Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач вказує в заяві від 23 вересня 2014 року, що 8 квітня 2008 року сторони уклали кредитний договір № ROB0GA00000060. Згідно умов договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 26 425 доларів США на термін до 8 квітня 2013 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, а саме шляхом надання щомісячних платежів, які складаються із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат за договором. Позивач зобов'язання з надання відповідачу кредиту за договором виконав у повному обсязі, надавши його в розмірі, передбаченому кредитним договором, що відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. Відповідач не надав банку своєчасно кошти на погашення заборгованості та в порушення вимог ст. ст. 509,526,1054 ЦК України свої зобов'язання за вказаним договором не виконав. Станом на 21 серпня 2014 року [PERSON] має заборгованість перед банком - 91 420,74 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом - 22 764,94 доларів США, по процентах за користування кредитом - 6 806,31 доларів США, по комсії за користування кредитом - 506, 29 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 56 971, 67 доларів США, зі штрафів відповідно до умов договору: 19,07 доларів США (фіксована частина), 4 352, 46 доларів США - (процентна складова). На підставі ст. ст. 525-527,530,1054 ЦК України просить стягнути з відповідача суму заборгованості по кредитному договору - 91 420,74 доларів США та судові витрати - 3 654 гривні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] в повному обсязі підтримав заявлені банком позовні вимоги. Пояснив що наявність судового рішення про звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки за договором на забезпечення виконання цього ж зобов'язання, яке набрало законної сили, про що в запереченні на позов зазначила відповідач [PERSON], не є перешкодою для звернення банку в суд з позовом про стягнення заборгованості. Банк жодним чином не перешкоджав відповідачу проводити платежі за договором, не дивлячись на наявність у неї двох інших кредитних договорів. Про це свідчить надані нею ж квитанції і платіжні дорученння про сплату платежів за договором від 8 квітня 2008 року № ROB0GA00000060, які вона проводила у 2010-2011,2013 роках. [PERSON] з 16 грудня 2008 року допустила прострочку платежів порівняно з графіком, а в 2012 році не платила їх зовсім. Просить позов банку задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] не визнала звернутих до неї вимог на тій підставі, що згідно з п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Крім цього, вважає що перешкоди їй з боку банку в погашенні заборгованості також є однією з підстав для відмови в задоволенні позову. Просить відмовити банку в задоволенні його вимог. Вислухавши сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов КБ "Приватбанк" до [PERSON] підлягає до задоволення частково. Сторони не заперечили того факту, що 8 квітня 2008 року позивач - КБ "Приватбанк" і позичальник [PERSON] уклади кредитний договір № ROB0GA00000060 (а. с. 7-9), за яким [PERSON] отримала в банку кредитні кошти у валюті в розмірі 26 425 доларів США, та зобв'язалась вносити платежі згідно графіку погашення кредиту щомісячно: до 15 березня 2013 року в розмірі 578,88 доларів США, а до 8 квітня 2013 року - 698,12 доларів США (а. с. 10). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечила розміру своєї заборгованості по кредитному договору згідно проведеного банком розрахунку - 91 420,73 доларів США (а. с. 4-5), зазначила що у 2008 році припинила систематично вносити платежі за договором через фінансову кризу в державі та падіння курсу долара. З наданих відповідачем квитанцій та платіжних доручень (а. с. 38-40) відомо, що окремі платежі в розмірах менших від передбачених в договорі [PERSON] вносила також у 2011 році та 2013-2014 роках, в тому числі 25 жовтня 2013 року - 500 гривень, 12 грудня 2013 року - 96,73 доларів США та 3 лютого 2014 року - 176,84 доларів США, коли з її пояснень банк не прймав їх від неї. Це спростовує наведені нею пояснення про неможливість здійснення платежів по договору. Що стосується її покликання на п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", то суд зазначає, що вказане роз'яснення не містить заборони для кредитора у разі невиконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки подавати до суду позов про стягнення заборогованості за кредитним договором та регламентує повноваження позивача при зверненні до суду за наявності договору іпотеки при умові, що позичальник і іпотекодавець є різними особами. Згідно з ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Рішенням Березнівського районного суду від 19 квітня 2010 року за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру по вул. Назарука 2,4 в м. Березне Рівненської області для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору від 8 квітня 2008 року № ROB0GA00000060. А частиною другою статті 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. При стягненні заборгованості з відповідача [PERSON] суд виходить з вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, згідно з якою якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності ж з ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стягнення пені з позичальника у разі прострочення погашення заборгованості по кредиту передбачено сторонами в п.5.1 договору від 8 квітня 2008 року. Поряд з цим, задовольняючи позов в цій частині частково, суд зазначає, що банком нарахована сума заборгованості по договору, в якій пеня становить 56 971 долар 67 центів, що значно перевищує суму основної заборгованості за кредитом - 22 754 долари 94 центи. Розмір пені лише за останній рік перед зверненням до суду банк нарахував в розмірі 22 579,87 доларів США. А згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. До інших обставин, які мають істотне значення суд відносить наявність на утриманні відповідача [PERSON] чотирьох малолітніх дітей, що встановлено в судовому засіданні. З врахуванням наведеного суд зменшує розмір нарахованої [PERSON] банком пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором з 56 971,67 доларів США до 5 000 доларів США. В цьому зв'язку суд враховує правову позицію Верховного Суду України в справі № 6-100цс/14 від 3 вересня 2014 року, згідно з якою частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 3 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Суд покладає на відповідача судові витрати банку - сплачений ним судовий збір в розмірі 3 654 гривні, що позивач довів платіжним дорученням від 15 вересня 2014 року № ВОК35В0ВGL (а. с. 1).

Outcome: partial