Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

31.07.2020 року [PERSON] звернулась з позовом до ПАТ «Мотор Січ», вказавши, що з 27.01.1988 року працювала на підприємстві, остання посада - інженер-технолог 2 категорії управління головного металурга. Наказом від21.07.2020 року позивач звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату. Вказуючи, що про скорочення не була попереджена в установленому порядку за два місяці, оскільки з березня 2020 року на підприємстві тривав простій та вона не з`являлась на роботі, просила визнати незаконним та скасувати наказ № 1557/к від 21.07.2020 року про звільнення [PERSON] з посади інженера-технолога 2 категорії управління головного металурга та поновити [PERSON] на вказаній посаді. Також позивач посилалась на те, що їй не виплачувалась заробітна плата в період простою, а у відпустці вона не перебувала, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача заробітну плату за травень та червень 2020 року в сумі 5317,14 гривень, а також моральну шкоду в сумі 20000 гривень. Ухвалою суду від 10.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 31.08.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 07.10.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому висловлені заперечення проти позову. Ухвалою суду від 08.10.2020 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду. 15.10.2020 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. Також судом вирішувались клопотання про витребування доказів, про долучення доказів, тощо. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, вказавши, що [PERSON] працювала на ПАТ «Мотор Січ», з 30.03.2020 року підприємство перебувало у простої до червня 2020 року. Акти про відмову від підпису про отримання повідомлення [PERSON] про скорочення чисельності штату позивач вважає фіктивними, оскільки такі акти складені в період простою підприємства та підписані працівниками підприємства. Посади, які пропонували [PERSON] були неприйнятними, адже позивач не могла виконувати вказану роботу за станом здоров`я. Представник відповідача проти позову заперечував повністю, вказувала, що у травні 2020 року [PERSON] попередили про скорочення численності штату працівників, але вона відмовилась від підпису, про що був складений акт. Також [PERSON] відмовилась і від запропонованих їй посад. Повторно [PERSON] запропонували перелік вакансій 22.06.2020 року, однак, [PERSON] знову відмовилась від них, як відмовилась від можливості зайняття вільної посади хз запропонованих у день звільнення. Щодо виплати заробітної плати під час простою, то підстав для її нарахування та виплати не було, адже [PERSON] була у відпустці. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений в установленому порядку, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом за клопотанням сторін досліджувались письмові докази. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 01.06.2018 року займала посаду інженера-технолога 2 категорії УГМет. Наказом № 85 від 26.03.2020 року для працівників АТ 2Мотор Січ» встановлено простій з 30.03.2020 року по 10.04.2020 року, який в подальшому продовжувався до 24.04.2020 року, до 11.05.2020 року, до 22.05.2020 року, до 22.06.2020 року, наказами відповідно № 94 від 06.04.2020 року, № 109 від 23.04.2020 року, № 126 від 08.05.2020 року, № 135 від 22.05.2020 року. Наказом від 23.04.2020 року № 108 прийняте рішення про скорочення чисельності штатних одиниць, зокрема в управлінні головного металурга на 20 вакансій. Протоколом засідання комісії Управління головного металурга із структурної реорганізації, визначення скорочення штатних одиниць та працівників, які підлягають вивільненню відповідно до наказу № 108 від 23.04.2020 року визначені посади та працівників, які підлягають скороченню. Відповідно до акту від 22.05.2020 року [PERSON] відмовилась від підпису про ознайомлення з зазначеним протоколом. Як вбачається з акту від 22.06.2020 року [PERSON] знову відмовилась від підпису про ознайомлення із протоколом. Згідно із актом від 24.06.2020 року [PERSON] були запропоновані вакантні посади комірника, помічника майстра та інженера-технолога, однак, [PERSON] відмовилась від підпису в акті. Відповідно до акту від 21.07.2020 року [PERSON] були запропоновані вакантні посади комірника, розподілювача робіт та інженера-технолога. На акті наявний рукописний напис [PERSON] про те, що вона ознайомлена з актом, але не згодна. Згідно із випискою з протоколу засідання профспілкового комітету від 21.07.2020 року було надано згоду на звільнення [PERSON] . Як вбачається із графіку відпусток заплановано щорічну відпустку [PERSON] у травні 2020 року. Наказом директора з управління персоналом ПАТ «Мотор Січ» № 1557/к від 21.07.2020 року [PERSON] з 22.07.2020 року звільнена з посади інженера-технолога 2 категорії управління головного металурга у зв`язку із скороченням чисельності персоналу та неможливістю працевлаштувати на іншу роботу у відповідності до ст. 40 п. 1 КЗпП. Оцінивши надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов наступних висновків. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що акт від 22.05.2020 року, яким засвідчено факт відмови [PERSON] від підпису про ознайомлення із повідомленням про майбутнє скороченням численності працівників, був сфальсифікований, а вона особисто не була сповіщена про наступне скорочення штату, адже її відмова від підпису про ознайомлення оформлена відповідним актом, який підписаний чотирма працівниками підприємства. Підстав сумніватись у дійсності вказаного акту у суду немає, позивач про допит осіб, які підписали вказаний акт, в якості свідків, клопотань не заявляла. Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач була в установленому порядку сповіщена про скорочення штату працівників. З вищевказаних підстав суд також вважає, що [PERSON] була сповіщена про наявність вакантних посад, які їй були запропоновані у зв`язку із скороченням штату працівників, але не погодилась зайняти жодну з них. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини у п. 23 рішення у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У відповідності до ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї\~статті,\~допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Враховуючи вищевикладені висновки суду, [PERSON] була сповіщена в установленому порядку про скорочення чисельності працівників та їй були запропоновані вакансії, від яких вона відмовилась. Як вказує ст. 42 ч. 1 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона була працівником із більш високою кваліфікацією або продуктивністю праці, а рівно і на підтвердження того, що вона мала переваги, визначені ст. 42 ч. 2 КЗпП. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення її на роботі. Щодо вимог [PERSON] про стягнення заробітної плати за період простою, суд не вбачає підстав для їх задоволення, адже [PERSON] у відповідності до затвердженого графіку перебувала у відпустці, наказ про відпустку на оскаржувала, підстав для визнання його незаконним не зазначала, тож підстав для стягнення заробітної плати суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed