Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставу своїх вимог посилається на те, що відповідно до договору № 003-23038-060607 від 06.06.2007, Публічне Акціонерне Товариство "Дельта Банк" (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта") надав кредит відповідачу у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Станом на 01.02.2013 загальна сума заборгованості по договору становить 1210,14 грн., яка на даний час не сплачена, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись із даним позовом до суду. Представник позивача до початку розгляду справи подав до суду заяву в якій позов підтримав повністю, просив суду його задовольнити, справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судових засідань не з'явилася хоча про час і місце розгляду справи була завчасно повідомлена, а тому суд вважає, що оскільки відповідач не з'явилася до суду без поважних причин, про час і місце слухання справи вона була повідомлена завчасно, що підтверджується відповідними документами по справі, то на підставі ст. 224 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому суд вважає за необхідне, справу слухати за наявними у справі матеріалами з винесенням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до договору № 003-23038-060607 від 06.06.2007, "Комерційний Банк "Дельта" надав кредит [PERSON] у вигляді платіжної картки, з лімітом на рахунку в сумі 1500 грн. Відповідно до розрахунку ціни позову за договором № 003-23038-060607 від 06.06.2007 за відповідачем станом на 05.02.2013, загальна сума заборгованості становить 1210,14 грн., тіло кредиту 0,00 грн. Останній платіж відповідача проводився 17.09.2008. Виходячи з 3-ох річного строку позовної давності строк подання позову є 17.09.2011, а фактично позов подано 02.04.2012 року, тобто через 1,5 року по спливу строку позовної давності. (а.с. 54) Виходячи з вищенаведеного вбачається, що відповідач порушив свої зобов'язання за вищевказаним договором № 003-23038-060607 від 06.06.2007, втім відповідач [PERSON] надала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 266 ЦК України, застосування позовної давності до додаткових вимог, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed