «Деякі питання реорганізації Фондів соціального страхування» постановлено закінчити процедуру припинення Фондів в результаті реорганізації до 01 серпня 2017 року, а також забезпечити попередження працівників виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування з нещасних випадків на виробництві і ФСС з ТВП та їх робочих органів про зміну істотних умов праці до 01 червня 2017 року. Відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. На виконання наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.05.2017 №259-ос та вимог частини 3 статті 32 КЗпП України 19.05.2017 року позивачу було вручене письмове повідомлення про зміни в організації праці, з яким він ознайомився. 26.06.2017 року [PERSON] надано письмову пропозицію перейти на роботу в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на посаду головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму з 01.08.2017 року з посадовим окладом 4700 грн. Однак, позивач не надав своєчасно письмової згоди на цю пропозицію. 30.06.2017 року комісією ВД ХОВ ФСС з ТВП було складено акт №5сл про ненадання [PERSON] відповіді на пропозицію перейти на роботу в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та відсутність на робочому місці без поважної причини з 16 год.10.хв. Посилання позивача на фальсифікацією акта від 30.06.2017 року є необґрунтованими, оскільки він ознайомлений з актом під особистий підпис. 03.07.2017 року повторно був вручений лист №137/01-25, в якому запропоновано переведення на роботу в управління ВД ФССУ в Харківській області на посаду головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму з 01.08.2017 року з посадовим окладом 4700 грн. та був попереджений про те, що у разі ненадання згоди на переведення на нову роботу, буде прийняте рішення про припинення з ним трудового договору. Письмову пропозицію позивач отримав, але в установлений термін письмову згоду на переведення не надав, чим фактично відмовився від запропонованої посади. Даний факт відмови підтверджується актом про ненадання згоди на переведення на нову роботу від 05.07.2017 року. Згідно з частиною 4 статті 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31.07.2017 № 376-к [PERSON] звільнено з посади заступника директора ВД ХОВ ФСС з ТВП у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Відповідач вважає, що звільнення [PERSON] проведене з дотриманням вимог чинного трудового законодавства. З урахуванням вказівок, які містяться у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року, представником відповідачів Гришуковою Т.Ф. надано додаткові пояснення (т. 2, а.с. 64-66), в яких остання зазначила, що Верховним Судом встановлено, що на підприємстві фактично відбулося скорочення чисельності або штату працівників, що може слугувати лише підставою для звільнення працівника згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України з обов`язковим дотриманням гарантій, передбачених статтею 252 КЗпП України, яка стосується гарантій для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів. Гучев Ю.І. не був обраний до профспілкових органів, тому норма статті 252 КЗпП України на нього не поширюється. Оскільки позивач був членом профспілки, з урахуванням вимог статті 43 КЗпП України відповідачем 2 отримано згоду первинної профспілкової організації, членом якої був [PERSON] , на звільнення останнього. Враховуючи позицію Верховного Суду про фактичне скорочення чисельності або штату працівників, зазначає, що гарантії при звільненні [PERSON] були дотримані, а саме, про наступне звільнення [PERSON] повідомлений не менш ніж за 2 місяці - 19.05.2017, пропозицію переведення на вакантну посаду головного спеціаліста він отримав та відповіді не надав, вихідна допомога при звільнення у розмірі середньої місячної заробітної плати йому виплачена. Переважного права на залишення на роботі позивач не мав, продуктивністю праці поступався іншим кандидатам. Посади заступників начальника управління були запропоновані начальнику управління ВДФССНПВЗ України в Харківській області Предку В.О. та заступнику директора ВД ХОВ ФСС з ТВП Покровській О.Ю. , які мали більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, ніж позивач. Поновити [PERSON] на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області неможливо, оскільки він на цій посаді не працював. Також з урахуванням вказівок Верховного Суду представником відповідача 2 надано додаткові письмові пояснення (т. 2, а.с. 91-94), в яких зазначено, що при наданні пропозицій працівникам про переведення до новоствореної структури керівництво керувалось таким критерієм як кваліфікація працівника та продуктивність праці. На посади заступників начальника управління виконавчої дирекції призначені Покровська О.Ю . та Предко В . О . за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду (м. Київ). Найвищу освітню кваліфікацію для призначення на посаду заступника начальника управління мала Покровська О.Ю. , яка, у 2008 році отримала кваліфікацію магістра з адміністративного менеджменту, у 2014 році отримала кваліфікацію магістра державного управління. Саме кваліфікація магістра з державного управління та магістра з адміністративного менеджменту найбільш відповідає кваліфікаційним вимогам на посаду заступника начальника управління. Найвищу трудову кваліфікацію мав Предко В.О. , який з 15.03.2006 обіймав посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду СС від нещасних випадків у Харківській області. Найвищу продуктивність праці мала Покровська О.Ю., яка володіла найкращими лідерськими якостями, вмінням стратегічного планування, ведення ділових переговорів, прийняття ефективних рішень, мала 7 ранг держаного службовця, стаж роботи на керівних посадах 10 років. Характеризуючи [PERSON] як працівника, зазначено, що позивач має слабкі здібності в організації та забезпеченні ведення результативної роботи, впродовж 2016 року не прийняв жодного керівного рішення та уникав їх самостійного прийняття, має низьке почуття відповідальності, не у всіх працівників мав авторитет та повагу. Позивач протягом 2016-2017 років самоусунувся від виконання посадових обов`язків, формально підходив до вирішення завдань, не візував будь-яких документів на не приймав участі у виконанні доручень керівництва дирекції. Наказом від 06.05.2016 № 62-ос ВД ХОВ ФСС з ТВП затверджено розподіл обов`язків між керівництвом (директором та його заступниками). З метою координації роботи робочих органів відділення Фонду, надання практичної допомоги заступника директора [PERSON] пунктом 2 зазначеного наказу закріплено куратором за 10 міжрайонними виконавчими дирекціями Фонду. Позивач при ознайомленні з наказом замість підпису зробив запис «не згоден», що свідчить про небажання виконувати свої обов`язки. Протягом року, порушуючи вимоги наказу, він фактично не виконував покладені на нього обов`язки: жодного разу не виїжджав до міжрайонних виконавчих дирекцій Фонду, куратором яких він був, методологічної та координаційної роботи з працівниками не проводив. Протягом 2016-2017 років діяльність [PERSON] оцінювалась як невідповідна займаній посаді, що підтверджується низьким рівнем преміювання (5-20 %) в порівнянні з іншим заступником директора Покровською О.Ю. , якій премії виплачувались у розмірі 85-100 %. З 01.01.2016 по 31.07.2017 [PERSON] знаходився 9 разів на лікарняному із загальною тривалістю листків непрацездатності 107 календарних днів. Також 30 робочих днів був відсутній на роботі без поважних причин, що підтверджується табелями робочого часу. Третя особа - Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та комісії з реорганізації Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сітайло Валерій Сергійович в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 10.10.2011 року [PERSON] призначено на посаду заступника директора Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно з наказом від 10.10.2011 року № 507-к. 19.05.2017 року Головою комісії з реорганізації, директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сітайлом В.С . повідомлено [PERSON] про зміни в організації праці. 26.06.2017 року та 03.07.2017 року позивачу запропоновано роботу в порядку переведення в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Позивач не надав згоди на переведення в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Наказом голови комісії з реорганізації, директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Сітайла В.С . від 31.07.2017 року № 376-к [PERSON] звільнено з посади заступника директора виконавчої дирекції ХОВ ФСС з ТВП у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Критерії відбору кандидатів на посади заступників директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України затверджено постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2016 № 17 (т. 2, а.с. 95, 96). З наказів про преміювання директорів виконавчих дирекцій відділень Фонду та їх заступників за період 2016-2017 років вбачається, що рівень преміювання [PERSON] складав 20 %, інших працівників - 85-100 % (т. 2, а.с. 102-118). Листами від 08.06.2016 та 26.07.2017 виконавча дирекція ХОВ ФСС з ТВП інформувала голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про порушення [PERSON] своїх службових обов`язків (т. 2, а.с. 120, 121). Відповідачем 2 надано документи щодо призначення Покровської О.Ю. та Предка В.О. на посади заступників начальника управління (т. 2, а.с. 123-131). Згідно з довідкою від 05.02.2019, середньоденний заробіток [PERSON] складає 377,06 грн. (т. 2, а.с. 137). Проаналізувавши спірні правовідносини, з урахуванням вказівок Верховного Суду, які містяться в постанові від 05 вересня 2018 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105 із змінами, передбачено припинити управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Наказом від 22.05.2017 №259-ос передбачено припинення Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Наказом від 26.05.2017 року № 694 передбачено припинення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Харківській області шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.05.2017 року № 34 «Деякі питання реорганізації Фондів соціального страхування» постановлено закінчити процедуру припинення ФСС з ТВП та ФСС НВВ шляхом реорганізації до 01 серпня 2017 року. Відповідно до ст.7 Закону №1105 до повноважень правління Фонду соціального страхування України належить затвердження структури органів Фонду, граничної чисельності працівників, схем їх посадових окладів тощо. Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (ст.32 КЗпП України). Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст.36 КЗпП України. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини 2 статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Порядок вивільнення працівників врегульовано статтею 43-2 КЗпП України, частинами 1-3 якої передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Порядок поновлення працівника на посаді врегульовано статтею 235 КЗпП України, якою, зокрема, передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 3 статті 252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Як встановлено Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року, на підприємстві фактично відбулось скорочення чисельності або штату працівників, що може слугувати лише підставою для звільнення працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з обов`язковим дотриманням гарантій, передбачених статтею 252 КЗпП України. Наявність у штатному розписі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області лише двох посад заступників начальника управління замість чотирьох, які були передбачені штатними розписами організацій, які були приєднані, не можна вважати зміною істотних умов праці в розумінні частини третьої статті 32 КЗпП України. Виходячи з наведеного висновку Верховного Суду, звільнення позивача на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України внаслідок зміни істотних умов праці є незаконним, оскільки фактично відбулось скорочення чисельності або штату працівників, що може бути підставою для звільнення особи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України з дотриманням порядку та гарантій звільнення. Перевіряючи дотримання порядку та гарантій звільнення позивача, на виконання вказівок Верховного Суду судом перевірено дотримання гарантій, встановлених статтею 252 КЗпП України, щодо звільнення членів виборного профспілкового органу лише за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Як встановлено судом з пояснень представника відповідача 2 та позивача, останній на момент звільнення не був членом виборного профспілкового органу, у зв`язку з чим надання попередньої згоди такого органу для звільнення позивача не потрібно. Перевіряючи дотримання при звільненні позивача порядку, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України, суд зазначає наступне. Вказаною нормою передбачено наступні вимоги щодо порядку звільнення працівника: - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; - при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; - одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Як встановлено судом, про зміни в організації праці позивача повідомили 19.05.2017, що підтверджується його підписом на повідомленні (т. 1, а.с. 29) і не заперечувалось позивачем у судовому засіданні. Іншу роботу позивачеві запропоновано листом від 03.07.2017, який того ж дня одержано позивачем, що підтверджується його підписом на листі та визнано останнім у судовому засіданні. Доказів одержання пропозиції іншої роботи 26.05.2017, як про це зазначає відповідач, суду не надано, даний факт заперечується позивачем. Звільнений позивач наказом відповідача 1 від 31.07.2017 (т. 1, а.с. 33). Отже, всупереч вимог статті 49-2 КЗпП України, позивачеві запропоновано іншу роботу пізніше ніж за два місяці до звільнення, що є порушенням встановленого законом порядку вивільнення працівників. Щодо врахування при звільненні позивача переважного права на залишення на роботі суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як убачається з наданих сторонами доказів, на посади заступників начальника управління після реорганізації прийнято Покровську О.Ю. та Предка В.О. Як зазначив у поясненнях відповідач 2, при вирішенні питання про призначення осіб на посади заступників начальника управління відповідачі керувались Критеріями відбору кандидатів на посади заступників директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, затвердженими постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2016 р. № 17 (т. 2, а.с. 95, 96). З урахуванням вказаних критеріїв, найвищу освітню кваліфікацію мала Покровська О.Ю. , яка мала кваліфікацію магістра з державного управління та магістра з адміністративного менеджменту, на відміну від [PERSON] , який мав вищу освіту інженера-будівельника, економіста та юриста. Також Покровська О.Ю. мала найвищу продуктивність праці, стаж роботи на керівних посадах 10 років, користувалась авторитетом у колективі. Найвищу трудову кваліфікацію мав Предко В.О. , який з 2006 року обіймав посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду СС від нещасних випадків у Харківській області. Водночас [PERSON] , на думку відповідача 2, мав слабкі здібності в організації результативної роботи, впродовж 2016 року не прийняв жодного керівного рішення, самоусунувся від виконання посадових обов`язків, не візував будь-яких документів та не брав участі у виконанні доручень керівництва дирекції. При ознайомленні з наказом від 06.05.2016 про затвердження розподілу обов`язків між керівництвом ВД ХОВ ФСС з ТВП замість підпису зробив напис «не згоден», що свідчить про небажання виконувати свої обов`язки. Низький рівень ефективності роботи позивача підтверджується, зокрема, низьким рівнем його преміювання у період 2016-2017 років - 20 %, на відміну від інших працівників, рівень щомісячного преміювання яких складав 85-90 %. Суд погоджується з доводами відповідача 2, що кандидати Покровська О.Ю. і Предко В.О. мали більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, що було належним чином враховано при прийнятті рішення про звільнення позивача. Щодо посилання сторони позивача у судовому засіданні на його більший стаж роботи на керівних посадах у порівнянні з Покровською О.Ю. і Предком В.О. суд зазначає, що основним критерієм при визначенні переважного права на залишення на роботі закон визначає більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Оцінюючи у сукупності всі обставини, які визначають кваліфікацію та продуктивність праці, відповідачі дійшли обгрунтованого висновку про те, що Покровська О.Ю. і Предко В.О. мають більш високу кваліфікацію та продуктивність праці у порівнянні з позивачем, навіть за наявності у нього більшого стажу роботи на керівних посадах. Оцінка продуктивності праці та кваліфікації працівника здійснюється за кількома критеріями, і стаж роботи на керівних посадах є лише одним, але не визначальним, критерієм такої оцінки. Щодо посилання сторони позивача на те, що Предко В.О. на момент призначення на посаду заступника начальника управління досяг 65-річного віку, що не відповідає критеріям відбору кандидатів на посади заступників директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, суд зазначає наступне. Як пояснила представник відповідачів, вказані критерії не мають обов`язкової сили при вирішенні питання про призначення заступників начальників обласних управлінь Фонду соціального страхування України, оскільки вони розроблені для заступників директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, і вказаними критеріями відповідачі керувались як такими, що мають рекомендаційний характер. Отже, оскільки зазначені критерії не мають обов`язкової юридичної сили при вирішенні питання про призначення заступників начальників обласних управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, посилання сторони позивача на незаконне призначення Предка В.О. на посаду заступника начальника управління у зв`язку з досягненням 65-річного віку судом до уваги не береться. Щодо посилання сторони позивача на не отримання згоди профспілкової організації на звільнення позивача суд зазначає наступне. Згідно з частиною 2 статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян. Оскільки позивач був звільнений з посади заступника директора виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тобто з посади заступника керівника установи, згода виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового керівника) для звільнення останнього не потрібна. Стосовно доводів сторони позивача про незаконність його звільнення у зв`язку з перебуванням на час звільнення у відпустці суд зазначає, що згідно з наданими представником відповідачів документами, позивач на час звільнення у відпустці не перебував, доказів зворотного стороною позивача суду не надано, у зв`язку з чим вказані доводи свого підтвердження від час розгляду справи не знайшли. Посилання представника позивача в обгрунтування незаконності звільнення [PERSON] на відсутність у трудовій книжці останнього запису про його звільнення судом до уваги не береться, оскільки вказаний факт не відноситься до предмету розгляду в даній справі. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що при звільненні позивача не дотримано вимоги закону щодо завчасної, не пізніше ніж за два місяці, пропозиції іншої роботи. Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Якщо обставинам, які стали підставою для звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Частинами 1, 3 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Судовим розглядом встановлено, що позивача безпідставно звільнено на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміцни істотних умов праці, оскільки фактично відбулось скорочення чисельності або штату, внаслідок чого посада, яку займав позивач, фактично була скорочена, у зв`язку з чим позивач мав бути звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Судом також встановлено, що при звільненні позивача не дотримано вимоги закону щодо завчасної, не пізніше ніж за два місяці до звільнення, пропозиції іншої роботи. Однак вказане порушення, на думку суду, не є таким, що свідчить про незаконність звільнення позивача, оскільки підстави для звільнення позивача існували, а є таким, що тягне за собою зміну дати його звільнення. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання наказу про звільнення позивача незаконним в частині формулювання підстав і дати звільнення позивача. Оскільки іншу роботу позивачеві запропоновано 03.07.2017, він підлягав звільненню не 31.07.2017, а 03.09.2017, на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. При цьому підлягає стягненню з відповідача 2 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2017 по 03.09.2017, тобто за 23 робочі дні. Згідно з наданою представником відповідачів довідкою, середньоденна заробітна плата позивача становить 377,06 грн., у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача 2 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 8672,38 грн. (377,06 грн. х 23). Судове рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. У задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Фонду соціального страхування України поновити [PERSON] попередні умови праці, поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, зобов`язання Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області усунути перешкоди [PERSON] у виконанні своїх посадових обов`язків необхідно відмовити. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України щодо покладання судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. з кожного.

Outcome: partial