Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] 20.02.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3 особи - [PERSON], [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач є його сином, в спірній квартирі відповідач не проживає тривалий час (більше ніж шість місяців), квартиру залишив добровільно; спірна квартира належить позивачеві та третім особам на праві спільної часткової власності. Оскільки відповідач в квартирі не проживає, але залишається бути зареєстрованим за адресою спірної квартири, чим перешкоджає позивачу у повній мірі здійснювати свої права, як співвласника житла, місце фактичного проживання відповідача невідоме, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити; відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього не надходило; 3 особа - [PERSON] в судове засідання не з»явилась, своєю заявою від 04.06.2015 року не заперечувала щодо задоволення позову (а.с.28); 3 особа - [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно наданої копії свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2000 року, виданого на підставі розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 15.02.2000 року №26675 (а.с.7), квартира [ADDRESS] є приватизованою на ім»я [PERSON] (позивач), [PERSON] (дружина позивача, 3 особа), [PERSON] (син позивача, 3 особа), а також - на ім»я [PERSON] (батько [PERSON], помер [INFO]), [PERSON] (мати позивача, померла [INFO]), у рівних долях (а.с.7, 34. 35). Квартира [ADDRESS] є двокімнатною, житловою площею 29,5 кв. м, загальною площею 53,1 кв. м (а.с.5-6). Згідно довідки форми №3 від 26.12.2014 року - в квартирі №166 зареєстровані чотири особи - позивач [PERSON], [PERSON] (третя особа 1), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (третя особа 2); відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі з 14.03.2000 року (а.с.10, 33). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї (колишнього члена сім"ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як стверджує позивач [PERSON] в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] постійно більше п»яти останніх років, належного відповідачеві майна в квартирі не має, квартиру він залишив добровільно і з того часу нею не цікавиться, ніяких витрат по утриманню житла відповідач не несе; жодних домовленостей або угод між відповідачем та співвласниками квартири - щодо користування спірною квартирою, не існувало та не укладалось. Ствердження позивача [PERSON] підтверджуються поясненнями 3-ої особи - [PERSON], поясненнями 3-ої особи - [PERSON], яка просила також позов задовольнити (а.с.28), заявою-актом [PERSON] до ЖЕД-202 про не проживання відповідача [PERSON] в квартирі за місцем його реєстрації, тощо (а.с.8). Відповідачем [PERSON] будь-яких заперечень по суті справи судові не надано. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тобто позов має бути задоволений.

Outcome: approved