Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва (далі за текстом КНП КДЦ Деснянського району м. Києва) про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги, компенсації та відшкодування моральної шкоди, в якому посилається на наступне. Після реорганізації у 2013 році поліклініки №3 у філію 3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва директором [PERSON] жодного разу не надавалась позивачу, як матері-одиначці двох дітей, матеріальна допомога, відповідно до ст. 185 КЗпП України, а також на путівки у санаторії та будинки відпочинку, незважаючи на численні звернення навіть літом 2016р. до незаконного звільнення 30.06.2016р. позивача. Позивач вважає, що КНП КДЦ Деснянського району м. Києва повинно сплатити їй матеріальну допомогу не тільки за останні 2013, 2014, 2015, 2016р.р., але і за весь термін її праці у кабінеті 420 відділення терапевтичної стоматології на Матеюка, 3, оскільки відповідач є правонаступником усіх прав та обов`язків поліклініки №3 на Матеюка, 3. При цьому, позивач зазначає, що враховуючи знецінення гривні за останні 16 років та підвищення цін в рази, справедливим буде рахувати розмір 40236,86 грн. (16 х 2514= 40236,86грн.) Крім того, позивач, як мати-одиначка двох дітей мала право на додаткову оплачувану відпустку, не більше 19 днів, згідно ст. 182-1 КЗпП України, яку директором КНП КДЦ Деснянського району м. Києва жодного разу не надано та не вирішено питання компенсації за її невикористання, незважаючи на численні звернення, а тому КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, як правонаступник поліклініки №3, повинно сплати позивачу компенсацію за невикористану відпустку протягом 16 років роботи позивача на посаді стоматолога-терапевта в 420 кабінеті стоматологічного відділення на Матеюка, 3 в розмір 28672грн. (19 х 1792=28672грн.). Позивач [PERSON] зазначає, що працювала 16 років в одному кабінеті у відділенні терапевтичної стоматології на Матеюка, 3, до незаконного звільнення 29.06.2016р. Розпорядженням від 27.05.2016р. [PERSON] , через помсту за задокументовані звернення позивача, позбавив її 420 кабінету та доступу до власної стоматологічної установки, при цьому, не надавши нормального робочого місця та усно змушуючи позивача вести прийом хворих на списаній Ус-30, 60р.в., без заземлення, іржавої, несправної в антисанітарних умовах кладової 417 кабінету. Позивач зазначає, що з самого початку керівництва з 2013р. [PERSON] наказав старшій медсестрі стоматологічного відділення філії №3 [PERSON] не забезпечувати її матеріалами, медикаментами, інструментами, меблевим приладдям, обладнання, спецодягом, засобами захисту, канцелярськими приладдям, миючими засобами тощо, при цьому в КНП КДЦ Деснянського району м. Києва вищевказані матеріали та приладдя накуповувались. Під керівництвом [PERSON] реорганізована поліклініка №3 підпала з 2013р. згідно рішенням КМР від 17.04.2013р. та наказу РУОЗ Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.10.2013р. А 09.11.2013, згідно акту 6, трудова книжка позивача і картка працівника, в якій містилась інформація, що [PERSON] є матір`ю-одиначкою, були передані членам комісії. На численні звернення позивача до директора КНП КДЦ Деснянського району м. Києва Лимаря Ю.В. протягом 2013-2016р.р., позивачу жодного разу не надавалась матеріальна допомога як матері-одиначці двох дітей та додаткова оплачувана відпустка. Матеріальна компенсація за невикористану додаткову відпустку також не надавалась, хоча позивач стверджує, що неодноразово зверталась до директора [PERSON] . Крім того, позивач стверджує, що директор [PERSON] , зловживаючи службовим становищем посадової особи та порушуючи КЗпП України, примушував [PERSON] працювати з жовтня 2014р. по серпень 2015р. майже 11 годин на добу із перервою і позивач протягом 12 годин перебувала у відділенні стоматології. До ставки бюджетного прийому (6 годин 36 хвилин робочого часу на добу), [PERSON] погрозами примусив позивача взяти 0,5 ставки платного прийому (3 години 18 хвилин на добу) та здавати в касу по 6000грн.щомісяця та при цьому, не забезпечуючи нічим для роботи. Позивач зазначає, що зі сльозами на очах вона благала не примушувати тільки її у відділенні працювати майже 10 годин на добу і дати більше часу для піклування над дітьми та важкохворим батьком. Від позивача в касу філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м. Києва надходило у декілька раз більше коштів ніж від інших лікарів, але ніколи [PERSON] не надав позивачу премії. 26.05.2016р. позивач подала заяву, в якій вона обурена необґрунтованими відмовами на її численні прохання надати додаткову відпустку та матеріальну допомогу, путівки до санаторію. Директор [PERSON] , відмовляючи протягом 4 років у виплаті матеріальної допомоги, як матері-одиначці двох дітей, наданні додаткових відпустках та забезпеченні путівками у санаторій та будинок відпочинку, ігнорував всі звернення позивача про порушення її прав, в тому числі і трудових. Директор КНП КДЦ Деснянського району м. Києва не надавав відпустку позивачу в літній період та не виплачуючи матеріальну допомогу, знущався не лише над позивачем, а і над її дітьми та батьком. Враховуючи вищевикладені обставини та порушення прав позивача, остання змушена звернутись до суду за їх захистом. Посилаючись на викладені обставини, 05.03.2018р. позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких [PERSON] просить (а.с.184-189 том 2): 1.Визнати неправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м. Києва по відношенню до неї, як матері-одиначки двох дітей, в тому числі малолітнього, а саме: -не виплату матеріальної допомоги, -не наданні додаткової оплачуваної відпустки на дітей або її грошової компенсації, -ненадання путівок у санаторії чи будинки відпочинку, -примус працювати по суботах, -примус брати щорічні відпустки лише зимою, -примушення проходити атестацію у 2014 році -утримання з заробітної плати профвнесків з 01.02.16, враховуючи, що позивач не була членом профспілки вказаного КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, -не застосування при нарахуванні заробітної плати податкової соціальної пільги, як матері-одиначки двох дітей та безпідставне застосування пільги як матері двох дітей до 18 років, -примус працювати по 11 годин на добу з 01.10.14 по 01.08.15, -незаконну відмову про прийняття на посаду за переводом стоматологом-терапевтом відділення терапевтичної стоматології КНП КДЦ Деснянського району м. Києва без згоди позивача, -ігнорування численних звернень, як матері-одиначки щодо порушення прав та погроз звільнення, -незаконне вимагання свіжого витягу комісією з трудових спорів КНП КДЦ Деснянського району м. Києва 13.07.16 та ігнорування його надання 13.07.16 -примус працювати на 100% списаній Ус-30, та на не введеній в експлуатацію Аякс-12 в 420 кабінеті та у коморі 417 кабінеті, -не укладення трудового договору у письмовій формі згідно заяви [PERSON] при прийнятті на роботу переводом, в результаті реорганізації. 2.Визнати неправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м. Києва щодо застосування податкової соціальної пільги, як матері двох дітей до 18 років, а не як матері-одиначки двох дітей. 3.Зобов`язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва провести перерахунок заробітної плати за весь термін праці, враховуючи податкову соціальну пільгу як матері-одиначки двох дітей та повернути незаконно не додані кошти. 4.Зобов`язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва у триденний термін після винесення рішення повернути всі кошти, які були незаконно невиплачені та незаконно утримані, з урахуванням індексації знецінення гривні, інфляції та зміни прожиткового мінімуму. 5.Зобов`язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва повернути кошти, сплачені профкомом. 6.Стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь позивача сдані особисто грошові кошти за начебто надані платні послуги (з 01.10.14 по 01.08.15) в розмірі 44235 грн., які позивач не могла фізично нікому надавати у 420 кабінеті 7.Стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь позивача надані позивачем благодійні внески з 2013 по 2016р.р. в розмірі 31429 грн. 8.Стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь позивача невиплачену за усі роки матеріальну допомогу, на яку претендувала позивач, як мати-одиначка двох дітей в розмірі 48236,86 грн. 9.Стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь позивача грошову компенсацію за усі невикористані додаткові відпустки, на які претендувала позивач, як мати-одиначка в розмірі 28672 грн. 10.Стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь позивача, як матері-одиначки завдану моральну шкоду в розмірі 19499200 грн. 11.Стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва всі судові витрати. 12.Визнати неправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м. Києва щодо не застосування по відношенню до позивача, яка є матір`ю-одиначкою при розрахунку заробітної плати, надбавки для медичного працівника за вислугу років в розмірі 30% з першого дня прийому на роботу 01.11.2013 переводом, враховуючи, що згідно записам у трудовій книжці [NUMBER] трудовий стаж з 01.09.1991р. на 01.11.2013р. складав 22 роки. 13.Зобов`язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва зробити перерахунок заробітної плати за весь час роботи матері-одиначки [PERSON] на посаді лікаря з урахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 30% з першого дня керування [PERSON] 01.11.2013, враховуючи, що згідно записам у трудові книжці [PERSON] трудовий стаж з 01.09.1991р. на 01.11.2013р. складав 22 роки. 14.Визнати неправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м. Києва щодо не застосування податкової соціальної пільги як матері-одиначки двох дітей при нарахуванні заробітної плати за листопад 2017р., враховуючи що у суду по справі 754/9059/16ц було встановлено обізнаність КНП КДЦ Деснянського району м. Києва щодо наявності у [PERSON] пільг матері-одиначки та зобов`язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва нараховувати заробітну плату позивачу з урахуванням податкової соціальної пільги матері-одиначки та вислугу років, враховуючи стаж роботи з урахуванням навчання в Державній медичній академії. 15.Зобов`язати КНП КДЦ Деснянського району м. Києва розглянути питання доцільності перебування електрика [PERSON] на посаді голови відділу кадрів, враховуючи відсутність вищої юридичної освіти. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просила задовольнити позов. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. В судове засідання, призначене 04.05.2020р. представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за його відсутності. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] зазначає, що їй невірно нараховувалась відповідачем податкова соціальна пільга, оскільки за поданою нею заявою, остання просила надати їй податкову соціальну пільгу для платника податку, який є одинокою матір`ю, відповідно до п.п.а п.169.1.3 статті 169 Податкового кодексу України, а їй було зараховано податкову соціальну пільгу як для платника податку, який утримує двох дітей віком до 18 років. Відповідно до п.5 Порядку подання документів для застосування податкової соціальної пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1227 від 29.12.2010р., для застосування пільги з підстав, передбачених у підпунктах 169.1.2, 169.1.3 і 169.1.4 пункту 169.1 статті 169 Кодексу (2755-17), крім заяви про застосування пільги подають одинока матір, батько, які мають дитину (дітей) віком до 18 років: копію свідоцтва (дубліката свідоцтва) про народження дитини (дітей) або документ із зазначенням відомостей про батька дитини в Книзі реєстрації актів цивільного стану, чи документи, які підтверджують вік дитини (дітей), затверджені відповідним органом України, в якій іноземна фізична особа - платник податку постійно проживав (проживала) до прибуття в Україну; копію паспорта. Для цілей цього пункту одинокою матір`ю (батьком) або опікуном, піклувальником вважаються особи, які на момент застосування роботодавцем пільги, визначеної підпунктом «а» підпункту 169.1.3 пункту 169.1 статті 169 Кодексу, маючи дитину (дітей) віком до 18 років, не перебувають у шлюбі, зареєстрованому згідно із законом. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.13,14 том 1). Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.15,16 том 1). Пунктами 169.1.2 та 169.1.3 ст. 169 ПК України передбачено, що з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: 169.1.2. у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину; 169.1.3. у розмірі, що дорівнює 150 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для такого платника податку, який: а) є одинокою матір`ю (батьком), вдовою (вдівцем) або опікуном, піклувальником - у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років. Пунктом 169.3.1 статті 169 ПК України визначено, у разі якщо платник податку має право на застосування податкової соціальної пільги з двох і більше підстав, зазначених у пункті 169.1 цієї статті, застосовується одна податкова соціальна пільга з підстави, що передбачає її найбільший розмір, за умови дотримання процедур, визначених підпунктом 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті, крім випадку, передбаченого підпунктом "б" підпункту 169.1.3 пункту 169.1 цієї статті, податкова соціальна пільга за яким додається до пільги, визначеної підпунктом 169.1.2 цього пункту у разі, якщо особа утримує двох і більше дітей, у тому числі дитину з інвалідністю (дітей з інвалідністю) Пунктом 169.4.1 статті 169 ПК України передбачено, що податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень. При цьому граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги одному з батьків у випадку та у розмірі, передбачених підпунктом 169.1.2 та підпунктами "а" і "б" підпункту 169.1.3 пункту 169.1 цієї статті, визначається як добуток суми, визначеної в абзаці першому цього підпункту, та відповідної кількості дітей. Якщо платник податку отримує доходи у вигляді заробітної плати за період її збереження згідно із законодавством, у тому числі за час відпустки або перебування платника податку на лікарняному, то з метою визначення граничної суми доходу, що дає право на отримання податкової соціальної пільги, та в інших випадках їх оподаткування, такі доходи (їх частина) відносяться до відповідних податкових періодів їх нарахування. Пунктами 169.4.2, 169.4.3., 169.4.4 статті 169 ПК України визначено, що роботодавець платника податку зобов`язаний здійснити, у тому числі за місцем застосування податкової соціальної пільги, з урахуванням положень абзацу другого пункту 167.1 статті 167 цього Кодексу, перерахунок суми доходів, нарахованих такому платнику податку у вигляді заробітної плати, а також суми наданої податкової соціальної пільги: а) за наслідками кожного звітного податкового року під час нарахування заробітної плати за останній місяць звітного року; б) під час проведення розрахунку за останній місяць застосування податкової соціальної пільги у разі зміни місця її застосування за самостійним рішенням платника податку або у випадках, визначених підпунктом 169.2.3 пункту 169.2 цієї статті; в) під час проведення остаточного розрахунку з платником податку, який припиняє трудові відносини з таким роботодавцем. 169.4.3. Роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь-який період та у будь-яких випадках для визначення правильності оподаткування, незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги. 169.4.4. Якщо внаслідок здійсненого перерахунку виникає недоплата утриманого податку, то сума такої недоплати стягується роботодавцем за рахунок суми будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) за відповідний місяць, а в разі недостатності суми такого доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних місяців, до повного погашення суми такої недоплати. Якщо внаслідок проведення остаточного розрахунку з платником податку, який припиняє трудові відносини з роботодавцем, виникає сума недоплати, що перевищує суму оподатковуваного доходу платника податку за останній звітний період, то непогашена частина такої недоплати включається до складу податкового зобов`язання платника податку за наслідками звітного податкового року та сплачується самим платником. З огляду на пп.169.4.1 статті 169 ПК України, суд вважає позовні вимоги позивача щодо застосування невірної податкової соціальної пільги не обґрунтованими. Щодо позовних вимог по визнанню неправомірними дій відповідача по нарахуванню надбавки за вислугу років в розмірі 30%, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.2 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1418 від 29.12.2009р., надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я залежно від стажу роботи в такому розмірі: стаж роботи понад 20 років - розмір щомісячної надбавки до посадового окладу - 30 відсотків. Відповідно до п.3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1418 від 29.12.2009р., надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров`я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. Пунктом 4 вищевказаного Порядку визначено, що до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, включається: час роботи у державних та комунальних закладах охорони здоров`я України, СРСР і союзних республік СРСР на посадах, визначених у пункті 3 цього Порядку; час роботи у будь-яких державних та комунальних установах, закладах та організаціях незалежно від підпорядкування на посадах, визначених у пункті 3 цього Порядку, за умови, що оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до умов оплати праці медичних працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я; час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а у разі, коли дитина потребує домашнього догляду, - період відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, або коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежна) - не більш як до досягнення нею 16-річного віку; час, відведений на підвищення кваліфікації з відривом від роботи, якщо працівник до і після направлення на підвищення кваліфікації працював на посадах, визначених у пункті 3 цього Порядку, в державних та комунальних закладах охорони здоров`я; час навчання у клінічній ординатурі; час строкової військової служби, якщо працівник до призову на військову службу працював на посадах, визначених у пункті 3 цього Порядку, в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, і протягом трьох місяців після звільнення з військової служби (без урахування часу проїзду на постійне місце проживання) був прийнятий на роботу на одну із зазначених посад в державному або комунальному закладі охорони здоров`я; час військової служби, служби в органах і підрозділах цивільного захисту, служби у Держспецзв`язку, служби у підрозділах Держспецтрансслужби, служби осіб рядового і начальницького складу на зазначених у пункті 3 цього Порядку посадах у Збройних Силах, інших військових формуваннях та правоохоронних органах України і колишнього СРСР; час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплачуваного вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Згідно Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я №291 від 19.09.1996р., спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників усіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху. Інтернатура проводиться в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти та стажування в базових установах і закладах охорони здоров'я (п. 1.4 Положення № 291). Оскільки навчання в інтернатурі в обов`язковому порядку передбачає стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я, періоди проходження інтернатури лікарями, які закінчили державні вищі медичні (фармацевтичні) заклади освіти III - IV рівнів акредитації, медичні факультети університетів, повинні зараховуватися до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років. Такого самого висновку зазначає МОЗ у листі від 12.06.2014р. № 10.03.68/16283. Отже, станом на 01.11.2013р. до стажу роботи [PERSON] , що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] (а.с.6-11 том 3) повинні бути враховані наступні періоди: з 01.08.1996р. по 18.08.1997р. робота лікарем стоматологом для проходження інтернатури в Міській стоматологічній поліклініці №1 Дніпропетровського управління охорони здоров`я; з 09.09.1997р. по 16.08.2000р. робота лікарем стоматолог-терапевт поліклінічного відділення№3 Міської клінічної лікарні №1 м. Дніпропетровськ; з 03.10.2000р. по 31.10.2013 робота на посаді лікаря-стоматолога Поліклінніки №2 Ватутінського району м. Києва. Враховуючи зазначені періоди, судом встановлено, що станом на 01.11.2013р. стаж роботи [PERSON] , що дає право на встановлення надбавки за вислугу років становить 15 років 10 місяців 18 днів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позовну вимоги про неправомірне визначення відповідачем стажу роботи та застосування невірної процентної ставки надбавки за вислугу років тощо є необґрунтованими. Щодо позовних вимог про визнаннянеправомірними дії КНП КДЦ Деснянського району м. Києва по відношенню до позивача, як матері-одиначки двох дітей, в тому числі малолітнього, а саме примусу працювати по суботах, примус брати щорічні відпустки лише зимою, примушення проходити атестацію у 2014 році, примус працювати по 11 годин на добу з 01.10.14 по 01.08.15, суд ввжає їх необгрунтованими, оскільки позивачем не доведено в судовому засіданні саме застосування відповідачем примусу по відношенню до позивача. Щодо інших позовних вимог [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити, що суд не вбачає підстав дл язадоволення даних вимог, враховуючи також той факт, що дані обстаивни були предметом розгляду, відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2017р. по цивільній справі 754/9059/16-ц за позовом [PERSON] до КНП КДЦ Деснянського району м.Києва, треті особи: заступник директора КНП КДЦ Деснянського району м.Києва Сіротінкіна К.Г., директор КНП КДЦ Деснянського району м.Києва Лимар Ю.В. про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили та рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018р. по цивільній справі 754/14783/17 за позовом [PERSON] до КНП КДЦ Деснянського району м.Києва про визнання неправомірними дії відповідача щодо невиконання рішення суду 754/9059/16-ц від 28.08.2017р., визнання незаконними та скасування наказів КНП КДЦ Деснянського району м. Києва, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі, яке постановою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2018р. змінено в частині поновлення на роботі, та Постановою Верховного суду від 29.10.2018р. змінено в частині зобов`язання КНП КДЦ Деснянського району м. Києва відновлення трудової книжки без внесення до неї записів, визнаних недійсними. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed