Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернулася ся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2012 р. за її батьком [PERSON] , як за спадкоємцем за законом першої черги , визнано право на право на земельну частку ( пай ) , розміром 4.42 га , розташованої на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та належала [PERSON] , померлій 03.04.1996 р. . Дана земельна ділянка ( пай ) належали їй на підставі сертифікату , серії ДП № 0294584 . Згідно розпорядження голови Петропавлівської РДА № Р-760-12 від 28.12.2012 р. передано гр. [PERSON] , власнику сертифікату на земельну частку ( пай ) колишнього КСП " Зоря " , площею 4.505 га та надано дозвіл на виготовлення Державного акту на право власності на землю , відповідно дл додатку. 14.01.2013 р. її батько помер . Її родинні відносини з померлим підтверджуються свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. 01.12.2009 р. батько склав заповіт , яким зробив заповідальне розпорядження на її ім"я . Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-120573 від 25.01.2018 р. земельна ділянка відноситься до земель с/г призначення для ведення товарного с/г виробництва , розміром 4.5050 , кадастровим номером - 1223882500:04:001:0653 , розташована на території Миколаївської сільської ради. Постановою приватного нотаріуса від 30.01.2018 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність у неї правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру . Просить суд визнати за нею - [PERSON] , [INFO] , і.п.н. - [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом право і право на земельну частку ( пай ) розміром 4.42 га без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості ) із земель , які перебували у колективній власності КСП " Зоря" , розташованої на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та належало [PERSON] , померлій 03.04.1996 р на підставі сертифікату на земельну частку ( пай ) , серії ДП № 0294584 . У судове засідання сторони не зявилися. Надали суду заяви в яких просять суд справу заслухати у їхню відсутність. Позивач позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач позов визнає . Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню . Судом встановлено, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2012 р. позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про встановлення факту належності права спадкодавцю та визнання такого права за спадкоємцем в порядку спадкування за законом задоволено . Було прийнято наступні рішення : - встановлено факт належності [PERSON] , померлій 03.04.1996 р. право на земельну частку ( пай ) , розміром 4.42 га без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості ) із земель , які перебували у колективній власності КСП " Зоря " , розташованих на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. - визнано за [PERSON] , як за спадкоємцем за законом першої черги право на право на право на земельну частку ( пай ) , розміром 4.42 га без визначення меж цієх частки в натурі ( на місцевості ) із земель , які перебували у колективній власності КСП " Зоря " , розташованих на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та належало [PERSON] , померлій 03.04.1996 р. на підставі сертифікату на земельну частку ( пай) , серії ДП № 02944584 . Згідно розпорядження голови Петропавлівської РДА № Р-760-12 від 28.12.2012 р. передано гр. [PERSON] , власнику сертифікату на земельну частку ( пай ) колишнього КСП " Зоря " , площею 4.505 га та надано дозвіл на виготовлення Державного акту на право власності на землю , відповідно до додатку. 14.01.2013 р. дійсно помер [PERSON] ( свідоцтво про смерть серії І-КИ № 503838 ) . 01.12.2009 р. при житті [PERSON] зробив заповіт на ім"я позивача і даним заповітом зробив заповідальне розпорядження про те , що усе належне йому майно , де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося , усі майнові права та обов"язки , які належать йому на час посвідчення заповіту , а також ті майнові права та обов"язки , які належатимуть йому на день смерті заповідає [PERSON] . Факт родинних відносин померлого [PERSON] з позивачем підтверджується копіями свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про її одруження . У постанові державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори від 31.01.2018 р. зазначається , що свідоцтво про право на спадщину за заповітом гр. [PERSON] на земельну ділянку після померлого батька [PERSON] , який помер 14.01.2013 р. буде видано після подання документів , що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Тобто спадкоємцю ( позивачу ) необхідно надати нотаріусу правовстановлюючий документ та Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку . Відповідно до перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікат на право на земельну ділянку (пай), отриманий громадянином, вважається правовстановлюючим документом при реалізації його права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Сертифікати є дійсними до виділення в натурі (на місцевості) загальної площі земель, в розмірі земельної частки (паю) підприємства та видачі власникам документів підтверджуючи право власності на землю. Судом вивчалося вищевказане рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області . В мотивувальні частині вказаного рішення зазначається , що відділом Держкомзему підтверджується той факт , що на ім"я [PERSON] дійсно виготовлявся сертифікат , серії ДП № 0294584 на земельну частку ( пай ) , яка розташована на землі , що перебуває у колективній власності КСП " Зоря" , розміром 4.42 га. На думку суду дана обставина є встановленою судовим рішення , а тому не підлягає доказуванню ( ст. 82 ЦПК України ) .. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття. Крім того , за ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину . Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже , через втрату правовстановлюючого документа ( вищезазначеного сертифікату ) позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковувану земельну ділянку, яка належала за життя спадкодавцям і це є об'єктивною обставиною та позбавляє її , як спадкоємця, можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може , суд , посилаючись на вимоги ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України вважає , що є достатні підстави для поновлення порушених прав позивача. Таким чином, виготовлення дубліката сертифіката на земельну частку ( пай ) на даний час не передбачене законом. Тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав суд вважає обґрунтованим. Фактичне визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач надала достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтувала свій позов. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved