Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

22 червня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної часткової власності на майно. Позивачі прохають суд стягнути з відповідача на їх користь по 82517 грн матеріальної компенсації замість права на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказали, що вони разом із відповідачем отримали у спільну часткову власність внаслідок прийняття спадщини кожний по 1/3 частці житлового будинку [ADDRESS] . Сторони не дійшли згоди щодо здійснення права користування та розпорядження спірним будинком, відповідач перешкоджає цьому, не надає доступу до нього, користується майном самостійно. Згідно висновку БТІ об"єкт за адресою: [ADDRESS] поділити неможливо, грошові кошти, замість часток позивачів, відповідач не надає. У зв`язку з вище викладеними обставинами позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25 червня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідач [PERSON] надав письмовий відзив на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначив, що вважає неналежним та не допустимим засобом доказування висновок щодо технічної можливості поділу-виділу об`єкта нерухомого майна, оскільки він не містить методів та засобів дослідження, матеріалів на підставі яких зроблено висновок про технічну не можливість поділу, відсутні посилання на застосування висновку Інструкції щодо проведення поділу виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55, відсутні відомості про те, що, до складу спірного об`єкту нерухомого майна не входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, не містить відповідей на ті питання, які можуть бути поставлені лише на вирішення експерта та інше. Відповідно до ч.1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Наявність технічної можливості або її відсутність безпосередню впливають на можливість виділу нерухомого майна в натурі, або присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні. Відсутність висновку будівельно-технічної експертизи, який підтверджує наявність технічної можливості/не можливості виділу нерухомого майна в натурі, дає підстави для висновку про те, що, позивачами не підтверджено наявність обставин, на які вони посилаються в обґрунтування заявлених ними позовних вимог. Надана позивачами копія довідки Більмацького БТІ від 06.05.2021 не є доказом, що підтверджує факт перешкоджання відповідачем користування будинком іншими співвласниками. Крім того відповідач є безробітною особою, основним джерелом його доходу є отримання орендної плати за землю, інших доходів не має, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку . Відповідач на утриманні має неповнолітню дитину. Інше нерухоме майно у власності відповідача не перебуває, окрім земельної ділянки, яка передана в оренду, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №265089798 від 08.07.2021. Сплата відповідачем вартості частки житлового будинку, належних позивачам, яка перевищує розмір його доходів за рік є для нього значною та становитиме надмірний тягар. З огляду на вищевикладене в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього на користь позивачів грошової компенсації просив відмовити. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з тих підстав, що викладені в позові, просили їх задовольнити. Представник позивача також зазначив, що позивачі не мають можливості користуватись будинком, власниками по 1/3 частці якого вони є, оскільки відповідач перешкоджає їм у такому користуванні, згоди щодо користування будинком між ними не досягнуто, що підтверджується тим , що відповідач відмовився підписувати запропоновану мирову угоду. Щодо неможливості сплати грошової компенсації замість частки у праві спільної часткової власності на майно , позивачі та їх представник зазначили, що [PERSON] знаходиться у працездатному віці, має у власності земельну ділянку, яка передана в оренду та з якої він отримує дохід у вигляді орендної плати. Згідно нормативної грошової оцінки вартість земельної ділянки складає 165255 тисяч , що дає йому можливість сплатити компенсацію за рахунок продажу земельної ділянки . Крім того у нього у власності є присадибна ділянка, з обробітку якої та ведення домашнього господарства відповідач також отримує дохід. Тому він має можливість сплатити позивачам грошову компенсацію замість частки у праві спільної часткової власності на майно . Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у їх задоволенні . Відповідач [PERSON] повідомив, що його дохід не дозволяє сплатити позивачам суму коштів у розмірі 165 034 грн., яка для нього є надмірною. Також зазначив, що він має на утриманні неповнолітню дитину, ніде не працює, на даний час він є особою передпенсійного віку, що ускладнює йому офіційне працевлаштування. Крім того, отримання орендної плати за передачу в оренди земельної ділянки є для нього і його сім"ї єдиним джерелом доходу. Іншого нерухомого майна він не має. [PERSON] пояснив, що не заперечує проти проживання позивачів у будинку, жодних перешкод їм він у користуванні будинком не чинив. Відповідач вказав, що не підписав заяву про укладення мирової угоди, оскільки при її складенні не була врахована його думка і він не погодився з запропонованим варіантом користування житловим будинком. Також у вказаній заяві не було погоджено порядок сплати коштів за утримання житлового будинку ( оплату житлово-комунальних витрат). Крім того, представник відповідача зазначила, що надана позивачами копія довідки КП «Більмацького БТІ» від 06.05.2021 не є доказом, що підтверджує факт перешкоджання відповідачем користування будинком іншими співвласниками, дана довідка носить лише інформаційний зміст. Відповідач офіційно не працевлаштований, основним джерелом його доходу є отримання орендної плати за землю, інших доходів не має, має на утриманні неповнолітню дитину, інше нерухоме майно у власності відповідача не перебуває, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Сплата відповідачем вартості частки житлового будинку, належних позивачам, яка перевищує розмір його доходів за рік є для нього значною та становитиме надмірний тягар. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження своїм вимог позивачами не надано. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.07.2020 приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Дашевською А.О., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/3 частці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Право спільної часткової власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с.8,9, 10,11). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав ( ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до звіту №0673 про незалежну оцінку спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартість складає 247 551 гривень, без ПДВ. 77571 грн.. Вартість 1/3 частки спірного житлового будинку складає 82 517 грн, без ПДВ, яку позивачі просять стягнути з відповідача на кожного . Позивачі зазначають про неможливість виділу в натурі належних їм часток ( по 1/3 частці кожному) житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тому у них виникає право на одержання від іншого співвласника грошової або іншої матеріальної компенсації вартості їх часток. На підтвердження вказаних доводів, позивачі посилаються на висновок КП "Більмацьке бюро технічної інвентаризації" щодо технічної можливості поділу-виділу об"єкта нерухомого майна від 09.06.2021. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно правового висновку Верховного суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, викладеному у постанові від 13.01.2016 року по справі № 6-2925цс15, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку ДПС України про суми виплачених доходів [PERSON] від 19.07.2021, сума доходу [PERSON] за І та ІІ квартали 2020 року відсутня інформація про доходи, в ІІІ кварталі 2020 року - дохід [PERSON] склав 14 409,94 грн. за надання земельної ділянки в оренду, інформація за IV квартал 2020 року та І квартал 2021 року відсутня. Відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім"ї від 07.07.2021 ( а.с.35). У власності відповідача [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 4,619 га, кадастровий номер 2322755100:07:002:0045, призначена для ведення особистого сільсьгосподарського виробництва, яка розташована на території Більмацької селищної ради, та згідно договору оренди землі від 11.03.2007 передана в оренду ТОВ "Україна". Інше нерухоме майно у власності відповідача , крім земельної ділянки, яка передана в оренду, не перебуває, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №265089798 від 08.07.2021 ( а.с.33,34). З досліджених доказів слідує, що відповідач [PERSON] отримує орендну плату в розмірі (станом на 2020 рік) 14 409,94 грн. , за які утримує себе та свою сім"ю, іншого нерухомого майна не має. Сплата відповідачем вартості часток житлового будинку, належних позивачам, яка перевищує розмір його доходів за рік є для нього значною та становитиме надмірний тягар. Продаж вище вказаної земельної ділянки для виплати компенсації позивачам за їх частки , позбавить відповідача [PERSON] єдиного джерела доходу для нього та його сім`ї. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Доказів неможливості користування будинком через перешкоджання відповідачем до матеріалів справи позивачами не надано. У відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні [PERSON] зазначав, що не чинив та не чинить перешкод позивачам у користуванні житловим будинком та господарськими спорудами та будівлями ( відповідно до їх часток) та не заперечує проти їх проживанні в будинку. Позивачами не доведено належними та допустимими доказами спроможності відповідача виплатити компенсацію вартості частки у нерухомому майні. Доказів неможливості користування будинком через перешкоджання відповідачем під час судового розгляду позивачами надано не було. Крім того, позивачами всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено тих обставин, на які вони посилаються як на підставу свої вимог, а саме, що виділ в натурі належних їм по 1/3 частці або спільно 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є неможливим, в зв"язку з чим у них виникає право на одержання від іншого співвласника грошової компенсації вартості їх часток. Враховуючи вищезазначене, з огляду на закріплені п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, та те, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її власників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд дійшов висновку, що виплата компенсації становитиме для відповідача надмірний тягар. За таких обставин в задоволенні позову має бути відмовлено. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з відмовою в позові, у відповідності до правил ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed