Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції, Кредитної спілки "Актив", [PERSON] про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. В позові зазначено, що 3 листопада 2014 року державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Рижков А.І. за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS], склав акт опиту та арешту майна при примусовому виконання виконавчого листа № 2/0816/468/12, яким наклав арешт, зокрема, на персональний комп'ютер, а саме: монітор "Самсунг", системний блок "Логік Пауер", комп'ютерну мишу "Супер Пауер"; стіл комп'ютерний коричневого кольору; багатофункціональний пристрій "Епсон ТХ410"; стілець офісний коричневого кольору. Позивач [PERSON] стверджує, що вказане майно не належить боржнику [PERSON], а належать йому на праві власності, що підтверджується наявним у нього гарантійним талоном № 84635 від 12 серпня 2009 року. Державний виконавець при накладенні арешту не впевнився, кому саме належить це майно, у зв?язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, пояснив суду, що при складенні акту опису й арешту майна від 3 листопада 2014 року, він був відсутній, але йому відомо, що [PERSON] пояснювала державному виконавцю, що описане майно їй не належить та ніяких прав на нього не має, але держаний виконавець не прийняв до уваги її доводи. Представник відповідача відділу ДВС Михайлівського РУЮ Каба Ю.О. позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що позивачем дійсно доведено право власності на монітор, системний блок та багатофункціональний пристрій, тому проти задоволення позовних вимог в цій частині вона не заперечує. Але на підтвердження права власності на інше майно позивачем належних доказів, на її думку, не надано, тому вона просила суд відмовити в частині позовних вимог щодо комп'ютерної миші, комп'ютерного столу та офісного стільця. Представник відповідача КС "Актив" Скорупа А.Д. в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, додатково пояснила, що майно, з якого позивач просить зняти арешт, дійсно належить [PERSON] Вона повідомляла про це державного виконавця, але вказане майно було включено в акт опиту та арешту майна. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне: Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В ході судового розгляду було встановлено, що згідно акту опису та арешту майна (а.с. 6-8), 3 листопада 2014 року державний виконавець відділу ДВС Михайлівського РУЮ Рижков А.І. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/0816/428/12 щодо стягнення з [PERSON] на користь КС "Актив" боргу у розмірі 243708 грн. 19 коп., за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS], провів опис та наклав арешт, зокрема, на наступне майно: персональний комп'ютер, а саме: монітор "Самсунг", системний блок "Логік Пауер", комп'ютерну мишу "Супер Пауер"; стіл комп'ютерний коричневого кольору; багатофункціональний пристрій "Епсон ТХ410"; стілець офісний коричневого кольору, як таке, що належить боржнику. Між тим, позивач надав суду гарантійний талон на реалізовані товари № 84635 від 12 серпня 2009 року (а.с. 9), в якому зазначено, що комп'ютерна техніка, зокрема, монітор "Самсунг", системний блок "Логік Пауер", багатофункціональний пристрій "Епсон ТХ420" були продані [PERSON] приватним підприємцем [PERSON] 12 серпня 2009 року. Ніяких доводів щодо того, що вказане описане майно позивачу не належить, та доказів, які б спростовували його твердження, суду не надано. Таким чином, встановлено, що наступне майно: монітор "Самсунг", системний блок "Логік Пауер", багатофункціональний пристрій "Епсон ТХ420" дійсно є власністю позивача [PERSON], а не відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно, а саме: монітор "Самсунг", системний блок "Логік Пауер", багатофункціональний пристрій "Епсон ТХ410" та зняття з нього арешту законні, обґрунтовані належними доказами та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Водночас, на підтвердження своїх позовних вимог, в іншій частині, позивачем [PERSON] було надано копію довідки (а.с. 30), в якій зазначено, що він купував в магазині "Артеміда" в 2009 році комп'ютерний стіл та офісний стілець. Проте, суд не може прийняти вказаний документ в якості належного та допустимого доказу, враховуючи наступне: по-перше, надано копію довідки, що жодним чином не завірена, оригінал довідки позивачем надано не було; по-друге, довідка не містить номеру та дати її видачі; по-третє, відсутні данні особи, що її підписала та докази на підтвердження повноважень на видачу таких довідок. Отже, суд вважає, що [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження належності йому на праві власності столу комп'ютерного коричневого кольору і стільця офісного коричневого кольору, та жодних доказів на підтвердження права власності на комп'ютерну мишу "Супер Пауер", і відповідно позовні вимоги в частині визнання права власності на вказане майно та зняття з нього арешту є не огрунтованими, а тому вони не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial