Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . До складу спадкового майна входить частина квартири [ADDRESS] , яка була придбана позивачем, відповідачем [PERSON] та померлою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Однак в тексті договору відсутні відомості про розмір часток, в яких була придбана вказана квартира, у з`язку з чим неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку, що належала померлій. Квартира [ADDRESS] була придбана після продажу іншої квартири. Орган опіки та піклування визначив своїм рішенням частку неповнолітнього на той час [PERSON] у праві власності на квартиру у розмірі Ѕ частини, отже позивачу та померлій [PERSON] інша Ѕ частина квартири належить в рівних частках кожній, по ј частині квартири. Невизначеність розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру перешкоджає у реалізації спадкових прав, унеможливлює оформлення спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину та державну реєстрацію права власності на квартиру. Тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила - 1/4; частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить -1/2; частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить - 1/4. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2020 відкрито провадження у справі, яке прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує протии їх задоволення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Гліб Володимирович в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив до суду лист з проханням слухати справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами, при цьому зазначив, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , була заведена 15.01.2020 , № 2/2020. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті померлої [PERSON] , який прийняв спадщину, є її дочка [PERSON] , [INFO] . Спадкове майно складається з частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.1997, однак у зв`язку із невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку, що належала померлій, неможливо. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] є донькою [PERSON] . 17.06.1981 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, прізвище дружини після одруження [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 29.05.1984 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Судом встановлено, що листом від 06.03.1997 Опікунська рада Радянської районної державної адміністрації м. Києва у відповідь на заяву [PERSON] не заперечує проти продажу третини квартири [ADDRESS] , власником якої є її неповнолітній син [PERSON] , 1981 р.н., при умові попередньої купівлі у власність [PERSON] половини трикімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 12.03.1997 [PERSON] , [PERSON] , діюча від себе та як законний представник свого неповнолітнього сина [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 18.03.1997 [PERSON] , [PERSON] , діюча від себе та як законний представник свого неповнолітнього сина [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно інформаційної довідки КП «Київське міське бюро технічної інтвентаризації» від 21.01.2020 квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О. від 19.12.1996р., № 753, та зареєстрованого в Бюро 27.03.1997 за реєстровим № 352. Згідно довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Г.В. 15.01.2020 року ним булла заведена спадкова справа № 2/2020 після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка до моменту смерті булла зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно з матеріалами справи та на підставі ст. 1261 ЦК України єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , [INFO] . 08.02.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Г.В. з заявою, в якій зазначила, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . На спадкове майно не претендує, за продовженням строку прийняття спадщини до суду звертатися не буде, не має претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на ім`я дочки померлої [PERSON] . Листом від 08.02.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Г.В. повідомив позивача про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на частку квартири, що належала померлій [PERSON] , у зв`язку із невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . В матеріалах справи наявна копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.04.2020 про відсутність відомостей про реєстрацію заборони та іпотеки на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (поточна редакція) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Відповідно до положень ст.ст. 1216- 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю ( 2006-07 ). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки Орган опіки та піклування визначив своїм рішенням частку неповнолітнього на той час [PERSON] у праві власності на квартиру у розмірі Ѕ частини квартири, отже позивачу [PERSON] та померлій [PERSON] інша Ѕ частина квартири належить в рівних частках кожній, по ј частині квартири. Отже, з огляду на викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила - 1/4; частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить -1/2; частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить - 1/4. На підставі викладеного,

Outcome: approved