Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

08 липня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп", про відшкодування шкоди, просять суд: стягнути з відповідача на користь позивачів спричинену моральну шкоду та шкоду,заподіяну втратою годувальника, разом з нарахованими пенею та інфляцією та 3% річних, а також витрати на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 08.07.2019 року приблизно об 22-45, у нічний час доби, водій [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] і напівпричепа KAISER, р.н. [NUMBER] , на ділянці автодороги 387 км+ 10 м «Київ-Одеса»,яка відноситься до Ширяївського району Одеської області, не впорався з керуванням свого автомобіля, втратив контроль над його керуванням і допустив його виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення передньою частиною кабіни керованого ним сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] з напівпричепом МАFA-CONT.SAL40.27E р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП смертельно травмовано водіїв [PERSON] та [PERSON] , а також пасажира сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] . Згідно з висновком судової авто технічної експертизи № 698-А від 22.11.2019 року, в діях водія автопоїзду у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] і напівпричепа KAISER, р.н. [NUMBER] [PERSON] вбачається порушення вимог п.12.1. ПДР, які перебувають у причинному зв`язку із настанням події цієї пригоди, тобто водію [PERSON] не слідувало виїжджати на смуги зустрічного напрямку. У діях водія автопоїзду у складі ним сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] з напівпричепом МАFA-CONT.SAL40.27E р.н. [NUMBER] [PERSON] , з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР, яка знаходиться у причинному зв`язку із настанням події цієї пригоди. Кримінальне провадження відносно підозрюваного [PERSON] закрито у зв`язку із смертю підозрюваного, на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України. Позивачі вказують, що внаслідок смерті [PERSON] було заподіяно моральну шкоду його дітям [PERSON] та [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія автотранспорту у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] і напівпричепа KAISER, р.н. [NUMBER] [PERSON] на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп". Позивачі звернулись до відповідача з заявами на виплату страхового відшкодування моральної шкоди по 1/4 частки від загального розміру відшкодування та з заявами на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника по 1/2 частці від розміру встановленого п.27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач прийняв рішення про виплату позивачам 50 % відшкодування моральної шкоди та виплатив позивачам по 6259,50 грн моральної шкоди, посилаючись на ч.2 ст. 1118 ЦК України та п.36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, за ствердженнями позивачів, дії водія сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] та водія автопоїзду у складі ним сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] [PERSON] не носили спільного характеру. Саме діями водія сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] було заподіяно шкоду життю [PERSON] . Тому, відповідальним за заподіяну шкоду є водій сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] , так як лише його дії перебувають в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинув [PERSON] . Оскільки дії водіїв не були взаємопов`язаним та сукупними, то відповідач безпідставно поділив навпіл відшкодування шкоди. З наведених вище підстав вони і звернулись з позовом до суду. 10 липня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду. 13 серпня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. 04 листопада 2020 року від відповідача до суду наданий відзив на позовні вимоги позивачів, згідно якого ПАТ «СК «Княжа Вієннна Іншуранс Груп» не визнає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі, з огляду на те, що наразі страховику не надано інформацію про повний перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Таким чином, відповідач не може прийняти остаточне рішення щодо відшкодування моральної шкоди та призначити страхову виплату у відповідних частках. Разом з тим, вказує, що страховик в силу наданих йому відомостей про коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, виконав свої зобов`язання, покладені на нього полісом № 124111337 від 08.07.2019 року та виплатив страхові суми. Щодо стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» шкоди, заподіяної смертю потерпілого, вказав, що на момент подання заяви про виплату страхового відшкодування від 16.09.2019 року та прийняття рішення страховиком щодо здійснення виплат страхового відшкодування від 27.02.2020 року, відповідач виходив з того, що в осіб була наявна обопільна вина у вчинені ДТП, оскільки відповідачу, до моменту прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, не було надано доказів, що підтверджують винуватість [PERSON] , а отже відповідач, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування діяв у відповідності до приписів Закону та ЦКУ. Вказує також, що страховику не було надано постанову про закриття кримінального провадження № 120119160000000682 від 16.12.2019 року в позасудовому порядку - страховик вважав, що приймає законне та обґрунтоване рішення щодо розміру відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Тож, у зв`язку із тим, що страховик виконав покладені на нього зобов`язання, тобто здійснив виплату по відшкодуванню моральної шкоди, оперуючи тими даними про коло осіб, які мають право на страхову виплату, що були надані відповідачу на момент здійснення виплат, то страховик не може вважатися боржником - відповідно застосування до нього заходів цивільно-правової відповідальності є незаконним. Представник позивачів у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його відзив на позовні вимоги позивача. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви та відзиву, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , наявному в матеріалах справи. /л.с.13/. Як вбачається з копій відповідних свідоцтв про народження, позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [INFO] [PERSON] / /л.с.14,15/. Згідно довідки № 691, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради 23.07.2019 року, на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] на його утриманні знаходились та разом з ним були зареєстровані за адресою [ADDRESS] : донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] /. /л.с.21/ Відповідно до довідки з Одеської національної академії харчових технологій № 228/ф7 від 09.08.2019 року, [PERSON] є студентом факультету Економіки, бізнесу і контролю І курсу ступеню «бакалавр» спеціальність 051 «Економіка». Денна форма навчання. Строк навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року/ л.с.22/. Згідно довідки № 262 від 09.08.2019 року Одеської ЗОШ № 27 І-ІІІ ст. Одеської міської ради, [PERSON] навчається в 9-Б класі Одеської загальноосвітньої школи № 27 І-ІІІ ст. Одеської міської ради. /л.с.23/ Матеріалами справи встановлено, що 08.07.2019 року приблизно об 22-45, у нічний час доби, водій [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] і напівпричепа KAISER, р.н. [NUMBER] , маючи при собі реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб, здійснював рух по проїзної частини автодороги сполученням «Київ-Одеса», яка має по дві смуги для руху транспортних засобів у кожному напрямку, поділених між собою розділовим газоном на якому встановлений металевий паркан, який позначений лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. «Правил дорожнього руху», в Ширяївському районі Одеської області, з боку м. Одеси в напрямку м. Київ. В цей час у зустрічному напрямку автодороги «Київ-Одеса», з боку м. Києва в напрямку м. Одеса здійснював рух автопоїзд у складі сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] з напівпричепом МАFA-CONT.SAL40.27E р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Під час руху по вказаній автодорозі, при наближенні до ділянки, де є місце для розвороту в розділовому газоні, а саме 387 км+10 м, даючи реальну і об`єктивну можливість вибрати безпечну швидкість руху в установлених межах з урахуванням дорожньої обстановки, а також особливостей місцевості та конфігурації проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, водій [PERSON] , в порушення ПДР не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, дорожні умови та конфігурацію проїзної частини, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, в результаті чого на ділянці автодороги 387 км+10 м «Київ-Одеса» не впорався з керуванням свого автомобіля, втратив контроль над його керуванням та допустив його виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення передньою частиною кабіни керованого ним сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] і напівпричепа KAISER, р.н. [NUMBER] з передньою частиною кабіни зустрічного сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] . Внаслідок ДТП смертельно травмовано водіїв [PERSON] та [PERSON] , а також пасажира сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] . 16.12.2019 року прокурором відділу прокуратури Одеської області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019160000000682 від 09.07.2019 року відносно підозрюваного [PERSON] , за ч.3 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку із смертю підозрюваного, на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України. /л.с.37-40/ Разом з тим, цивільно-правова відповідальність водія автотранспорту у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] і напівпричепа KAISER, р.н. [NUMBER] [PERSON] на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп", що підтверджується полісом № 174111337. /л.с.16/. Позивачі звернулись до відповідача із відповідними заявами на виплату страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника./л.с.17-20/. Згідно листа № 1792 від 27.02.2020 року ПрАТ «Українська страхова компанія "Княжа вієнна іншуранс груп" розрахувало наступний розмір відшкодування: моральну шкоду в інтересах [PERSON] , [PERSON] /батьки померлого [PERSON] / та неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 12 519 грн на кожного та витрати утриманцям [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 75 114 грн на кожну /л.с.11/. Вказані суми були помножені на 50%. Обґрунтуванням проведених виплат послугувало те, що на думку страхової компанії було завдано спільної /неподільної/ шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому відповідач відповідно до ст. 36.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважав підлягаючим поділу розмір страхового відшкодування/регламентної виплати/ на кожну з осіб, завдаючих шкоди. Разом з тим, суд не погоджується з такими висновками відповідача, що викладені ним у листі № 1792 від 27.02.2020 року, адже за даними досудового розслідування допущені водієм [PERSON] порушення вимог п.12.1. ПДР знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі [PERSON] , [PERSON] .. При цьому у діях водія автопоїзду у складі тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам п.12.3. ПДР, яка знаходиться у причинному зв`язку із настанням події цієї пригоди. Тому, відповідальним за заподіяну шкоду є водій сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] /л.с.37-40/. Згідно ч.2 ст. 1188 ЦК, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно ч.1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до ст. 36.3. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Проте, суду не надано доказів заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] та тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] , адже доказовість вчинення дорожньо-транспортної події та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі [PERSON] , [PERSON] з вини водія MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] практично доведена. Таким чином, недоцільно вказувати на спільність діянь водіїв сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] [PERSON] та тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. [NUMBER] [PERSON] у заподіянні неподільної шкоди у вигляді смертельних наслідків для визначених осіб, зокрема [PERSON] . Посилання відповідача у відзиві на той факт, що на момент подання заяви про виплату страхового відшкодування від 16.09.2019 року та прийняття рішення страховиком щодо здійснення виплат страхового відшкодування від 27.02.2020 року, йому не було надано доказів, що підтверджують винуватість [PERSON] , не було надано постанови про закриття кримінального провадження № 120119160000000682 від 16.12.2019 року в позасудовому порядку, а тому страховик вважав, що приймає законне та обґрунтоване рішення, є недоведеним та невірним трактуванням положень ст. ст. 1188, 1190 ЦК України, адже у відповіді представнику позивачів за вих № 1792 від 27.02.2020 про підставність відповідних розрахунків міститься посилання на постанову про закриття кримінального провадження № 120119160000000682 від 16.12.2019 року, саме з якої і вбачається винність дій у спричиненому ДТП гр. [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого при керуванні автопоїзду у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. [NUMBER] і напівпричепа KAISER, р.н. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». За таких обставин, суд вважає за необхідне роз`яснити порядок страхових виплат, що має здійснюватись потерпілим. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.2 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю га (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Як передбачено статтею 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 23 вказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п.27.1 та п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок загибелі батька у дорожньо-транспортній пригоді позивачі дійсно зазнали моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та душевному болю, у втраті спокою, у втраті рідної людини та батька. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", загальний розмір моральної шкоди становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Таким чином, виходячи з того, що станом на день настання страхового випадку мінімальна заробітна плата становила: 4173 грн, то загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди буде наступним: 4173*12=50076 грн. Виходячи із кола осіб, які мають право на таке відшкодування /батьки померлого та доньки/, слід вказаний розмір на індивідуальну особу вирахувати шляхом ділення на загальну кількість повноважних осіб. 50 076/4=12519 грн, це буде розмір страхового відшкодування на кожну з визначених осіб, в т.ч. на позивачів. Між тим, суд не погоджується і з доводами відповідача, викладеними у його відзиві в частині не надання інформації про повний перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, що начебто заважає йому прийняти остаточне рішення щодо призначення страхової виплати у відповідних частках особам , які мають право на таке відшкодування. Суд виходить з того, що Законом передбачений алгоритм дій, які є обов`язковими для осіб, які мають намір отримати таке відшкодування. Так, згідно п.п. 33.1.1,33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У сенсі розуміння п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. В даному випадку суд виходить з аналогії Закону, адже потерпілий /водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди/ помер, а виплату отримують інші особи, яким законом надано право на таке відшкодування, між тим процедура для отримання страхового відшкодування залишається такою ж. Позивачами було дотримано вказаних дій про що свідчать їх заяви на виплату страхового відшкодування. /л.с.17-20/. Натомість, говорити про ймовірність існування інших потерплих осіб, яким надано право на відшкодування моральної шкоди в даному випадку недоцільно, адже жодні інші особи на протязі більше року не звернулись до страхової компанії із заявами на виплату страхового відшкодування. Підстав стверджувати про неповну інформацію щодо кола осіб, які мають права на виплату моральної шкоди не існує, а такі доводи відповідача вказують лише на від термінування, але обов`язковість виплат позивачам в обґрунтованому у позові розмірі. Відтак, правомірно заявлені вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині доплат їм страхового відшкодування моральної шкоди, розмір якої вирахувано згідно норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 1200 ЦК України , у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Загальна сума виплати у зв`язку з втратою годувальника повинна становити 4173*36=150228 грн, тобто по 75114 грн на кожного /оскільки на дане відшкодування мають право лише доньки померлого/. Разом з тим, при вирахуванні розміру вказаних страхових відшкодувань, відповідач помножив усі виплати на 50%, тобто фактично поділивши розмір шкоди на обох водіїв, що в даному конкретному випадку є неправильним, з огляду на обставини, наведені вище за текстом рішення. За таких обставин, правомірно заявлені вимоги позивачів на відшкодування їм недоплаченої половини страхового відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника. Відповідно до п.36.2 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно п. 36.5. ст 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, обрахований позивачами прострочений розмір страхового відшкодування підлягає виплаті із інфляційними втратами, пенею та 3% річних, на які вони мають за Законом відповідне право. Стосовно вимог позивачів про відшкодування їм витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. За таких обставин, та з урахуванням надання позивачами доказів понесення позивачами витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується рахунком - фактурою, вимоги позивачів про стягнення витрат на правову допомогу також підлягають задоволенню у розмірі 7000 грн. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивачів також підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved