Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

15.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовної заяви зазначила, що є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в якому зареєстровані син [PERSON], колишня його дружина [PERSON] та їх діти. На даний час невістка проживає за іншою адресою, фактично створила нову сім"ю. Її реєстрація порушує права як власника житла, у тому числі на власний розсуд розпоряджатися належним майном, оформити субсидію. Позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, вказала про те, що в будинку значаться зареєстрованим двоє малолітніх дітей, яких не має наміру знімати з реєстраційного обліку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явилася, 02.02.2018 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазаначила про те, що у будинку, разом з нею значаться зареєстрованими двоє малолітніх дітей:донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Спірним є право користування житловим приміщенням у виді будинку [ADDRESS] власником якого в 1/2 частині є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.11.2008, виданого виконкомом Зміївської міської ради (а. с. 13, 14). Згідно даних з домової книги, у домоволодіння [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 15-16). З копії рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.01.2017 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а. с. 12). Даними акту обстеження, складеного депутатом Зміївської міської ради [PERSON] у присутності свідків [PERSON], [PERSON] підтверджується, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] За вказаною адресоюз 03.01.2007 була зареєстрована невістка [PERSON], [INFO]. Однак, з жовтня 2016 по даний час за вказаною адресою не проживає, особисті речі у будинку відсутні (а. с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Нормою ст. 160 СК України та ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати. Фізична особа, відповідно до ст. 3 вказаного Закону має право визначати як своє місце проживання, так і місце перебування. Оскільки дитина є не досить зрілою істотою для формування своєї думки щодо визначення місця свого проживання, право на визначення місця проживання та місця перебування дитини надано перш за все батькам дитини, незалежно від того, перебувають вони у шлюбі чи ні, проживають разом чи окремо. Дитина може бути зареєстрована у місці проживання одного з батьків за їх спільною згодою, а перебувати з іншим з батьків. У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] але понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власниками житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Крім цього, із рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.01.2017 вбачається, що у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть та разом не проживають. Пленум Верховного Суду України в ч. 2 п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 "про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз"ясгив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім"ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови у цьому. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає. Частиною 2 ст. 18 Закону України "про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім"ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, судом встановлено що відповідач [PERSON] добровільно залишила спірне домоволодіння, фактично створила нову сім"ю та проживає на адний час за адресою: [ADDRESS] Відповідачем [PERSON] не спростовано вказаних обставин, не надано доказів про оплату нею комунальних послуг, та про перешкоди з боку позивачки у проживанні у спірному домоволодінні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved