Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26013,86 грн. за кредитним договором № ІFG0J6/13 від 19.08.2005 року та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ КБ "Приватбанк" та ФОП [PERSON] 19.08.2005 року уклали кредитний договір банківського рахунку № ІFG0J6/13. 26.09.2007 року між сторонами укладено додаток № 7 до договору банківського рахунку № ІFG0J6/13, згідно з яким, ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язався надати позичальнику овердрафтовий кредит, у вигляді ліміту у розмірі 10000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач взяті за договором зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 18.01.2016 року заборгованість становить 26013,86 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 7925,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6730,38 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11357,98 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ "ПриватБанк" не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду був належним чином повідомленим, що підтверджується матеріалами справи, а саме оголошенням у газеті "Галичина" № 19 (5168) від 10.03.2016 року про виклик відповідача в судове засідання. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.08.2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ФОП [PERSON] було укладено договір № ІFG0J6/13 банківського рахунку. Згідно додатку № 7 від 26.09.2007 року до договору банківського рахунка № ІFG0J6/13 від 19.08.2005 р., ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язався надати позичальнику овердрафтовий кредит, у вигляді ліміту у розмірі 10000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В силу вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав ФОП [PERSON] кредитний ліміт в розмірі 10 000,00 грн. Факт користування відповідачем кредитними коштами та рух коштів по картковому рахунку підтверджується розрахунком, з якого слідує, що відповідач неналежно виконував свої зобов'язання щодо виконання умов договору, внаслідок чого станом на 18.01.2016 року виникла заборгованість в розмірі 26013,86 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 7925,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6730,38 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11357,98 грн. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП [PERSON] 14.10.2014 року припинив підприємницьку діяльность (№ запису: 21070070003000642). Верховним Судом України висловлена правова позиція в постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13, а саме: з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Оскільки основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому немає підстав для припинення й іпотеки. Згідно приписів ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вказане вище рішення Верховного Суду України є обов"язковим для всіх судів України. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статті 599-609 ЦК України не містять такої підстави припинення зобов'язання як припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, оскільки фактично фізична особа-боржник у зобов'язанні продовжує існувати. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" встановлено, що о скільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, не з'явившись за викликом в судове засідання, не спростував відповідними доказами пред'явлені до нього банком позовні вимоги, тобто вищенаведені обставини порушення позичальником свого зобов'язання за договором, на котрі посилався позивач як на підставу своїх вимог. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з припиненням суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] його зобов'язання за вищевказаним договором не припиняються, а залишаються за ним як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Суд, з урахуванням у сукупності усіх доказів, які є в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача треба задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 1378,00 грн. (платіжне доручення № ВООО9В108О від 19.01.2016 р.) та витрати на оплату публікації оголошення у пресі про виклик відповідача у розмірі 216,00 грн. (платіжне доручення № ВООО3В11G0 від 03.03.2016 р.) На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 610, 611, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved