Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розсташований в [ADDRESS] в порядку спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] року. В мотивування позову посилається на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Позивачка посилається на те, що вона є спадкоємцем спадкового майна по заповіту від 27.05.2008 року. В установленому порядку прийняла спадщину, оскільки проживала із померлим, крім того звернулася до нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право власності їй відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Спадкоємцем, котрий має право на обов'язкову частку в спадщині за заповітом є її мати-[PERSON], котра від своєї частки в спадщині відмовилась. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, мотивувала його вищенаведеним. Представник територіальної громади в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позов визнає повністю. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. За життя останній зробив розпорядження своїм майном, склавши 27.05.2008 року заповіт, який був посвідчений секретарем Баламутівської сільської ради за реєстровим №171, згідно якого належне йому майно , в тому числі і житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON]. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцем в порядку ст. 1241 ЦК України є дружина померлого [PERSON], котра від свої частки в спадщині відмовилась, подавши до Заставнівської державної нотаріальної контори відповідну заяву. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України , спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час смерті не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки № 196 від 03.09.2014 року, виданої виконавчим комітетом Баламутівської сільської ради із померлим проживали: дружина- [PERSON]., дочка [PERSON] та онуки- [PERSON]., [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] звернулася до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно якої заведена спадкова справа № 272/2014, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38278591 від 04.09.2014 року . Відповідно до положення ч.І ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті, позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.11.2014 року . Встановлено, що [PERSON] за життя не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не зареєстрував його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР)із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української PCP від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель ", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки і споруди у порядку спадкування, оцінюються у сукупності з іншими доказами, таким як: рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується записом в погосподарській книзі сільської ради, інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі місцевої ради. Згідно рішення Баламутівської сільської ради Заставнівського району від 21.09.2009 року "Про приватизацію земельних ділянок" було вирішено передати у безоплатну приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,26 га в с.Баламутівка Заставнівського району для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved