Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач є її племінником, за вказаною адресою зареєстрований з 2008 року, але з 2014 року не проживає за відбування покарання в Арбузинській ВК № 83. Реєстрація відповідача перешкоджає їй розпорядитися своєю власністю. Оскільки, в добровільному порядку відповідач не має можливості знятися з реєстраційного обліку з будинку, позивач звернулася до суду з даним позовом. У судове зсідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача [PERSON] подала суду заяву про слухання справи у її та відповідача відсутність, позовні вимоги підтримали, просили не стягувати судові витрати з відповідача (вх. № 3104/20-вх. від 15.05.2020). Відповідач також надіслав на адресу суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, послався на неможливість вирішення спору у позасудовому порядку за відсутності паспорту громадянина України (вх. ЕП-860/20-вх. 15.05.2020). У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Коваль Ю.В. 08 жовтня 2019 року та зареєстрованого у реєстрі за № 865, належить житловий будинок [ADDRESS] . На підтвердження такого позивачем надано також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184040694 від 08 жовтня 2019року (а.с. 5-7). Так, у вище вказаному жилому будинку з 05 червня 2008 року прописаний відповідач - племінник позивача, [PERSON] , [INFO] , про що свідчить довідка Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області № 1154 від 18 грудня 2019 року та № 77/01-4.5/20 від 04 лютого 2020 року (а.с. 10, 14). Актом депутата Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Полосухіної О.М. від 19 грудня 2019 року, затвердженого сільським головою Петрухіною В.П., посвідчено що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 2014 року (а.с 95). Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4,12 ч.2 ст.115 КК України, та засуджено до 12 років позбавлення волі. На даний час за вказаним вироком відповідач відбуває покарання в ДУ "Арбузинська виправна колонія (№83)". Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц висловлено правову позицію щодо застосування ст. 391 ЦК України, зокрема, право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Факт проживання відповідача в будинку після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд. У відповідності до ст.191 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо набуття позивачем права власності на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання та втрати статусу члена сім"ї власника житла, при цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначені обставини відповідач не заперечив, позов визнав. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved