Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка доводиться їй донькою, за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає більше одного року без поважних причин. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Вирішити спір у добровільному порядку вона не має можливості, оскільки їй невідоме місце перебування відповідача та засоби зв"язку з нею. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подалав суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати (вх.№7129/19-вх. від 21.10.2019р.). Відповідач також надіслала письмову заяву, згідно якої заперечень проти позову не має та просила справу розглянути у її відсутність (вх.№ЕП-1809/19-вх. від 15.10.2019р.). Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підтвердження чого позивачем надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146339225 сформованого 22.11.2018 року, з якого слідує що державна реєстрація права власності проведена 19.11.2018 року державним реєстратором Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області Корженко О.Ю. за №29041971 на підставі дублікату договору купівлі-продажу №132 від 20.07.1991 року (а.с.7, 13, 14). Крім того, позивачем 01 листопада 2018 року в Снігурівській філії ММБТІ виготовлено технічний паспорт на належний їй житловий будинок, інветаризаційна справа №229 (а.с.8-12). 05 липня 2005 року у вказаному жилому будинку за згоди власника була прописана відповідачка - донька позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Горохівської сільської ради Миколаївської області №437 від 21.10.2019 року (а.с.35). Актами депутата Горохівської сільської ради Миколаївської області Чабанової О.П. від 05 квітня 2017 року та від 29 травня 2018 року, встановлено що [PERSON] , 1981 року народження, зареєстрована, але не проживає з 2000 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] , що підтвердила свідок [PERSON] Підпис депутата засвідчено сільським головою Бійчук В.Л. (а.с.17, 20). За даними довідки Горохівської сільської ради №936 від 24.06.2019 року, також вбачається що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але не проживає. За свідченнями депутата сільської ради вона проживає в Російській Федерації, одружена (а.с.25). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідачки за зареєстрованим місцем проживання тривалий строк, а саме з 2000 року, тобто майже дев"ятнадцять років, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення нею інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачки понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку, при цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Судові витрати з відповідача позивач просила не стягувати.

Outcome: approved