Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] У будинку крім неї та дітей, зареєстрований її бувший чоловік [PERSON] Після розірвання шлюбу 23.01.2003року останній виїхав у с.Владиславка Миронівського району, створив там нову сім"ю. З того часу відповідач у будинку не проживає, на її неодноразові звернення знятися з реєстрації не реагує. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] У судове засідання сторони не з"явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав та зобов"язався знятися з реєстрації до 20.09.2014року. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню . Відповідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, технічним паспортом на житловий будинок (а.с.7-12) У вказаному будинку, власником якого є позивач, зареєстрований також її бувший чоловік - відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою Македонської сільської ради №526 від 07.07.2014року (а.с.13). Відповідач з 2003року у вказаному будинку не проживає, оскільки після розірвання шлюбу виїхав у село Владиславка Миронівського району, де створив іншу сім"ю, викладене відповідач визнає. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що відповідач з 2003року не проживає у будинку, добровільно знятись з реєстрації відмовляється, чим перешкоджає власникові розпоряджатись ним, суд дійшов висновку, що його слід визнати таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням . Відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням є підставою до зняття відповідача з реєстрації. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача. Визнання відповідачем позову не заперечують закону, не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved