Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

В квітні 2017 року Хмільницька райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у справі [PERSON], має сина [PERSON] Підставою для звернення до суду стало ухилення матері від виконання своїх обов"язків, яка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не підтримує матеріально, не проживає з дитиною. З травня 2016 року малолітній став проживати з бабусею [PERSON]. Мати періодично навідувалася до дитини, яле ніякої допомоги не надавала, спілкування з дитиною було епізодичним та короткотривалим. З серпня 2016 року [PERSON] за її словами проживає в м. Київ. Максим учень 3 класу місцевої школи. Дитиною опікується бабуся [PERSON] Мати не цікавиться вихованням дитини, його розвитком та здоров"ям. [PERSON] були надані консультації, щодо оформлення соціальної допомоги пенсії по втраті годувальника. Проте ніякі заходи щодо оформлення виплат не проводяться. [PERSON] в телефонному режимі було повідомлено про заяву [PERSON] та питання, які в ній порушено, 13.03.2017 року проінформовано про дату проведення комісії, але вона відмовилася взяти участь в засіданні. Дані обставини свідчать про свідоме ухилення матері від своїх обов"язків по вихованню, утриманню сина, безвідповідальне ставлення до його емоційної, моральної підтримки, що є підставою для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання батьками своїх батьківських обов"язків, перебування дітей з батьками складає загрозу для їх життя та розвитку. Представник органу опіки та піклування Хмільницької райдержадміністрації Нечипорук І.В. в судовому засіданні пояснила позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, позовні вимоги не оспорила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, вважає що це буде в інтересах дитини, яка з травня 2016 року проживає в її сім"ї. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України відсутні, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог статей 224-225 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.03.2009 року, виданого Пустовійтівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області [INFO] народилася малолітня дитина - [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.2). Відповідно до свідоцтва про смерть від 15.03.2016 року серії [NUMBER] - [PERSON] - батько дитини помер [INFO]. (а.с. 6). З довідки-характеристики [PERSON] від 27.01.2017 року за № 3 виконкому Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], з серпня 2016 року по даний час на території сільської ради не проживає, не займається вихованням свого сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає в с. Зозуленці зі своєю бабусею та дідусем та навчається у 3 класі ЗШ І-ІІІ ст. с. Зозуленці. Хмільницького району Вінницької області. За вищевказаний період проживання дитини в с. Зозуленці мати дитини [PERSON] лише один раз відвідала свого сина, не надавши йому ніякої матеріальної допомоги, хоча вона оформляла соціальну допомогу в Хмільницькому УПСЗН. Навчанням та поведінкою дитини не цікавилася. Вказані осбтавини також підтверджуються довідкою Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Зозулинці № 6 від 17.01.2017 року (а.с. 7,10). З акту від 27.01.2017 року у складі комісії Пустовійтівської сільської ради вбачається, що було обстежено проживання малолітнього [PERSON] Під час обстеження виявлено, що дитина проживає з дідусем та бабусею у будинку дідуся, будинок цегляний, газофікований з усіма зручностями. На даний час дитина усім необхідним забезпечена: шкільним обладнанням, продуктами харчування, одягом, має окрему кімнату, робоче місце. Атмосфера в сім"ї дружна, нарікань з боку сусідів, щодо вихлвання дитини не має. Добросовісно слідкують за станом здоров"я дитини та за естетичним виглядом. Дитина без пропусків відвідує школу( а.с. 9). Хмільницькою РДА як органом опіки та піклування надано висновок, який 21.03.2017 року затверджено розпорядженням голови Хмільницької РДА № 103, про те, що відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, є доцільним і буде в інтересах дитини (а.с. 16). Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За змістом ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною 2 статті 193 СК України передбачено, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштовані до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті на загальних підставах. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов'язками по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] Суд також роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Також суд роз'яснює сторонам у справі про те, що після того, як органом опіки та піклування буде вирішення питання про опіку над дитиною, опікун чи інші особи, які на це мають право відповідно до чинного законодавства України, можуть звернутися в суд з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved