Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивачі звернулися до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, в котрій зазначено, що згідно свідоцтва про право власності від 30.04.1994 р. вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . З 5 червня 2012 р. у даній квартирі зареєстрований [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] та який проживав у квартирі до 2013 р. З 2013 р. відповідач у належній їм квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, проживає у Донецькій області. Реєстрація відповідача у належній їм квартирі обмежує їх право власності на користування та розпорядження належним їм майном. Крім цього, вони несуть додаткові витрати по утриманню квартири, оскільки при визначенні розміру субсидії враховується факт реєстрації відповідача. Просили визнати відповідача таким, що втратив право користування належною їм квартирою. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 15 серпня 2019 р. відкрито провадження у справі. В судове засідання позивачі не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заявах до суду просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно із ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім"ї не звільняє їх від виконання обов"язків за договором найму жилого приміщення. В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. В судовому засіданні установлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , (копія свідоцтва про право власності на житло, а.с. 9). У вищевказаній квартирі із 05.06.2012 р. зареєстрований рідний брат [PERSON] - [PERSON] , який не є членом сім"ї власника та з котрим укладений усний безоплатний договір найму. З 2013 року у квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі немає, (акт обстеження, а.с. 10, довідка Панфильської сільської ради, а.с. 11). Відповідач понад шість місяців у належній позивачам квартирі не проживає, у зв"язку з чим суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved