Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття", правонаступником якого є ПАТ "Плюс Банк" який перейменовано у ПАТ "Ідея Банк" (надалі Позивач), під забезпечення у вигляді гарантії Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1-2-3 Кредит", за посередництва Товариства з обмеженою відповідальністю "1-2-3 Кредит" та відповідачем було укладено кредитний договір №8000794 від 18.02.2008 р. (далі - кредитний договір). Згідно кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 6578, 95 грн. (шість тисяч п'ятсот сімдесят вісім гривень 95 копійок), зі сплатою 24% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Заявником було письмово повідомлено боржника про заміну кредитора у зобов'язанні. Протягом строку дії Кредитного договору боржник систематично порушував терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим йому було надіслано Заявником листи - повідомлення з вимогою повернення боргу, які боржник залишив без відповіді і задоволення, заперечень на вимоги Заявника не надав. Останній платіж боржником здійснено 24.12.2010 року. За таких умов представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 22 962, 32 грн., та судові витрати. Згідно до поданої заяви, представник позивача позов підтримав, просить справу розглядати без його участі. У разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного розгляду. На повторну пропозицію суду визначитися з позовними вимогами, оскільки відповідач надав суду докази погашення кредиту за судовим наказом, який був виданий про стягнення заборгованості за договором №8000794 від 18.02.2008 р. банк ніяким чином не відреагував. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви 24.03.2014 р. просить суд застосувати строки позовної давності, та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 18.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття", правонаступником якого є ПАТ "Плюс Банк" який перейменовано у ПАТ "Ідея Банк", під забезпечення у вигляді гарантії Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1-2-3 Кредит", за посередництва Товариства з обмеженою відповідальністю "1-2-3 Кредит" та відповідачем було укладено кредитний договір №8000794. Відповідач отримав кредит в розмірі 6 578,95 грн. Оскільки відповідач неналежним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, то ВАТ "Плюс Банк" звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. За результатами цієї заяви Івано-Франківський міський суд 23.07.2009 року видав судовий наказ у справі № 2а-10560/2009 про стягнення з відповідача боргу в сумі 8 316, 99 грн. (з них - борг - 6 144, 44 грн., відсотки - 1845, 50 грн., плата за обслуговування кредиту - 325, 50 грн.), судовий збір та витрати на ІТЗ, а всього 8 388, 57 грн. Постановою державного виконавця відділу ДВС Костопільського районного управління юстиції від 29.01.2014 року було закінчене виконавче провадження зі стягнення заборгованості з відповідача за вищевказаним судовим наказом у зв'язку з повним погашенням заборгованості на суму 8 388, 57 грн. Відповідно до пункту 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до статті 34 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 360-7 ЦПК України Верховним Судом України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, сформульовані обов'язкові для усіх судів України правові позиції. Так, в постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13 зазначено про те, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Так, згідно з умовами договору останній платіж мав відбутися до 18.02.2010 року, а банк звернувся до суду з позовом 02.12.2013 року, тобто поза межами строку позовної давності. Позивач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Виходячи з положень пунктів 3 та 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому також враховується правова позиція, сформульована Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13. За таких умов суд дійшов висновку про відмову в позові у зв'язку з спливом строків позовної давності. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed