Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказала, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 11.07.1996 року, який було розірвано за рішенням суду від 19.06.2017 року. Під час спільного проживання однією сімєю ними було придбано майно, а саме квартиру [ADDRESS] вартістю 338350 грн.. В добровільному порядку вони не змогли домовитися про поділ спільної сумісної власності, тому позивач з урахуванням уточнень, просить позов задоволити та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що сторонами частково за рахунок спільних коштів, частково за рахунок отриманого кредиту під час спільного проживання було придбано квартиру в інтересах сім'ї для покращення житлових умов. Кредитний договір було оформлено на відповідача, а позивач виступала поручителем. Позивач працювала на одній фірмі з відповідачем і це були їх спільні кошти. [PERSON] гасила кредит спільно з чоловіком спільними коштами подружжя. Разом вони проживали до 2015 року. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, суду пояснив, що з позивачкою не проживав і не вів спільного господарства з часу придбання квартири [ADDRESS], яку придбав за особисті кошти. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що відповідач вважає спірну квартиру особистою власністю, оскільки розрахунок за квартиру проводився особисто ним, за рахунок власних збережень і кредиту, який він погашає коштами отриманими від підприємницької діяльності. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11.07.1996 року Отроківською сільською радою Новоушицького району, Хмельницької області, актовий запис №5, розірвано. Під час перебування в шлюбі, 05.06.2007 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, згідно якого придбав квартиру [ADDRESS], вартістю 338350 грн., що еквівалентно 67000 доларів США, які покупець зобовязується сплатити продавцю до 07.06.2007 року включно, після отримання банківського кредиту в ЗАТ КБ "Приватбанк". Згідно п.15 вказаного договору, на придбання покупцем ([PERSON]В.) квартири отримано у встановленому законом порядку згоду його дружини. Згідно кредитного договору №НМІВGK00007463 від 06.06.2007 року, [PERSON] отримав кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» на придбання квартири в розмірі 56950 доларів США, яких: 46900 доларів США на придбання квартири, а також 10050 доларів США на сплату страхових платежів. Згідно п.7.3 вказаного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступають: договір поруки [PERSON], договір іпотеки трьохкімнатної квартири за адресою: м.Хмельницький, вул.Озерна, 10/1В, кв.175. Відповідно до заяви [PERSON] від 07.06.2007р., яка діяла від імені [PERSON], вона підтвердила, що [PERSON] провів з нею повністю розрахунок в сумі 338350грн, що еквівалентно 67000 доларів США, згідно договору купівлі-продажу квартири №175 в м.Хмельницькому по вул.Озерна, 10/1В. Відповідно до вищевказаного кредитного договору, [PERSON] здійснював погашення кредиту з червня 2007 року по січень 2018 року, що підтверджується меморіальними ордерами та квитанціями. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.04.2018 року №5777Н9М12F62СО6V, [PERSON] станом на 05.04.2018 року не надавав банківську довіреність іншим особам у ПАТ КБ «Приватбанк». Вказані обставини підтверджуються: рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.06.2017 року; договором купівлі-продажу квартири від 05.06.2007 року; кредитним договором №НМІВGK00007463 від 06.06.2007 року; меморіальними ордерами та квитанціями (а.с.82-250 Т.1, 1-77, 106-117 Т.2); заявою [PERSON] від 07.06.2007р.. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норми ст. 65 СК України передбачають створення обов'язків для одного з подружжя у разі укладення іншим з подружжя договору в інтересах сім'ї, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Тобто зазначені вимоги закону встановлюють, що дружина і чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого майна, адже розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду у пунктах 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відтак, положеннями ст. 60 СК України визначено презумпцію, відповідно до якої, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свідок [PERSON] суду пояснив, що десь з 2008 року знає [PERSON], який живе в квартирі №175 і сам робив там ремонт. Зараз він живе з жінкою [PERSON] і в них 2-е дітей, іншої жінки він там не бачив. Як купувалась вказана квартира він не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] з 2005 року, він робив в квартирі ремонт, приїжджав сам, весь час бачив його одного. Ігор йому говорив, що купив квартиру для себе, але за які кошти йому не відомо. Він був у вказаній квартирі декілька разів, коли будівельники робили ремонт. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він колишній сусід [PERSON], який не живе [ADDRESS] десь 10 років. [PERSON] з позивачкою припинили проживати десь років 10, з 2007 році. Він купив квартиру і пішов туди жити. Після цього по вул. Свободи не проживав. В нього був свій бізнес і він придбав квартиру, але про фінансовий стан сім'ї, йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] десь 10 років з моменту його заселення. [PERSON] робив ремонт в квартирі десь приблизно 2007-2009 роки і там проживав. Коли проводились ремонтні роботи, то жінок там не було. Вищевказані показання свідків суд оцінює критично, оскільки вони суперечливі між собою, не спростовують факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та дружини до 2015 року, на що вказував представник позивача в судовому засіданні, та не підтверджують припинення шлюбних відносин між ними і ведення спільного господарства. Не підтверджують вказаних обставин і свідоцтва про народження дітей: серії І-БВ №311744, серії І-БВ №264822, згідно яких [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; серії І-БВ №290744, згідно якого [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] 08.12.2010 року. Оскільки, суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] проживав до 2015 року з будь-якою іншою жінкою, однією сімєю, та вів з нею спільне господарство. Відповідач [PERSON], як свідок суду пояснив, що з [PERSON] він не проживає з кінця 2006р., початку 2007 року. Він залишив їй квартиру по вул.Свободи, 6А, а сам проживав у сестри. Коли придбав квартиру, то жим там. Купив квартиру за гроші з бізнесу, а частину взяв у кредит. Позивач ніяких коштів не вкладала в придбання квартири. На погашення кредиту він сплачував особисто свої кошти. Ремонт також робив за свої кошти. Разом з тим, як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2007 року, покупець [PERSON] на час його укладення був зареєстрований за адресою: [INFO]. Також у встановленому законом порядку на придбання ним квартири було отримано згоду його дружини. Зі змісту кредитного договору №НМІВGK00007463 від 06.06.2007 року вбачається, що забезпеченням виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за даним договором виступає договір поруки з [PERSON]. З наявної в матеріалах справи довідки сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області від 02.10.2017 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрований [INFO] "В" кв.175 з 2014 року. Отже, наведені докази вказують на те, що на час придбання спірної квартири сторони були зареєстровані за однією адресою, квартира була придбана під час шлюбу, за їх спільною згодою, а кредит також отримано для її придбання, та [PERSON] виступила поручителем для забезпечення виконання зобов'язань, чим також взяла на себе зобов'язання з повернення кредиту відповідачем. Вказане свідчить, що договір купівлі-продажу квартири укладався в інтересах сім'ї. У зв'язку з чим, суд критично оцінює показання відповідача [PERSON], як свідка. Згідно довідки Хмельницького головного управління державної фіскальної служби у Хмельницькій області від 30.05.2018 року, виданої фізичній особі-підприємцю [PERSON], згідно поданих звітів обсяг виручки від реалізації товарів становить: 2003р. - 200265грн.; 2004р. - 121141,61грн.; 2005р.- 54461,55грн.; 2006р.- 62389,50грн.; 2007р.- 313002грн.; 2008р. - 140299грн.; 2009р. - 101399грн.;2010р. - 62726грн.; 2011р. - 63000грн.; 2012р. - 13501грн.; 2013р.-33225грн.; 2014р.-40174грн.; 2015р. - 41914грн.; 2016р. - 41885грн.; 2017р.-6186; з 01.01.2018р. по 31.03.2018р.-1240грн. Проте, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У зв'язку з чим, твердження відповідача, що при купівлі квартири ним було внесене частину коштів, які складають його власні заощадження, суд вважає безпідставними. Сплата відповідачем коштів в рахунок погашення кредиту за період, після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу, з врахуванням положень ст.65 СК України та ч.1 ст.544 ЦК України не позбавляє його права звернутись до суду з позовом до позивачки про стягнення з неї 1/2 частини сплачених ним коштів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і слід визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як на спільне майно подружжя. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1691,75 грн..

Outcome: approved