Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом, у якому просив стягувати на його користь з [PERSON] аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі ј частки його заробітку (доходу), щомісячно, з дня подання позову і до закінчення навчання у квітні 2024 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. В обґрунтування позову зазначав, що відповідач у справі є його рідним батьком, шлюб між його батьками [PERSON] і [PERSON] розірваний 20 серпня 2004 року. Він (позивач) зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю. До досягнення ним повноліття його батько [PERSON] щомісячно сплачував аліменти на дитину в розмірі ј частки його заробітку (доходу). Із 14 жовтня 2019 року він, [PERSON] , навчається на першому курсі заочної форми навчання Автономної некомерційної організації вищої освіти "Московська міжнародна вища школа бізнесу "Мірбіс" (Інститут), направлення підготовки "менеджмент", шо підтверджується виданою цим начальним закладом довідкою від 13 листопада 2019 року. Строк закінчення навчання квітень 2024 року. Стипендія йому не нараховується та не виплачується. Навчається він на заочній формі навчання, працевлаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, змоги не має. У зв`язку із навчанням у нього ідуть фінансові витрати на проживання в іншому багатонаселеному пункті, канцелярські засоби, транспортні переїзди, продукти харчування, одяг. Його мати [PERSON] надає йому посильну матеріальну допомогу, проте цього недостатньо. Крім того, його матір [PERSON] є безробітною та перебуває на обліку як безробітна, тому самостійно матеріально забезпечити сина на період навчання не може. Його батько [PERSON] працює в Київській області та одержує заробітну плату, точне місце роботи відповідача та розмір його заробітної плати йому невідоме. Всупереч вимогам ст. ст. 199, 200 СК України відповідач не надає матеріальної допомоги повнолітньому синові, який навчається, хоча має можливість надавати йому посильну матеріальну допомогу у зв`язку із навчанням. 16 липня 2020 року ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області зазначену позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, передано на розгляд за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області. 03 вересня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області провадження у даній справі відкрито, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Гос В.В. подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, позов підтримують повністю, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Батечко О.І. у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, у якій просили суд розглянути справу за відсутності сторони відповідача за наявним у справі матеріалами. Позов [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, не визнають, просили суд у задоволенні позову відмовити повністю, з наведених у відзиві на позов підстав, вказуючи на те, що відповідно до положень закону відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітньому синові, який навчається на заочній формі навчання та проживає разом із матір`ю та вітчимом. У поданому до суду відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначав, що позов [PERSON] не відповідає вимогам закону та задоволенню не підлягає, додані до позову письмові документи належним чином не оформлені. Відповідно до вимог ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Надавати допомогу повнолітньому синові, який навчається на заочній формі навчання, він можливості не має, так як на його утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , якому надано статус дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, на утримання якого згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року на користь його матері [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частки його заробітку (доходу), щомісячно, що на даний час складає 1026 грн. 37 коп. Постановою державного виконавця на належне йому майно було накладено заборону на його відчуження до закінчення строку стягнення аліментів на дитину. Він, його неповнолітній син [PERSON] та дружина [PERSON] являються внутрішньо переміщеними особами із зони військових подій з міста Донецька, де зареєстровано його (відповідача) місце проживання. Тимчасово вони проживають у селі Красилівка Броварського району Київської області, свого власного житла не мають. Його дружина [PERSON] , з якою він перебуває в шлюбі, перебуває на постійному обстеженні у лікаря, системному амбулаторному лікуванні та періодично вона потребує стаціонарного лікування в залежності від тяжкості захворювання, щомісячно потребує додаткових витрат на лікування в розмірі близько 1000 грн. Згідно із довідкою № 10 від 18 січня 2021 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРАЛ БУД-СТАНДАРТ", його щомісячний дохід становить 5100 грн., що менше визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, необхідно враховувати його витрати на проїзд на роботу та в зворотному напрямку, витрати на оплату комунальних послуг за наймане житло, що становить 3725 грн. у місяць, придбання продуктів харчування та одягу. Виходячи з наведених вище обставин, враховуючи його майновий стан, прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2021 році в розмірі 2270 грн. на місяць, він, [PERSON] , фактично не може не лише повноцінно утримувати себе, але й сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який навчається на заочній формі навчання, проживає разом зі своєю матір`ю в Російській Федерації, яка є працездатною особою та одруженою з іншим чоловіком. Надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові [PERSON] у зв`язку з його навчанням він (відповідач) можливості не має, тому позов задоволенню не підлягає. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що позивач [PERSON] народився [INFO] . Його батьком є відповідач [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , шлюб між якими розірвано 20 серпня 2004 року, про що свідчать копії свідоцтв про народження та про розірвання шлюбу. [INFO] позивач [PERSON] досяг повноліття, згідно із паспортом він є громадянином Російської Федерації, зареєстрований та проживає у місті Наро-Фомінськ Московської області разом зі своєю матір`ю. 14 жовтня 2019 року позивача [PERSON] було зараховано на 1 курс заочної форми навчання до Автономної некомерційної організації вищої освіти "Московська міжнародна вища школа бізнесу "Мірбіс" (Інститут), направлення підготовки "менеджмент", строк закінчення навчання: квітень 2024 року, про що свідчать довідка цього навчального закладу від 02 червня 2020 року за № 1-вих.-350, договір про навчання № 101-05-04-136-19 від 17 вересня 2019 року. Відповідно до постанови Добропільського міського суду Донецької області від 04 червня 2002 року із відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на його сина від першого шлюбу, позивача у цій справі [PERSON] , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку до досягнення ним повноліття. 25 червня 2020 року [PERSON] подав до суду через свого представника позов до батька [PERSON] , у якому, посилаючись на те, що у зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, просив стягувати з відповідача аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі ј частки його заробітку (доходу), щомісячно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він навчається на заочній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, стипендії він не отримує. У зв`язку з навчанням у нього йдуть витрати на проживання, канцелярські засоби, транспортні переїзди, продукти харчування, одяг. Його матір, з якою він проживає, надає йому посильну матеріальну допомогу, проте цього недостатньо. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведеного, однією з обов`язкових умов стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання та у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, є наявність в їхніх батьків можливості надавати їм таку матеріальну допомогу. Суд встановив, що з 09 жовтня 2004 року відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року, ухваленого у цивільній справі № 361/2739/19, що набрало законної сили, з відповідача [PERSON] на користь його дружини [PERSON] стягуються аліменти на їхнього неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частки від усіх видів його доходів з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідач [PERSON] , його дружина [PERSON] , неповнолітній син [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами. Останньому розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 15 квітня 2019 року за № 155 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Зареєстрованим місцем їхнього проживання є адреса: [ADDRESS] . На даний час фактичним місцем проживання/перебування зазначених вище трьох осіб є адреса: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 10 від 18 січня 2021 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРАЛ БУД-СТАНДАРТ", відповідач [PERSON] працює у даному товаристві з 24 вересня 2019 року, його щомісячний сукупний дохід становить 5100 грн., утримання - 994 грн. 50 коп., сума до виплати 4105 грн. 50 коп. Згідно із наданих відповідачем копій медичних документів (виписки з історії хвороби, заключення та довідки лікаря кардіолога) вбачається, що [PERSON] протягом тривалого часу хворіє, діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст., 3 група ризику та виразкова хвороба 12-палої кишки; гіпертонічна хвороба прогресує. За призначенням лікаря відповідачу рекомендовано постійно приймати препарат "вальсакор", вартість якого відповідно до чеку становить 187 грн. Крім цього, дружина відповідача [PERSON] відповідно до наданих суду документів теж хворіє та потребує матеріальної допомоги від чоловіка. Через незаконну, тимчасову окупацію Російською Федерацією території України, сім`я відповідача [PERSON] змушена була залишити постійне місце проживання у місті Донецьк. Власного житла за фактичним місцем проживання останній не має, тому вони змушені наймати житло. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Доказів того, що [PERSON] у зв`язку з навчанням на заочній формі в Автономній некомерційній організації вищої освіти "Московська міжнародна вища школа бізнесу "Мірбіс" (Інститут) потребує матеріальної допомоги, суду позивачем не надано, до позовної заяви таких доказів не додано. Сам лише факт навчання повнолітнього сина, за відсутності доказів потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, не може бути підставою стягнення аліментів з батька. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд також враховує матеріальне становище (розмір заробітної плати) та стан здоров`я [PERSON] , наявність у нього на утриманні неповнолітнього сина від другого шлюбу, стан здоров`я дружини відповідача, інші обставини, що мають істотне значення для справи, зокрема, той факт, що сім`я відповідача [PERSON] через тимчасову окупацію міста Донецьк змушена була залишити постійне місце проживання та вибути на інше місце проживання, де вони винаймають житло. Наведені вище обставини у своїй сукупності, свідчать про відсутність у відповідача [PERSON] реальної можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові від попереднього шлюбу позивачу [PERSON] у зв`язку з його навчанням на заочній формі навчання. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений [PERSON] позов про стягнення з [PERSON] аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивачем у суді не доведений, належних доказів щодо потреби в матеріальній допомозі від батька у зв`язку з навчанням на заочній формі навчання позивачем суду не надано, реальна можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, який продовжує навчання, у відповідача відсутня, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed