Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

до Кремінського районного суду Луганської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця», третя особа: АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення [PERSON] », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Кремінського\~районного суду\~Луганської області\~від 12\~грудня 2019\~року по\~справі 414/2785/19\~було вирішено\~скасувати наказ\~директора філії\~«Центр управління\~промисловістю» Акціонерного\~товариства «Українська\~залізниця» від\~03\~вересня 2019\~року №\~222-ос/тр\~про звільнення\~мене з\~посади начальника\~виробничого підрозділу\~«Крюківський кар`єр»\~філії «Центр\~управління промисловістю»\~акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~та поновити\~мене на\~посаді начальника\~виробничого підрозділу\~«Крюківський кар?єр»\~філії «Центр\~управління промисловістю»\~акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~з 07\~вересня 2019\~року.\~ Після\~отримання рішення\~суду,\~наказом №302-ос/тр\~від 28.12.2019\~року було\~скасовано наказ\~філії «ЦУП»\~AT\~«Укрзалізниця» від\~03.09.2019\~року №222-ос/тр\~«Про звільнення\~ [PERSON] »\~та другим\~пунктом цього\~ж наказу\~було поновлено\~мене на\~посаді начальника\~виробничого підрозділу\~«Крюківський кар`єр»\~філії «Центр\~управління промисловістю»\~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~з 07\~вересня 2019\~року. Того ж дня 28.12.2019року, всупереч законодавству і рішенню суду, наказом №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення [PERSON] » позивача було знову звільнено з 07 вересня 2019 року, тобто звільнено «заднім» числом. Позивач зазначає, що жодних розрахунків з ним після чергового звільнення проведено не було та повідомлень щодо виплати не надходило. Виплат заборгованості за вимушений прогул проведено також не було. Крім того, позивача до тепер не ознайомили з наказом про звільнення, тобто не було дотримано порядку звільнення з роботи, що є підставою для визнання наказів про звільнення незаконними та поновлення на роботі. Позивач звертався до роботодавця з листом про добровільне, належним чином виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року, проте це було проігноровано. Позивач в повному обсязі не погоджується з підставою звільнення, оскільки коло суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовувати додаткова підстава звільнення, яка передбачена п, 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, обмежено виключно керівниками. Його було звільнено з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Тобто з підприємства, яке згідно витягу з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань навіть не є окремою юридичною особою, а є підрозділом, філії яка входить до складу АТ «Українська залізниця». З огляду на зазначене просить касувати наказ №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення [PERSON] », поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн., стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області від 11.02.2021 року зазначений позов було залишено без руху та надано позивачу час на усунення недоліків. 19.03.2021 року на адресу Кремінського районного суду Луганської області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а 25 березня 2021 року уточнена позовна заява, згідно якої позивач просить скасувати наказ №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення [PERSON] »; поновити його на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період вересень 2019 вересень 2020 року у сумі 185010,72 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.; стягнути судовий збір. 26 березня 2020 року ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області відкрито провадження та призначено судовий розгляд. 24 травня 2021 року хвалою Кремінського районного суду Луганської області було відкладено судовий розгляд на 01 червня 2021 року та вирішено питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з представником відповідача. Відповідач філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» скористався своїм правом на подання відзиву, в якому зазначив, що начальник виробничого підрозділу філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця», зокрема ВП «Крюківський кар?єр» призначається та звільняється виключно директором філії, а тому доводи позивача є необґрунтованими. Також вважає необґрунтованою вимогу про стягнення моральної шкоди. Позивач надав заперечення на відзив, згідно яких зазначив, що представником відповідача не було доведено наявність повноважень на представництво інтересів юридичної особи; обов`язковою умовою для застосування п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України,як підстави для звільнення, є встановлення юридичного факту - припинення повноважень посадових осіб. Вважає твердження представника відповідача щодо необґрунтованості моральної шкоди безпідставним, оскільки його необґрунтовано звільнили, що потягло для нього матеріальні втрати. Відповідачем не було надіслано йому відзиву. Позивач [PERSON] , який був присутнім в декількох судових засіданнях, підтримав позовні вимоги згідно змісту позовної заяви та заперечень на відзив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, раніше клопотав про проведення судового засідання в режимі відео конференції, проте в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень не надав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] , наказом №291-ос/тр від 28.12.2018 року, 29.12.2018 року його було призначено на посаду начальника виробничого підрозділу Крюківський кар`єр філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» в порядку переведення з апарату управління філії «ЦУП». Наказом №50/ос від 03.09.2019 року у [PERSON] було припинено повноваження посадової особи п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП та звільнено з посади начальника (а.с.96). Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] є посадовою особою в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначені положення законодавства України надають право власнику або уповноваженому ним органу розірвати трудовий договір на підставі припинення повноважень посадовою особою. Разом з тим, [PERSON] з 03 по 06 вересня 2019 року перебував на лікарняному, тож його звільнення (03.09.2019 року) відбулося в період перебування його на лікарняному, що є порушенням вимог КЗпП. У зв`язку з чим, судом було позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково, наказ директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 03 вересня 2019 року №222-ос/тр про звільнення [PERSON] з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» скасувати; поновити [PERSON] на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`Єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року, у задоволенні інших вимог відмовлено. У своєму рішенні суд зазначив, що погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач є посадовою особою і на нього розповсюджуються вимоги п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначене рішення оскаржене позивачем не було. (а.с.7-11). Відповідно до наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №302-ос/тр від 28.12.2019 року наказ філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» від 03.09.2019 року №222-ос/тр «Про звільнення [PERSON] » було скасовано, поновлено [PERSON] на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року» (а.с.12). Таким чином, на виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, відповідачем було поновлено [PERSON] на роботі з 07 вересня 2019 року. Згідно до наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №303-ос/тор від 28.12.2019 року, [PERSON] було звільнено з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» 07 вересня 2019 року в зв`язку з припиненням повноважень посадової особи, п.5 ст.41 КЗпП (а.с.27). Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст.41 КЗпП, крім підстав, передбачених\~статтею 40\~цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, зокрема, припинення повноважень посадових осіб. Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог\~частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених\~пунктами 2\~і\~3 частини першої\~цієї статті, - також вимог\~статті 43\~цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 07 квітня 2015 року № 289-VIII було доповнено п.5 ч.1 ст.41 вказаного Кодексу. Правові норми, що містяться у ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України свідчать про те, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбуватися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобігання негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивілістичним, оскільки до цих відносин не може застосуватися модель «роботодавець працівник» властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством. Таким чином, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів. Тому суд не погоджується з доводами позивача про те, що він не є посадовою особою і на нього не розповсюджуються вимоги вказаної правової норми. Як вбачається з наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №303-ос/тор, він датований 28.12.2019 року, а звільнення позивача за ним було здійснено датою 07 вересня 2019 року, тобто датою, що є раніше дати наказу. Відповідно до рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, у період з 03 по 06 вересня 2019 року [PERSON] перебував на лікарняному. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 24 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V, передбачено, що усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Згідно п. 24 частини ІІ Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі. При вирішенні справи суд враховує позицію Верховного суду у справі №273/212/16-ц від 23.01.2018 року, відповідно до якої з урахуванням вимог\~трудового законодавства\~у справах,\~у яких\~оспорюється незаконність\~звільнення,\~саме відповідач\~повинен довести,\~що звільнення\~відбулося без\~порушення законодавства\~про працю. При цьому законність звільнення за\~пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України\~обумовлюється лише правозгідністю рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. На підставі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про незаконність звільнення [PERSON] , з порушенням вимог Кодексу законів про працю України, з огляду на що, позовні вимоги позивача про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року ""Про звільнення [PERSON] та поновлення його на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як вбачається зі змісту ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, повторне звільнення працівника датою, що є раніше ніж дата рішення про його поновлення, є незаконним, оскільки працівник вважається поновленим на роботі з дати, що зазначена в рішенні суду по мінімальну можливу дату дату наказу про поновлення на роботі, оскільки рішення підлягає негайному виконанню. Таким чином, датою звільнення [PERSON] не може бути меншою, ніж 28 грудня 2020 року дати наказу про поновлення на роботі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про\~запобігання корупції"\~іншою особою,\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як зазначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Якщо протягом періоду вимушеного прогулу на підприємстві було підвищено посадові оклади й тарифні ставки (у т. ч. за посадою працівника, якого було незаконно звільнено), то згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100 проводиться коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються під час обчислення середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення посадових окладів і тарифних ставок. До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем рішення про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України), а також невидача трудової книжки звільненому працівнику, що є порушенням вимог розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 р. № 58. В обох випадках працівникові має бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Матеріали справи містять у собі дані з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] за 2019 рік, згідно яких заробіток з січня по вересень 2019 року склав 138758,07 грн., зокрема за серпень 15214,22 грн., за вересень 9643,75 грн. (а.с.32). Позивач звертав увагу суду на те, що він запитував у філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «УКЗАЛІЗНИЦЯ» публічну інформацію, зокрема бухгалтерську довідку щодо виплат керівнику виробничого підрозділу Крюківський кар?єр після 07 вересня 2019 року, проте зазначена інформація йому надана не була. Разом з тим, позивач [PERSON] не вказував, що здійснював запити до відповідача про середню заробітну плату, яка дала б змогу правильно розрахувати належні до сплати кошти у зв?язку з вимушеним прогулом, жодних клопотань з приводу витребування зазначеної інформації у відповідача суду не заявляв. Частинами 1\~ 4\~ст.\~12\~ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України \~суд не\~може збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи,\~крім витребування\~доказів судом\~у випадку,\~коли він\~має сумніви\~у добросовісному\~здійсненні учасниками\~справи їхніх\~процесуальних прав\~або виконанні\~обов`язків щодо\~доказів,\~а також\~інших випадків,\~передбачених цим\~Кодексом. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-якого розрахунку середнього заробітку позивача або даних, необхідних для здійснення цього розрахунку судом, ненадання такої інформації позивачем суду та не заявлення ним клопотань про витребування зазначеної інформації у відповідача або інших осіб, суд позбавлений змоги на підставі наданих учасниками справи доказів правильно розрахувати середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Також, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. За правилом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. У даному випадку обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З огляду на встановлені судом обставини, а саме незаконності звільнення [PERSON] , якому передувало також незаконне звільнення позивача, суд вважає доведеними підстави, що свідчать про моральні страждання позивача по справі, оскільки кожній людині гарантоване право на працю та отримання заробітної плати за її результатами. Разом з тим, суд вважає за необхідне зменшити розмір морального відшкодування до 10000,00 грн., оскільки саме така сума буде достатньою для компенсації позивачу його моральних страждань. Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін. Передбачений ст. 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. З огляду на те, що позивач до цього часу не ознайомлений з наказом та не отримав його копію, суд не вбачає порушення строку, що передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Відповідно до п. п.1, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі з 07.09.2019 року. Судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Судом було задоволено частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 235010,72 грн., а саме у розмірі 10000,00 грн., а тому стягненню підлягає 100,00 грн., а саме (10000 / 235010,72 * 100% = 4,25% х 2350,11), а також задоволено вимогу немайнового характеру, судовий збір за яку законом передбачено у розмірі 908,00 грн., а разом стягненню підлягає 1008,00 грн. судового збору. З огляду на зазначене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial