Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

18 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення загальних зборів засновників від 1 серпня 2016 року позивачку [PERSON] призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕУ ЕНЕРГО» на чотирьохгодинний робочий день на 0,5 ставки з оплатою праці відповідно до штатного розкладу починаючи з 2 серпня 2016 року. 2 серпня 2016 року між нею та відповідачем було укладено контракт №2 згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання, у встановлені в Товаристві терміни у повному обсязі виплачувати встановлений штатним розписом та цим контрактом посадовий оклад в сумі, що дорівнює 2525,00 гривень на місяць. Рішенням загальних зборів учасників від 30.06.17 року №47 було збільшено посадовий оклад позивача до 12650,00 грн на місяць. Також з квітня 2019 року було збільшено основну заробітну плату позивача на 11500,00 грн шляхом виплати їй щомісячно премії. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2020 рок. по справі №127/4350/20, яке було залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду, було задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕУ ЕНЕРГО» та стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 69000,00 грн. Під час розгляду справи судами було встановлено, що виплати які здійснювались щомісячно за погодженням з засновниками у вигляді премії фактично є основною заробітною платою. Незважаючи на це, засновники товариства відмовляються вносити відповідні зміни до штатного розкладу товариства. Внаслідок цього станом на лютий 2021 року утворилась заборгованість по зарплаті в розмірі 138000,00 грн в період з лютого 2020 року по лютий 2021 року. За вказаних обставин, позивач звернулася до суду з позовом у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 138000,00 грн та судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи в судове засідання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року залучено до участі в справі в якості\~третьої особи\~без самостійних\~вимог на\~предмет спору,\~на стороні\~відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ДРАЙВ». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2021 року задоволено заяву представника третьої особи Семенчук Оксани Антонівни про відвід головуючого судді Антонюка В.В. та передано дану справу для здійснення автоматизованого розподілу відповідно до ст. 33 ЦПК України. 17 травня 2021 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано на розгляд судді Шаміній Ю.А. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2021 року суддею Шаміною Ю.А. прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено судове засідання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року у задоволенні клопотання представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ДРАЙВ» Семенчук Оксани Антонівни про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у цивільній справі відмовлено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища». Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» не скористався. 11 травня 2021 року третя особа ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» подала пояснення (вх. №31803) згідно яких вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 138000,00 грн, що нібито виникла за період з лютого 2020 року по лютий 2021 року, позивачем до матеріалів позовної заяви не додано будь-яких документів, які б підтверджували факт наявності заборгованості по заробітній платі в розмірі 138000,00 грн, що вказує на безпідставність тверджень позивачки щодо наявності заборгованості із заробітної плати. Зазначили, що протоколом №47 Позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АУЕ ЕНЕРГО» від 30.07.2017 року було встановлено посадовий оклад директора, нових рішень загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю «АУЕ ЕНЕРГО» не приймалось. Пояснили, що виплачувана позивачу премія не може вважатись частиною основної заробітної плати, оскільки розмір премії погоджувався окремо кожного місяця. Таким чином, третя особа вважає, що виплата позивачу у розмірі 11500,00 грн відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, оскільки не передбачена штатним розписом, не визначена законодавством України та/чи нормативними документами підприємства, а її виплата погоджувалась окремо кожного місяця за результатами діяльності директора. Зауважили, що у період з лютого 2020 року по лютий 2021 року позивачка не зверталась із відповідними листами до учасників ТОВ «АУЕ ЕНЕРГО» про погодження їй премій. У серпні 2019 року ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» не було погоджено виплату позивачу премії. Вказали, що позивачем допускалось систематичне неналежне виконання зобов`язань, що вбачається із рішень Господарського суду Вінницької області від 08.12.2020 року у справі №902/959/19, від 12.11.2020 року у справі №902/732/20, від 04.03.2020 року у справі №902/1054/19, від 19.03.2020 року у справі №902/65/20. З огляду на викладене третя особа вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. 