Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивачка в позовній заяві просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] з 1/4 частки всіх видів місячного доходу [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття до 1/4 частки місячного доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка покликається на те, що набрали чинності зміни до законодавства, що регулюють мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У своїй письмовій заяві позивачка просить слухати справу у її відсутності. Ухвалою суду 03.08.2018 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз'яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідач відзиву не подав, однак надіслав суду письмову заяву, якою визнав позов повністю, просить слухати справу у його відсутності. Відповідно до ст.206 ч.1 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити в підготовчому судовому засіданні, за наявними матеріалами та задоволити позов, виходячи із наступного: відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 10.08.2004 року у [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народилась дочка [PERSON]. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області 23.03.2009 року по справі №2-132/2009 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено, вирішено стягувати з останнього на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів місячного доходу [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08.07.2017 року частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", зокрема п.11 абз.6, судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд вважає, що визнання відповідачем даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А, тому, суд вважає, що даний позов слід задоволити, оскільки на законодавчому рівні збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст.5 ч.1 п.3 Закону України "Про судовий збір", тому відповідно до ст.141 ЦПК України його слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 гривні.

Outcome: approved