Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У серпні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 19.03.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 100КМ_В відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 30000,00 доларів США, терміном до 25.02.2010, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач же не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором, тобто порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим позивач 21.01.2013 вже звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. 20.02.2013 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. На думку позивача, винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ від 20.02.2013 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, що є підставою для стягнення з відповідача додатково трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, яка за ствердженням позивача складає 13933,39 дол. США. Та оскільки рішенням суду вже було звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 19.03.2007 по 14.01.2013, то позивач просив, відповідно, стягнути три проценти річних, нараховані ним на прострочену заборгованість за період з 22.01.2013 (дата, наступна за датою подання першої позовної заяви про звернення стягнення на предмет застави) по 05.08.2021 у розмірі 3643,02 дол. США. Ураховуючи викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, що складається з трьох процентів річних за період з 22.01.2013 по 05.08.2021 у розмірі 3643,02 дол. США, що за курсом 26,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2021 складає 97997,24 грн., а також понесені банком судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився. Направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, також подав заяви в яких просив ухвали ти по справі заочне рішення в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання відповідач та його представник не з`явились. Представник направив до суду заяву в якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви. Крім того, представник долучив до заяви копію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року у справі №369/1286/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом установлено, що підставою для звернення АТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом до суду стало невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 100КМ_В від 19.03.2007, внаслідок чого утворилася заборгованість, що складається з трьох процентів річних за період з 22.01.2013 по 05.08.2021 у розмірі 3643,02 дол. США. На підтвердження позовних вимог представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» надано такі докази: - копію заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року по цивільній справі № 202/19026/13-ц (провадження №2/202/1881/2013), яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 100КМ_В від 19.03.2007 року в сумі 442220 грн. 80 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль: Mercedes-Benz, модель: 1424L, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Платформа-С, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; автомобіль: KASSBOHRER, модель: D19GL, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Причіп-платформа-Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ "Приват Банк" з правом його продажу ПАТ КБ "Приват Банк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приват Банк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" сплачений судовий збір у розмірі 3441 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено. Даним рішенням суду встановлено, що «Відповідно до укладеного договору № 100КМ_В від 19.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.02.2010 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 100КМ_В від 19.03.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір застави рухомого майна - автомобіля Mercedes-Benz, модель: 1424L, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Платформа-С, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; автомобіль: KASSBOHRER, модель: D19GL, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Причіп-платформа-Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить йому на праві власності. Крім того, позивачем 20.10.2010 року з відповідачем ПАТ "А-Банк" було укладено договір поруки № 167, згідно якого розмір відповідальності Поручителя перед Кредитором обмежується сумою у розмірі 10 000,00 грн., відповідно до якого останній є солідарним відповідачем. Так як відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконував належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 55326,01 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 442220 грн. 80 коп., тому суд вважає, що позивач має право звернення стягнення на предмет застави» - розрахунок 3% річних на заборгованість за кредитним договором в сумі 13933,39 доларів США, згідно якого за період з 22.01.2013 до 05.08.2021 3% річних становлять 3643,02 дол. США, що за курсом 26,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2021 складає 97997,24 грн.; - офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 05.08.2021, згідно якого вартість 1 долару США складає 26,9094 грн.; - копії реєстру №933 позови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська відправлені 21.01.2013, у тому числі позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] ; - копію кредитного договору №100КМ_В укладеного 19.03.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , за умовами якого до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 30000,00 доларів США, терміном до 25.02.2010 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором; - копію додатку №1 до кредитного договору №100КМ_В укладеного 19.03.2007, відповідно до якого встановлено графік погашення кредиту відсотків та винагород починаючи з 25.03.2007 по 25.02.2010; - копії з копій паспорта відповідача [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 14 травня 2003 року Києво-Святошинським РВ УМВС України в Київській області. На спростування позовних вимог та заперечень проти позову представником відповідача надано копію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року у справі №369/1286/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вказаного рішення АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №100КМ_В від 19.03.2007 у розмірі 13933,39 доларів США, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Вказане рішення набрало законної сили. Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача [PERSON] на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 22.01.2013 до 05.08.2021 за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 3643,02 дол. США, що за курсом 26,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2021 складає 97997,24 грн., суд враховує, що відповідач визнає сам факт укладення кредитного договору та застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Згідно з положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі №914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за час прострочення. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, яке вже виникло на підставі рішення суду. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що: - 19.03.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №100КМ_В, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 доларів США на строк до 25.02.2010 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; - в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 100КМ_В від 19.03.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір застави рухомого майна - автомобіля Mercedes-Benz, модель: 1424L, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Платформа-С, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; автомобіль: KASSBOHRER, модель: D19GL, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Причіп-платформа-Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить йому на праві власності. Крім того, позивачем 20.10.2010 року з ПАТ "А-Банк" було укладено договір поруки № 167; - відповідач [PERSON] не виконував умови кредитного договору щодо внесення чергових платежів по поверненню кредиту та сплати процентів в строки та в сумах, визначених договором, у зв`язку з чим станом на 14.01.2013 року заборгованість за кредитним договором становила 55326,01 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 442220,80 грн. - у зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 100КМ_В від 19.03.2007 АТ КБ «ПриватБанк» 21.01.2013 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк», про звернення стягнення на предмет застави (справа №202/19026/13-ц, провадження №2/202/1881/2013)); - заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року по цивільній справі № 202/19026/13-ц (провадження №2/202/1881/2013), позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 100КМ_В від 19.03.2007 року в сумі 442220 грн. 80 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль: Mercedes-Benz, модель: 1424L, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Платформа-С, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; автомобіль: KASSBOHRER, модель: D19GL, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Причіп-платформа-Е, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з правом його продажу ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" сплачений судовий збір у розмірі 3441 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено; - з 20.02.2013 - тобто з часу ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення по цивільній справі №202/19026/13-ц, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення; - доказів виконання чи невиконання рішення суду відповідачем [PERSON] представником позивача не надано, однак відповідач визнав, що зазначене рішення ним не виконано; - після звернення 21.01.2013 з позовом до суду, за період з 22.01.2013 року по 05.08.2021 АТ КБ «ПриватБанк» нарахував [PERSON] 3% річних від простроченої суми 13933,39 доларів США у розмірі 3643,02 доларів США, що за курсом 26,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2021 складає 97997,24 грн. - рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року у справі №369/1286/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вказаного рішення АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №100КМ_В від 19.03.2007 у розмірі 13933,39 доларів США, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Верховного Суду дає підстави для висновку, що оскільки [PERSON] встановлене рішенням суду від 20.02.2013 зобов`язання не виконав, то у АТ КБ «ПриватБанк» наявні передбачені ч.2 ст.625 ЦК України правові підстави для нарахування та стягнення з нього 3% річних за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, розмір яких за період з 22.01.2013 до 05.08.2021 становить 3643,02 доларів США. Однак відповідачем подано клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. При цьому відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: - кредитний договір №100КМ_В від 19.03.2007 було укладено на строк до 25.02.2010; - відповідач [PERSON] не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором №100КМ_В від 19.03.2007, тому 21.01.2013 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави, а отже строк позовної давності, який почав рахуватися з 25.02.2010 року перервався та почався заново; - рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2013 по цивільній справі № 202/19026/13-ц, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 100КМ_В від 19.03.2007 в сумі 442220 грн. 80 коп., звернуто стягнення на предмет застави; - після винесення зазначеного рішення [PERSON] не сплачував заборгованість за кредитним договором №100КМ_В від 19.03.2007, тому строк позовної давності з 20.02.2013 (дати ухвалення рішення судом) не переривався; - рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2021 у справі №369/1286/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вказаного рішення АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №100КМ_В від 19.03.2007 у розмірі 13933,39 доларів США, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Аналіз встановлених судом обставин в сукупності з наведеними вимогами закону дає підстави для висновку, що початком трирічного строку позовної давності, у межах якого АТ КБ «ПриватБанк» необхідно було звернутися до суду з даним позовом є 20.02.2013 (дата ухвалення рішення судом), банк звернувся до суду з позовною заявою тільки 31.08.2021 (дата реєстрації позовної заяви у суді), що свідчить про пропуск строку позовної давності і має наслідком відмову у задоволенні позову. Суд визнає неспроможними доводи представника позивача про те, що кредитний договір діє з моменту його підписання сторонами і до повного виконання ними зобов`язань, оскільки вони встановлених судом обставин не спростовують, а ґрунтуються виключно на власному тлумаченні представником позивача норм чинного цивільного законодавства на власну користь. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed