Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] з участю третьої особи Служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 жовтня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народилася донька, [PERSON] . На підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2017 року шлюб укладений між нею та відповідачем розірвано. У зв`язку з тим що відповідач не допомагав їй матеріально утримувати доньку вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.04.2017року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 23 листопада 2016 року. Оскільки, відповідач не сплачував аліменти у нього утворилась заборгованість. Відповідно до поданного розрахунку заборгованості по аліментах, виданного головним державним виконавцем Бродівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) Мартин К.М., станом на 16.03.2020року у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 30620,97гривень. На даний час вона разом з донькою проживає в м.Мостолес Іспанія де працює вчителем в українській школі. Вдруге вийшла заміж та перебуває на стадії вагітності. Донька перебуває на її повному утриманні та навчається в українській суботній школі «Стожари». Дитина забезпечена всім необхідним для нормального фізичного та духовного розвитку, росте у повноцінній сім`ї, оточена любовю та підтримкою. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей. Вважає що [PERSON] самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків, відносно своєї доньки [PERSON] , оскільки жодним чином не займався її вихованням та не допомагав матеріально утримувати дитину. Просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити. Крім цього, додатково пояснив що малолітня [PERSON] на даний час проживає у повноцінній сім`ї в державі Іспанія, а саме, із матірю, молодшим братиком та офіційним чоловіком позивачки, якого вона називає батьком. Дитина щаслива у цій сім`ї, забезпечена матеріально, навчається у школі, і не бажає спілкуватись із відповідачем та повертатись до нього. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги заперечив та пояснив, що він ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітньої доньки [PERSON] .. Після розірвання шлюбу він кожного тижня приходив до доньки яка в цей час проживала з матірю позивача приносив їй продукти, фрукти, солодощі та гуляв разом з донькою у визначений йому матірю позивачки час. Він старався багато часу проводити разом з донькою, спілкуватися з нею, гуляти, оскільки дуже дуже любить свою дитину та сумує за нею. Йому не відомо було, що позивач поїде за кордон та, що планує в подальшому забрати без його згоди доньку, та проживати разом з нею за кордоном. У 2018році коли доньку вивезли до позивачки він ще тривалий час приїзджав за адресою: [ADDRESS] до матері позивачки щоб побачитись з донькою, запитував де позивач та дитина, на що отримував відповідь що дитина з мамою поїхали у Львів.В подальшому йому стало відомо що позивач виїхала в Іспанію а її мати вивезла до неї доньку. Своїми діями позивач та її мати унеможливили його виконувати батьківські обов`язки, оскільки шляхом обману без його згоди вивезти доньку за кордон та не повернули дитину у визначений судом строк в Україну. Він, неодноразово телефонував позивачці з проханням дозволити доньці спілкуватись з ним хоча б в телефонному режимі, однак, позивач нехотіла і чути про таке спілкування та налаштувала доньку проти нього. Так, дійсно, на момент подачі до суду позову у нього була наявна заборгованость по сплаті аліментів, оскільки. тривалий час він не був працевлаштований, інших доходів у нього не було. На даний час наявну заборгованість ним сплачено. Кошти які були перераховані ним як заборгованість по аліментах, зберігаються на депозитному рахунку, позивач їх не знімає та не використовує на утримання дитини. Крім цього, просить суд, звернути увагу на те, що позивач жодного разу не зверталася до нього з вимогою про надання дозволу на вивіз дитини за кордон, яку б він надав беззаперечно, оскільки бажає своїй дитині тільки добра. Він бажає, брати участь у вихованні доньки як батько, підтримувати її спілкуватись з нею та допомагати дитині матеріально, оскільки дуже любить свою доньку. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечив та пояснив, що відповідач бажає, брати участь у вихованні доньки як батько, підтримувати її спілкуватись з нею та допомагати дитині матеріально, оскільки дуже любить свою доньку. Вважає що своїми діями як позивач так і її мати позбавили відповідача виконання батьківських обов`язків, так як вивезли дитину за кордон всупереч рішенню Яворівського районного суду Львівської області та не повернули дитину в Україну в строк до 15.08.2018року. Позивач боргів по сплаті аліментів не має, на обліку в нарко та психодиспансері не перебуває. З врахуванням ставлення до дитини та беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Яворівської районної державної адміністрації Львівської області Дучак Г.Я. в судовому засіданні висновок від 25.01.2021року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитиний за обставин, викладених в ньому, підтримала. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідка [PERSON] яка в судовому засіданні пояснила, що вона являється матірю позивачки [PERSON] . В 20.10.2012року її донька одружилася з відповідачем [PERSON] та разом прожили 1рік 4місяці за адресою: [ADDRESS] . За місяць до пологів вони переїхали у м.Львів, де знімали квартиру. [INFO] народилася внучка [PERSON] . Після її народження, позивач та відповідачем переїхали жити до неї. Під час спільного проживання в даному будинку відповідач знущався з позивачки, принижував її гідність, неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження, душив, бив. Одного разу з ранку, позивач повідомила що відповідач, в присутності дитини побив її ремнем, за те що вона доньку з нежиттю хотіла покласти в ліжечко. Дитина неодноразово ставала на захист матері. Відповідач не допомагав здійснювати догляд за дитиною. Він також і на неї особисто чинив тиск та обзивав незважаючи на те, що проживає у її будинку. Відповідач не надавав жодних коштів на утримання позивачки та її доньки, в зв`язку з цим позивач змушена була в 2016році звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. 11.05.2017року Бродівським районним судом Львівської області було ухвалено рішення на підставі якого стягнуто сліменти на утримання дитини, проте відповідач не сплачував таких, внаслідок чого і утворилась заборгованість. 31.10.2017року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У зв`язку з важким матеріальним становищем позивач у 2017році виїхала на роботу в Іспанію, а дитину залишила їй. Від народження внучки до розірвання шлюбу відповідач в загальному проживав з позивачкою приблизно чотири місяці. Так, відповідач навідувався до своєї доньки 2-3 рази на місяць на одну годину, приносив одну пачку печення " [PERSON] " та два банани, проте не виявляв бажання забирати її до себе. Коштів на утримання дитини не надавав. Він повідомив, що якщо щось потрібно для дитини то слід надати йому список. Відповідач більше цікавився життям позивачки ніж донькою. Особисто вона не просила його про надання дозволу на виїзд доньки закордон, але, їй відомо що позивач зверталася до відповідача із таким проханням однак він відмовився надати такий. Оскільки дитина дуже скучала за мамою вона звернулася в квітні 2018року до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини разом з нею за кордон, строком на один рік. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області суду був наданий дозвіл на виїзд дитини за кордон з 15.07.2018року по 15.08.2018року. Однак, зважаючи на те, що дитина дуже сумувала за матір`ю, і категорично відмовилася розлучатися з нею, щоб не травмувати дитину вони прийняли рішення залишити її в Іспанії разом з мамою. На даний час позивачка проживає в Іспанії в зареєстрованому шлюбі з громадянином України, працевлаштована, [INFO] народила сина. Внучка навчається в українській школі.У внучки склались хороші відносини із вітчимом який дуже любить дитину. У відповідача були номери телефонів як позивача так і внучки, проте він не виявив бажання з нею спілкуватися. Відповідач жодним чином ніхто не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною. Позивачка не заперечує, щоб донька спілкувалася із біологічним батьком, але сама дитина не хоче. Відповідач хоч і не зловживає алкоголем та не палить, але здійснює психологічний тиск як на позивачку так і на їх малолітню доньку. Свідка [PERSON] яка в судовому засіданні пояснила, що позивач являється її невісткою. Вважає, що відповідач, який являється її сином, належно виконував свої батьківські права та обов`язки в той період коли дитина проживала в Україні. Відповідач забезпечував дитину матеріально, купляв продукти харчування, іграшки, візочок. Дитина в основному була під опікою матері позивача. Оскільки відповідачу не не дозволяли, її брати до них додому, а гуляти з дитиною можна було лише з дозволу матері позивачки. Після розлучення відповідач кожен другий тиждень їздив до доньки, оскільки він дуже любиить доньку та сумує за нею. Вона із чоловіком також дуже часто їздили до внучки привозили гостинці та іграшки. 25.09.2018року вона із чоловіком та сином приїхали, щоб привітати внучку із днем народження, однак дитини та матері не побачили, зі слів [PERSON] , їм стало відомо що такі перебувають у Львові, однак як з`ясувалося пізніше в цей час дитина та матір вже були за кордоном. Позивач не дозволяла їй, її чоловіку та відповідачу спілкуватись із дитиною. Одного разу, позивач зателефонувала їй з проханням попросити відповідача щоб він відмовився від батьківських прав стосовно своєї доньки, однак порозмовляти по телефону із внучкою позивач не дозволила. Відповідач дуже любив позивачку, проте що позивачка перебуває за кордоном їм стало відомо, через деякий час після того як внучку вивезли з України в Іспанію. Відповідач дуже любить свою доньку і бажає піклуватись про неї та матеріально допомагати дитині. Свідка [PERSON] який в судовому засіданні пояснив, що позивач являється його невісткою. Відповідач після розірвання шлюбу кожного тижня їздив до дитини, допомагав матеріально та забезпечував всім необхідним. Він також з дружиною та сином час від часу навідували внучку. В 2018році вони разом з дружиною та сином вирішили поїхати привітати внучку, коли приїхали дитини та позивачки вдома не було. [PERSON] в черговий раз повідомила їх, що не потрібно було їхати, оскільки позивач з дитиною перебувають у Львові, однак як з`ясувалось пізніше в цей час дитина та позивач вже були за кордоном. Відповідач дуже любив свою дружину. Він не бив своєї дружини. Розлучилися, оскільки між ними були непорозуміння. Відповідач любить свою доньку бажає брати участь у її вихованні та матеріально допомагати дитині. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що в період з 20.10.2012року по 31.10.2017року [PERSON] та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області 15 березня 2017року. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.04.2017року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , тимчасово не працюючого, проживаючого в [ADDRESS] , в користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої в [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини: дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 23 листопада 2016 року. Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2017 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2012 року в Дрогомишлянській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №13 - розірвано. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.06.2018року позовні вимоги задоволено частково. Дозволено тимчасовий ви`їзд за межі України неповнолітній [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , без згоди її батька [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] в період з 15.07.2018 року по 15.08.2018р. включно з бабусею [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім"ї №723 від 25.07.2018року, виданої Наквашанською сільською радою Бродівського району Львівської області [PERSON] проживає за адресою: с.Микити Бродівського району Львівської області до складу сім"ї входять: батько [PERSON] , матір [PERSON] , та брат [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , жителя с.Микити від 26.07.2018року, складеного комісією у складі секретаря, діловода і депутата Наквашанської сільської ради, в результаті обстеження встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір"ю [PERSON] , батьком [PERSON] та братом [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої Домажирською сільською радою Яворівського району Львівської області №237 06 березня 2020року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у складі сім"ї: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] . З довідки, виданої директором суботньої школи "Стожари" [PERSON] 17.02.2020року вбачається, що [PERSON] є ученицею української суботньої школи "Стожари" м.Мостолес, Іспанія. Відповідно до довідки, виданої директором суботньої школи "Стожари" [PERSON] 17.02.2020року вбачається, що [PERSON] дійсно працює вчителем початкових класів в українській суботній школі "Стожари" м.Мостолес, Іспанія. З висновку Яворівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 25.01.2021року, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , вбачається, що [PERSON] категорично заперечив заяву щодо позбавлення його батьківських прав відносно своєї дитини. Покликався на те, що він любить доньку і бажає приймати участь у її вихованні. Через особисті конфлікти з позивачкою, матір"ю дитини, він не зміг часто бачитися з дитиною, тому він звертався за графіком побачень до органу опіки та піклування. Крім цього, орган опіки покликається на те, що 12.06.2018 року рішенням Яворівського районного суду [PERSON] було надано дозвіл на 30-денний виїзд малолітньої [PERSON] на відпочинок за кордон, проте мати з дитиною у вказаний період часу не повернулась, а залишилась проживати в Іспанії. Тим самим позбавили його права як батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. На контакт колишня дружина не іде, по телефону з донькою спілкуватись у нього немає можливості, у зв`язку з ним [PERSON] припинив в один період сплачувати аліменти на утримання дитини. З врахуванням наведеного Яворівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за даних обставин є недоцільним та передчасним. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У ст.150 Сімейного Кодексу України закріплені, наступні обов`язки батьків по вихованню дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав У статті 164 Сімейного кодексу України є вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.166СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою,яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька(матері0 так і для дитини. З п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» слідує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнанихнорм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський Суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2012року(заява№31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. В судовому засіданні недоведено факт самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а навпаки, наведені факти свідчать про інтерес батька до дитини, бажання брати участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. В матеріалах справи не має жодних доказів, які б підтвердили факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки. Крім цього, суд звертає увагу на те, що 12.06.2018 року рішенням Яворівського районного суду [PERSON] було надано дозвіл на 30-денний виїзд малолітньої внучки [PERSON] на відпочинок за кордон до матері, проте [PERSON] рішення суду не виконала, після визначеної дати в судовому рішенні малолітню Пасічник в Україну не повернула. Дитина залишилась проживати з позивачкою [PERSON] в Іспанії по даний час, чим позбавила відповідача як батька права у вихованні та спілкуванні з дитиною. Що стосується покликання позивача на те, що у відповідача наявна заборгованостіь по сплаті аліментів у ВП №53936634 від 16 березня 2020року за виконавчим листом №460/5303/16-ц від 11 травня 2017року, виданного Бродівським районним судом Львівської області, в розмірі 30620грн 97коп., то як встановлено в судовому засіданні така заборгованість відповідачем сплачена, що не заперечується позивачем та підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах по ВП №53936634 від 01 червня 2021року, наданих державним виконавцем Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мартин К.М. Враховуючи вищевикладене підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, «що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини». На підставі наведеного,

Outcome: dismissed