30 вересня 2021 року третьою особою ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища» подано пояснення (вх. №69274) у яких вказали, що вважають позовні вимоги законними та обґрунтованими. Зазначили, що із твердженням позивача, що сплата вищезазначених сум не залежала від підсумків роботи за певний період, порядок її виплати не регулювався, спеціальними системами та положеннями, вона була виплатою в рамках грантів компенсаційною чи іншою грошовою або матеріальною виплатою, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми, а також дана виплата не була винагородою за працю понад установлені норми за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці та не включала доплати, надбавок, гарантійні і компенсаційні виплати. Зауважили, що ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» у своєму листі №84 від 04.10.2019 року зазначило, зокрема те, що здійснення щомісячних доплат (виплат) працівникам ТОВ «АУЕ ЕНЕРГО» не є заохоченням, а виробничими преміями, які є різновидом додаткової заробітної плати. В зв`язку з чим невиплата даних сум без попередження працівників про погіршення умов оплати праці буде порушенням чинного трудового законодавства. Вказали, що хоча і щомісячна доплата директору товариства здійснювалась на підставі рішення засновників з призначенням платежу «премія», проте, ні в рішенні засновників, ні в будь-якому іншому внутрішньому документі підприємства не зазначались умови її виплати або умови на підставі яких директор може бути позбавлений таких виплат або розмір їх може бути зменшено, що в свою чергу свідчить про те, що дана сума є додатковою заробітною платою. Разом з тим вказали, що зазначені обставини були встановлені Вінницьким міським судом Вінницької області при розгляді справи №127/4350/20. З огляду на викладене просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Зінченко А.А., посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» Сидоріна М.В. та адвокат Семенчук О.А. зазначили, що підстави для задоволення позову відсутні. Адвокат Семенчук О.А. пояснила, що доплата здійснювалась саме як премія, між сторонами існувала домовленість про її щомісячне погодження. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що рішенням загальних зборів засновників від 01 серпня 2016 року призначено на посаду директора ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» за сумісництвом [PERSON] на чотирьохгодинний робочий день, на 0,5 ставки, з оплатою праці відповідно до штатного розкладу, починаючи з 2 серпня 2016 року, що підтверджується копією протоколу №29 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕУ ЕНЕРГО» від 01 серпня 2016 року. В прийнятті рішень по питаннях порядку денного приймали участь учасники, яким належить 100% статутного капіталу ТОВ "АЕУ ЕНЕРГО", а саме: ТОВ "ЕКО-ДРАЙВ" та ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища» ( а. с. 13-17). 02 серпня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» укладено контракт №2 з керівником підприємства, згідно якого роботодавець (відповідач у даній справі) взяв на себе зобов`язання своєчасно, у встановлені в Товаристві терміни у повному обсязі виплачувати директору встановлений штатним розписом та цим контрактом посадовий оклад в сумі, що дорівнює 2525,00 гривень на місяць (п.п. 3.2.1. цього Контракту) (а.с. 3-11). Як вбачається із довідки №3 від 04.02.2021 року виданої ТОВ «АУЕ ЕНЕРГО» [PERSON] працює в ТОВ «АУЕ ЕНЕРГО» з 01.08.2016 року та на момент видачі даної довідки займає посаду директора, загальна сума доходу за період з 01.04.2019 року по 31.01.2021 року становить 272777,94 грн (а.с 12). Згідно розрахункових листків [PERSON] у період з квітня 2019 року по липень 2019 року було здійснено нарахування у виді премії по 11500,00 грн щомісяця, водночас у грудні 2020 року було здійснено нарахування заборгованості по заробітній платі по 11500,00 грн за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, а також за січень 2020 року (а.с. 87-88), що також підтверджується випискою з карткового рахунку клієнта [PERSON] за період з 01.10.2020 по 03.02.2021 (а.с. 89-90). Як вбачається із внутрішнього листування, зокрема із листів адресованих директору ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» Абрамчук О.В. від 03.10.2019 року, директору ТОВ «СУНП «АЕТЗНПС» Майсенеру Й.Ш. від 04.10.2019 року, між учасниками Товариства було досягнуто домовленостей щодо здійснення щомісячних доплат працівникам у вигляді премії (а.с. 132-133). Водночас, згідно листа директора ТОВ «СУНП «АЕТЗНПС» Майсенер Й.Ш. від 17.10.2019 року, адресованого директору ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» [PERSON] , пропонувалось врегулювали виплату виробничих премій, шляхом прийняття відповідного рішення загальними зборами (а.с. 132-136). Відповідно до\~стаття 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. В частині другій цієї статті вказується, що і конкретні розміри надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Аналогічні вимоги містяться в ст. 15 Закону України «Про оплату праці». Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). В Методичних рекомендаціях щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій, які рекомендовані Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.01.2003 №23, які розроблені з метою надання практичної та методичної допомоги підприємствам та організаціям щодо розробки та впровадження найбільш ефективних систем матеріального стимулювання праці, розкривається зміст поняття «винагорода», «премія» та «надбавки та доплати». Так, відповідно до згаданих Методичних рекомендацій, винагорода - це будь-яка одноразова, періодична або щомісячна матеріальна (грошова чи натуральна) виплата працюючому на підприємстві, відповідно до показників та умов цієї виплати, визначених підприємством. Премія - основний вид додаткової, понад основну заробітну плату, винагороди, яка виплачується працівникам за результатами їх трудової діяльності та виробництва в цілому за показниками та умовами оцінки цих результатів, визначеними підприємством. Надбавки та доплати - це законодавче гарантовані або нормативно (постанови Уряду, угоди та договори) обумовлені виплати працівникам понад їх основну заробітну плату, які пов`язані з особливостями та умовами праці, а також особистими якостями працівників. Згадані в рекомендаціях поняття, узгоджуються з поняттям «структура заробітної плати», яке розкривається в ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до якої входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Матеріальне стимулювання праці - це засіб забезпечення матеріальних потреб працюючих у залежності від результатів їх колективної та індивідуальної праці через систему законодавчих, нормативних, економічних, соціальних та організаційних чинників і заходів, пов`язаних з виробництвом. Матеріальне стимулювання праці в Методичних рекомендаціях розглядається в аспекті створення систем додаткової до основної (тарифної) заробітної плати винагороди працівникам за перевищення планових або нормативних рівнів показників індивідуальної та колективної виробничої та управлінської діяльності, а також кінцевих результатів роботи структурних підрозділів\~або підприємства в цілому. Системи матеріального стимулювання праці працівників підприємств за їх роллю, призначенням (напрямами стимулювання) можна поділити на декілька груп, однією з яких є системи матеріального стимулювання\~через пряме підвищення заробітної плати, до яких належать, зокрема, система матеріального стимулювання працівників управлінської ланки, побудовані на "оцінці заслуг" з урахуванням їх особистого внеску в підвищення ефективності економічної або фінансово-господарської діяльності підприємства, та система доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів та використання підвищених тарифних ставок за конкретні показники особливостей праці або особисті професійні та ділові якості працівників, які безпосередньо впливають на результати роботи працівника, структурного підрозділу або підприємства в цілому. Суд враховуючи, що у відповідача відсутні будь-які акти (колективний договір, положення про преміювання, положення про оплату праці), якими було б визначено умови та порядок виплати премій, і що щомісячна виплата в розмірі 11500,00 грн не регулювалась спеціальними системами, положеннями або її виплата залежала від підсумків роботи позивача за певний період, дійшов до висновку, що засновники Товариства, своїми домовленостями, фактично збільшили розмір основної заробітної плати. Оскільки, преміювання директора Товариства не передбачено ні Контрактом, за яким вона працювала, ні Статутом Товариства, доплата до заробітної плати в розмірі 11500,00 грн не є премією. Разом з тим, засновниками Товариства, в порядку передбаченому Статутом, не було прийнято відповідне рішення про преміювання директора. Також, в Товаристві не утворювався будь-який уповноважений орган на представництво трудового колективу, в тому числі і орган профспілкової організації. Крім того, відповідачем не спростовано, що питання преміювання не погоджувалось в порядку передбаченому ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України "Про оплату праці". Домовленість між ними про здійснення доплат в цьому розмірі була не затвердженою, а отже, про її зміст відомо лише їм, а відтак, на підставі документів, які є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що основним наміром здійснення вказаної доплати було збільшення розміру заробітної плати. Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості по\~заробітній платі\~є обґрунтованим\~та підлягає\~задоволенню. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, то суд звертає увагу, що відповідно до положень ч. 1, п.п. 1,4 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1-4 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу таких судових витрат учаснику справи необхідно подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, у підтвердження здійсненної правничої допомоги, необхідно долучати детальний опис робіт й розрахунок погодинної вартості правничої допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правничої допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правничої допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Як слідує з матеріалів справи, до суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано лише договір про надання правничої допомоги від 06.02.2020 року, а також рахункову квитанцію серії ААОА №621472 від 16.02.2021 на суму 3000,00 грн. При цьому суд, звертає увагу на те, що у договорі про надання правничої допомоги від 06.02.2020 року сторонами не досягнуто згоди про фіксований розмір гонорару. Надані позивачем докази є недостатніми для визнання витрат такими, що відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а тому суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат не можна визнати обґрунтованим та доведеним. Відповідно, такі понесені витрати не можуть бути стягнуті з іншої сторони. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1380,00 грн, від сплати якого при зверненні до суду був звільнений позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved