Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвокат Мещанінов А.М. 26.06.2019 року звернувся із вищевказаною заявою до суду, в якій просить суд безвісно відсутнім [PERSON] з 01 січня 1990 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі [PERSON] . Від даного шлюбу є динина, [PERSON] , [INFO] . В березні 1985 році, після закінчення Київського інституту цивільної авіації, [PERSON] виїхав на о. Куба в м. Гавана. З червня 1985 р. по травень 1986 року, вони разом з дочкою перебували в м. Гавана. В травні 1986 року сім`я повернулась до м. Києва в зв`язку з закінченням відрядження [PERSON] . Після відрядження, 20.08.1986 року, останній виїхав до Куби , а заявник з донькою залишились проживати в м. Києві. Як зазначив заявник, з серпня 1986 року та по дату звернення до суду остання не бачилась та не спілкувалась з [PERSON] . Також в заяві зазначено, що [PERSON] зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] . Рішенням суду позовні вимоги було задоволено, однак рішення залишилось невиконаним. Де саме зараз знаходиться [PERSON] , заявнику не відомо, по м. Києву останній зареєстрованим не числиться. Також зазначила, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім їй необхідно для вирішення питання щодо розірвання шлюбу. Також позивач зазначила, що на даний час Посольство Куби не надало інформації про останнє відоме місце реєстрації [PERSON] . До часу звернення з заявою місце перебування чоловіка [PERSON] не відоме, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду з вказаною заявою. Ухвалою суду від 03.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с .30). В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ній та на наявні в матеріалах справи докази. Представник заінтересованої особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, до суду надавав заяву, у якій просив справу розглядати у відсутність їх представника та ухвалити рішення враховуючи фактичні обставини справи та відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 46). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зазначили, що [PERSON] вони не бачили з 1985 року, місце його проживання їм не відомо, зі слів заявниці вони знають, що на даний час він мешкає в США. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 06.051984 р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 12). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно рішення Ленінградського районнного суд м. Києва від 02.11.1989 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] для утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 ч. заробітку (а.с.14-15). В даному рішенні суду зазначено, що [PERSON] , проживає в [ADDRESS] між 5-"а" та 5-им пр-том. Як вказує заявник з червня 1985 р. по травень 1986 року, вони разом з чоловіком та дочкою перебували в м. Гавана Республіки Куба . В травні 1986 року сім`я повернулась до м. Києва в зв`язку з закінченням відрядження [PERSON] . 20.08.1986 року останній виїхав до Куби , а заявник з донькою залишились проживати в м. Києві. Як зазначив заявник, з серпня 1986 року та по дату звернення до суду остання не бачилась та не спілкувалась з [PERSON] . В силу п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. За положеннями ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Відповідно ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Необхідність визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявник пов`язує з необхідністю розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Ч. 2 ст. 43 ЦК України визначено, що у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок: «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч.2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою». Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вказаною заявою [PERSON] вказала, які заходи останньою вживались з метою встановлення місця знаходження свого чоловіка [PERSON] . Факт звернення її довірителя до Адресно-довідкового бюро ГУ МВД України; до посольства Республіки Куби ; до Державної прикодонної служби України за 20 днів до дня звернення до суду з даною заявою, є заходами, які вчинялися заявником (його довірителем) та на які остання посилається в своїй заяві. При цьому, доказів, які б свідчили, що заявник зверталась до поліції з заявою про зникнення (розшук) [PERSON] до суду не надано. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] при цьому, доказів того, що зазначені особи, можуть підтвердити факт зникнення [PERSON] до суду не надано. Відсутність у заявника відомостей щодо місця перебування [PERSON] не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім. Окрім вказаного, заявником не обгрунтована правова зацікавленість у вирішенні питання про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Посилання останньої на необхідність розірвання шлюбу, суд вважає юридично не обгрунтованими, враховуючи те, що дане питання може бути вирішено в порядку, передбаченому ЦПК України, а саме п. п. 9, 10 ст. 28 ЦПК України і не потребує визнання особи безвісно відсутньою. Інших підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявником не вказано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання заявника на те, що їй невідомо про місце проживання [PERSON] , а перебування в іншій країні за невідомою адресою не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів про останнє відоме місце проживання [PERSON] , як і не здобуто доказів того, що місцеперебування останнього невідоме. Слід зазначити, що виїзд особи на територію іншої країни не може сам по собі свідчити про її безвісну відсутність. Не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не дає суду підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Крім того, слід звернути увагу і на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Доказів звернення до поліції з заявою про зникнення (розшук) [PERSON] та відкриття кримінального провадження з приводу його зникнення до суду не надано. Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. На підставі ст. 43 ЦК України,

Outcome: dismissed