Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: зобов"язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] та встановити порядок користування вказаною квартирою наступним чином: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,3 кв.м.; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 12,2 кв.м., виділити [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 кв.м.; допоміжні приміщення: кухню, ванну, дві вбиральні, коридор лоджію - залишити у спільному користуванні співвласників квартири. Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. В обгрунтування позову позивач вказує, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005 року, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13.02.2015 року вказаний шлюб було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. За час шлюбу позивачем та відповідачем, як подружжям, була придбана за спільні кошти подружжя трикімнатна квартира [ADDRESS]. Починаючи з липня 2014 року відносини між сторонами почали погіршуватись, виникли конфлікти та спори з приводу порядку користування спірною квартирою, відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні спільним майном. Відповідно до автоматичного розподілу від 10.04.2015 року справу розподілено на суддю Дарницького районного суду м.Києва Куренкова Є.С. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 19.08.2015 року провадження у справі зупинено до вирішення цивільної справи №753/2694/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 09.12.2015 року вказану справу №753/7096/15-ц розподілено та передано судді Дарницького районного суду м.Києва Комаревцевій Л.В. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15.06.2016 року провадження у справі відновлено та призначено до подальшого розгляду. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. Перед початком розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] повідомив, що подав суду усі докази у підтвердження та обгрунтування вимог позову. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, у задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі, подали до суду письмові заперечення. В судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом було роз'яснено сторонам право заявляти клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на що сторони відмовились. Суд заслухавши пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.11.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис №3310 (а.с.10), від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.11). У період шлюбу позивачем та відповідачем, як подружжям, була придбана за спільні кошти подружжя трикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.07.2012 року (а.с.12-14). Спірна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], згідно технічної документації є трикімнатною, жила площа 46,6 кв.м. у тому числі: 1-а кімната площею - 17,3 кв.м. (зазначену в технічному паспорті на квартиру під № 4), 2-а кімната площею - 12,2 кв.м. (зазначену в технічному паспорті на квартиру під № 5), 3-я кімната площею - 17,1 кв.м (зазначену в технічному паспорті на квартиру під №7), кухня площею - 14,2 кв.м (зазначену в технічному паспорті на квартиру під № 3), коридор площею - 20,3 кв.м. (зазначений в технічному паспорті на квартиру під № 1), двох санвузлів площею - 4,7 кв.м. (зазначений в технічному паспорті на квартиру під № 2) та 4,6 кв.м. (зазначений в технічному паспорті на квартиру під № 6), та лоджія площею - 2,4 кв.м. Загальна площа квартири 92,8 кв.м. (а.с.17-19). Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24.04.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено, зокрема виділено сторонам по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а.с.53-55). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року залишено без змін заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2015 року. (а.с.56-62). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2016 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено та залишено без змін заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 24.04.2015 року (а.с.11-15). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Посилання позивача на те, що відповідач чиним йому перешкоди у користуванні спірною квартирою і провокує на сварки є бездоказовими, оскільки позивачем суду не надано жодного належного доказу на підтвердження вказаного, крім того, вказані посилання в силу ст.61 ЦПК України не є загальновідомими та не встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому позивач не звільнений від доказування обставин, на які він посилається. До того, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Однак, матеріали справи не містять доказів про можливість (неможливість) виділення сторонам ізольваних жилих та інших приміщень з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Як вбачаться з викладеного, з"ясування обставин, що мають значення для справи, а саме: чи є технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, розділити (виділити частку; визначити порядок користування) потребує спеціальних знань. В матеріалах справи відсутній висновок будівельно-технічного дослідження, в якому було б висвітлено відповідь чи є технічна можливість та які є варіанти розподілу (виділуи часток; визначення порядку користування) спірної квартири. Не було заявлено відповідних клопотань від сторін і у судових засіданнях під час розгляду вказаної справи, хоча судом роз"яснювалось сторонам право на заявлення клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, зокрема у судовому засіданні 07.07.2016 року представник позивача зазначив, що проведення у вказаній справі судової будівельно-технічної експертизи є не доцільним. За таких обставин вирішення питання про встановлення порядку користування спірною квартирою є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Протягом судового розгляду сторони не надали доказів домовленості про порядок користування з іншими співвласниками. Відповідач проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, вказуючи, що запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою є таким, що порушує її права та інтереси, а також права їх малолітнього сина [PERSON] Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем. Відповідно до п.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07. Крім того, в зв'язку з відмовою у задоволенні вимог про встановленого порядку користування квартирою, не підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні правом власності, оскільки є похідними від вимог про встановлення порядку користування. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed