Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], редактора щотижневика "Новий Погляд" Роменщини і просить: захисту від наклепниці в суду за нанесення їй та сину непоправної моральної шкоди, відшкодувати її в розмірі 10 ( десять тисяч гривень); звільнити гр. [PERSON] з посади; закрити тижневик, який не відповідає рамкам журналістської етики відповідно закону; надрукувати вибачення в даному тижневику. Після уточнення позовних вимог позивач просить: захисту в суді від наклепниці гр. [PERSON] за нанесення їй та сину непоправної моральної шкоди, відшкодувати її в розмірі 10 (десять тисяч гривень); звільнити гр. [PERSON] шляхом припинення випуску щотижневика у зв'язку з порушенням закону редакторкою з посади; закрити тижневик "Новий погляд", який не відповідає рамкам журналістської етики відповідно закону; надрукувати вибачення гр. [PERSON] в тижневику "Новий погляд; повернути гр. [PERSON] витрачені нею 243,6 грн. за позивну заяву і 100 грн. судовий збір. В обґрунтування позову [PERSON] вказала: "Її син [PERSON] балатувався 25 травня на посаду міського голови, маючи на це законне право достойного громадянина України. Її син визнаний державою, як обдарований юнак України неодноразово нагороджений державою. Серед нагород була і солідна грошова премія понад сто тисяч гривень, які син не взяв, а проплатив високі сцени столиці Театр Юного Глядача, Філармонія, Палац України, Співоче Поле на які повіз понад сто виступати талановитих дітей Роменщини показав, що не він лише талановитий, а й багато дітей Роменщини. ЇЇ син знає до 10 іноземних мов нагороджений понад 60 разів Всеукраїнськими та Міжнарождними нагородами, поет, прозаїк, пісняр, музикант. Та чомусь серед дев'яти кандидатів на посаду міського голови самим небажаним для громадянки [PERSON], редактора тижневика "Погляд" став [PERSON]. Ще на початку, поміщаючи фото кандидатів на сторінках тижневика [PERSON] виділила саме її сина, зробивши фото "в мініатюрі" і підписавши, що син не має вищої освіти. Вона на той час була довіреною особою сина, пішла до даної громадянки вияснити, чому в немилості став її син. [PERSON] кричала їй, що це міська виборча комісія дала такі дані, а фото також надрукувала таке комісія? Вона звернулася до голови міської виборчої комісії [PERSON] перевірили, які вони дали дані, вони не співпадали з надрукованими. Вона вимагала в черговому номері зробити нове фото і поправку. Їй пообіцяли і в комісії і в редакції. Подивитися матеріал для публікації повинен об'єктивно і достовірно. За дану інформацію, несе відповідальність в межах чинного законодавства редактор і редактор несе відповідальність не лише за свої дії, а й колективу ч.4 ст. 23 Закон № 1762-15 від 15.05.2003 р. Особливо це стосується авторських матеріалів, саме таких в якому [PERSON] звинуватила її в злодійстві і приписала хворобу. Та в наступному номері поправка не з'явилася, лише через номер. Але що то була за поправка? Громадянка [PERSON] в тій поправці виваляла в багні її, а потім написала два слова за її сина. Потерпілий має право вимагати від редакції опублікування спростування даного матеріалу, що не відповідає дійсності, або принижує честь, гідність…(В тижневику саме це й було - матеріал зашкоджував кандидату на посаду міського голови [PERSON]) Тижневик повинен був спростувати даний матеріал саме так: згори над спростованим матеріалом надрукувати слово "спростування", однаковим шрифтом і на тій же шпальті, де було зроблено помилку. Спростовуючий матеріал погодити з потерпілим, а також, письмово повідомити його коли буде спростування. На той час вона вже не була довіреною особою свого сина, так як була відповідальним секретарем на виборчій дільниці, то мусила скласти повноваження довіреної особи. Вона знову звернулася до голови міської виборчої комісії, мов обіцяли ж інше. Та стенула плечима, мов, була ж домовленість. Вона знову пішла до редакції. Там була обідня перерва і лиш один працівник редакції був. Він вислухав її обурення і вони розійшлися. Та в черговому номері громадянка [PERSON] скільки гидоти вилила на неї та її сина. По-перше написати вона не мала права, вона з нею не розмовляла і не бачила її в редакції. Написала в заголовку "Довірена особа кандидата…" Вона вже не була довіреною особою, і та про це знала, … "впіймалася на гарячому"… А що [PERSON] витрусила в неї ту газету, за яку пише. Та ні. Вона з газетою вже заходила до міської виборчої комісії, а потім до редакції і там в редакції був "гарний добряк". Коли б вона шастала по столах, то він би вивернув їй руки. Громадянка [PERSON] пише, що вона там була і інші люди були. Бреше. Тепер по якому праву дана особа ставить їй діагноз. Вона що лікар? Свою писанину в заголовку громадянка адресувала їй, але чомусь облила багном і її сина. То їй не сподобалося що він "махав" дипломами при зустрічах з роменцями, то звинуватила його в тому, що він … поверхнево ставиться до вирішень питань міста та громади. А він що уповноважений вирішувати питання міста та громади? Та де про це знати цій дамі? Адже вона не журналістка, не має такої освіти, хоча посвідчення десь видрала. Хотілося щоб поцікавилися в неї за акредитацію. Хотілося, щоб вказана громадянка знала не лише закон "про пресу" а й Конституцію України і знати про те, що особлива увага ЗМІ при передвиборчій агітації. Під час виборчого процесу проводиться урахування вимог законодавства про вибори. Як же чинить громадянка [PERSON]. Зумисне порушуючи закон принижує честь і гідність кандидата на посаду міського голови і призвела до того, що кандидат відмовився далі зустрічатися. Тому вона звертається до суду задля припинення випуску друкованого ЗМІ, так як саме суд має право припинити випуск видання при порушенні ч.1 ст.3 Закону "про пресу", проводиться ліквідація юридичної особи. Вона звернулась до міського голови з проханням про закриття тижневика і звільнення [PERSON]. Міський голова відповів, як міг і порадив звернутись до суду, як і ЦВК, Адміністрація президента, СБУ, Правий сектор Майдану, Верховна Рада України, газета "Україна молода", інші звернення. Чому вона так багато зверталась ? Не тому що не довіряє Роменському суду, а знаючи хто стоїть за спиною громадянки - підстрахувалася. Вона - роменська активістка, її добре знають роменці і як журналістка вона багато зробила для міста і як депутат. Саме їй було доручено займатися нафто-газовими питаннями, радіаційним випадом в місті на рівні Президента. Вона виростила сироту дитину, дала путівку в життя. До неї телефонують. Зустрічають роменці і вимагають, щоб [PERSON] понесла відповідне покарання". В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила його задоволити. Вважала, що потреби залучати інших осіб, в тому числі редакцію газети, до участі в справі, потреби немає, оскільки [PERSON] є і редактором газети і автором тих публікацій, з якими пов'язаний спір. Суду пояснила, що позов підтримує в тому обсязі, який пред'явлений, позовні вимоги викладені правильно і суд повинен вирішити справу відповідно викладених позовних вимог. Син її не уповноважував захищати її інтереси в суді, але вона діє від свого імені як мати. Син має бути в даній справі потерпілим, але в суд його чомусь не викликали. Коли вона прочитала в газеті, що у сина немає вищої освіти, вона була дуже здивована, так як син має вищу освіту. Крім цього надрукована фотографія сина була менша, ніж у інших кандидатів. З цього приводу в неї цікавилося багато людей - як так, що [PERSON] не має освіти. Вона в місті має багато знайомих і їй соромно, що про її сина написали таку неправду. Вона з даного приводу зверталася у газету та виборчу комісію і їй повідомили, що в наступному номері буде надруковано інше фото з поправкою. Проте в наступному номері поправки не було, її надрукували лише через номер. Їй пояснили це тим, що в наступному номері вже не було місця для публікації. Коли надрукували поправку, виявилося що вона без фотографії і аж на 4 сторінці газети, а не на другій, де була надрукована первинна інформація. Вона знову ходила в редакцію газети, де намагалася з'ясувати ситуацію що склалася, але до [PERSON] не попала. В редакцію вона приходила з газетою, в якій була надрукована чергова публікація і в редакції вона газет не брала. Там був один працівник редакції. Після цих відвідин в газеті було написано, що вона вкрала примірник видання, проте вона нічого не брала. Як можна так поливати людей брудом, хіба це журналістка? Вона просила суд щоб [PERSON] показала журналістське посвідчення, але суд їй відмовив. Вимогу про стягнення моральної шкоди підтримує та підтримує обґрунтування вказане в позовній заяві. Їй та синові звісно завдана моральна шкода, в неї погіршився стан здоров'я. Відповідач [PERSON] надала письмові заперечення і просила позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення, а судові витрати віднести на її рахунок. В обґрунтування такої позиції вказала, що вимоги [PERSON] є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Інформаційно-рекламний щотижневик газета "Новий погляд Роменщини" має реєстраційне свідоцтво серія СМ № 753/375 Р від 03.12.22012 р. засновником та головним редактором є [PERSON] В № [NUMBER] газети за [INFO] була опублікована стаття "[INFO]", в якій була висвітлена інформація про кандидатів на посаду міського голови м.Ромни, зокрема і про [PERSON]. Біографія, фотографії, декларації про доходи кандидатів були надані Роменською міською виборчою комісією 05.05.2014 року повідомлення на електронну поштову скриньку та дослівно відтворені у статті. Автобіографічні дані [PERSON] надруковані дослівно, ніякого редагування чи коментарів з боку газети не здійснювалося. Умислу редакції газети на поширення неправдивих відомостей також не було. Редакція не може перевіряти достовірність кожної інформації, яка міститься у офіційних документах. Черговий випуск газети формується та подається до друку завчасно, редакцією газети було опубліковано уточнену інформацію про кандидата на посаду міського голови [PERSON] та вибачення міської виборчої комісії у № 20. Інформація викладена в статті "[INFO]" у № [NUMBER] за [INFO] - це оціночні судження стосовно існуючих фактів, є критикою та припущеннями. Стаття навіть не називає імені позивачки. ЗМІ мають право та обов'язок надавати виборцям широку та збалансовану інформацію про кандидатів та інших осіб, причетних до організації і проведення виборів. Оскільки предметом спору у даному випадку є висловлювання журналіста газети, які не можна інакше витлумачити , як критика, оцінка дій у сатиричній формі, з використанням характерних для публіцистики мовних засобів, таких як гіпербола, алегорія, то вони не можуть бути підставою для вимог про відшкодування моральної шкоди. В даному випадку не існує жодних підстав вважати, що потерпілою особою є позивачка, у якої внаслідок газетної публікації погіршилися здібності, або вона позбавлена можливості їх реалізації. Це у жодному разі не доводить наявності глибоких фізичних та душевних страждань потерпілої позивачки, на які вона посилається в позові. Вимога звільнити з посади є безпідставною, ст. 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту прав. Вимога надрукувати вибачення є безпідставною, і суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст. 16, 277 ЦК України. Вимога закрити щотижневик також є безпідставною. Відповідно ст. 18 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" випуск друкованого ЗМІ може бути припинено за рішенням засновника (співзасновників) або суду. Суд припиняє випуск видання у разі порушення частини 1 статті 3 Закону, а саме: закликів до захоплення влади, насильницької зміни конституційного ладу або територіальної цілісності України; пропаганди війни, насильства та жорстокості; розпалювання расової, національної, релігійної ворожнечі; розповсюдження порнографії, а також з метою вчинення терористичних актів та інших кримінально карних діянь. Жодних з перелічених порушень газета не допускала. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримала заперечення і вважала, що підстави для задоволення позову відсутні. Суду пояснила, що до участі у справі непотрібно нікого залучати [PERSON] є і засновником, і видавцем, і головним редактором, і директором, тому не потрібно залучати ні інших відповідачів, ні третіх осіб. Спосіб захисту обраний позивачем не передбачений чинним ЦК України, тому в задоволенні позову треба відмовити. Крім цього, перша публікація, це відтворена інформація, яка надана виборчою комісією, тому видання не може нести відповідальність за цю публікацію взагалі. Те, що стаття підписана [PERSON] і відсутність посилання на те, що надрукована інформація виборчої комісії, нічого не значить. Друга публікація - це інформація надана головою виборчої комісії по телефону, як вибачення за помилку. Те, що в цій публікації крім спростування є інша інформація, нічого не значить. Третя публікації - це оціночні судження, але слід відмітити, що [PERSON] дійсно приходила в редакцію, влаштовувала скандали і погрожувала силовими та владними структурами. [PERSON] взяла газету і не заплатила грошей. Просила стягнути з позивача на користь відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 400 грн. сплачених за надання правової допомоги. Для стягнення таких витрат достатнім буде підтвердження їх сплати в самій угоді. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, підтримала письмові заперечення і просила відмовити в задоволенні позову. Суду пояснила, що вона є засновником, головним редактором, директором і видавцем газети "Новий погляд Роменщини". Позов не визнає тому, що вона надрукувала ту інформацію, яку їй надали з виборчої комісії. Під першою публікацією вона поставила свій підпис тому, що там був і авторський текст. Друга публікація ніким не підписана, там містилися вибачення виборчої комісії. Чому там крім спростування вказана інша інформація, вона пояснити не може. В третій інформації написана правда, так як коли приходила [PERSON] - вона забрала газету і не заплатила, що їй відомо зі слів працівника газети. В міліцію вона не зверталася, тому що це зовсім незначний привід. Навіщо надрукувала таку інформацію, пояснити не може. Просила стягнути з позивача витрати, які вона понесла для отримання правової допомоги в сумі 400 грн. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що була головою виборчої комісії а [PERSON] балотувався на посаду міського голови. [PERSON] попросила автобіографії кандидатів. Автобіографія [PERSON] була надана лише в письмовому вигляді, в електронному вигляді біографію кандидат не надав. Тому, коли комп'ютерник друкував біографії [PERSON] він її неправильно скоротив і тому в біографії наданій в газету "Новий погляд Роменщини" вказано що [PERSON] навчання не закінчив. Вона ще тоді, як зсувалася така помилка, пояснювала [PERSON], що невірна інформація надрукована внаслідок помилки виборчої комісії, а не якихось інших осіб. Стосовно спростування вона сама просила [PERSON] надрукувати спростування і усно говорила який текст надрукувати. Фотографії в газету теж надавала виборча комісія. Фотографії кандидатів були ті, які надавали самі кандидати. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що працює технічним редактором газети "Новий погляд Роменщини". [PERSON] в редакцію газети приходила разів три, при цьому вона дуже емоційна, влаштовує конфліктні ситуації і погрожує правоохоронними органами. Він був на роботі коли [PERSON] прийшла, так як нікого з працівників крім нього не було, претензії вона пред'являла йому. Вона прийшла і запитала де спростування по [PERSON], він показав їй газету і спростування. [PERSON] прочитала ці спростування, забрала газету і пішла. Він їй говорив, що газета платна, але [PERSON] уваги не звернула і гроші за газету не дала. В цей час [PERSON] була на роботі в своєму кабінеті і все чула. Стосовно публікацій, то фотографії надруковані так тому, що верхній ряд фотографій з меншими фотографіями ніж нижній, так як в верхньому ряді 5 фото, а в нижньому 4. На фотографії [PERSON] він сфотографований на віддаленні. Тому збільшити фото не було можливості, тому що при збільшенні не було б плечей і фотографія була б погана. Що, в якому виглядів, де і коли друкувати вирішує головний редактор. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що він з позовом не звертається, так як не бажає займатися такими справами. Публікація в газеті дійсно стосується його і його матері і цією публікацією завдано моральної шкоди йому та матері. Судом встановлено, що в інформаційно-рекламному щотижневику "Новий погляд Роменщини", № [NUMBER] від [INFO], на 1 сторінці, в рубриці "Тема тижня" починається публікація під назвою "[INFO]" і надруковано 9 фотографій, у верхньому рядку 5 у нижньому 4 фото претендентів. [PERSON] [PERSON] розміщено у верхньому рядку, крайнє з правого боку. Як вбачається з прізвищ кандидатів, фото розміщені в алфавітному порядку. На другому аркуші газети мається продовження публікації "[INFO]", де викладена інформація про кожного кандидата, в тому числі [PERSON], в якій вказано: "[PERSON] наймолодший кандидат на посаду мера, 1986 р.н. Випускник НВК № 1. З 2003 року, під час навчання у КНУ ім. Т.Г. Шевченка на факультеті міжнародної журналістики, працював у газеті "Київська правда". Через хворобу навчання не закінчив. Безробітний. Позапартійний. Сукупний дохід декларанта - нуль". Підписала дану публікацію [PERSON]. В інформаційно-рекламному щотижневику "Новий погляд Роменщини", № [NUMBER] від [INFO], на 4 сторінці, в рубриці " Соціум:події в нашому місті" мається публікація без назви наступного змісту: " У 18 номері "НП Роменщини" ми писали про кандидатів на посаду міського голови. після виходу публікації довірена особа одного з кандидатів [PERSON], за сумісництвом його мати, почала обвинувачувати журналістів за недостовірність фактів та погрожувала СБУ, прокуратурою та міліцією. Проте нагадуємо, згідно закону, редакція за інформацію, яку надали офіційні джерела відповідальності, не несе. Роменська міська виборча комісія надіслала уточнення щодо його освіти: "[PERSON] навчався у КНУ ім.. Т. Шевченка. У 2009 р. закінчив факультет міжнародної журналістики, отримавши вищу освіту" та просить вибачення у кандидата". В дані публікації дані про автора відсутні. В інформаційно-рекламному щотижневику "Новий погляд Роменщини", № [NUMBER] від 28 травня 2014 року, на 4 сторінці, в рубриці "Соціум:події в нашому місті" мається публікація "Довірена особа кандидата в мери [PERSON] впіймалась "на гарячому", в якій вказано: "і сміх і гріх: за 2 гривні 50 копійок довірена особа наймолодшого кандидата в мери може понести відповідальність. Нещодавно в редакцію "НП Роменщини" "завітала" жіночка років 50, висловивши незрозумілі претензії, підійшла до столу і взяла газету, опісля з криком побігла геть, ігноруючи слова працівника підприємства, що періодичне видання є платним. Відвідувачі, які на той час знаходилися в редакції, були трішки шоковані поведінкою пані,та навіть подумали, що жіночка "прихворіла". Це вже не вперше у гості до нас з лайками, криками та погрозами приходить мати [PERSON]. А все розпочалося із помилки виборчої комісії, де вони вказали, що особа, яка претендує на "високу посаду", у нашому випадку це пан [PERSON], не закінчив навчання. Та члени виборчкому вже вибачалися перед ним на шпальтах періодичного видання. Але цього напевно виявилося замало, і мати [PERSON] до сих пір шукає "справедливості", зокрема у редакції тижневика. До речі сам [PERSON], за словами тих, хто приходив на його передвиборчі зустрічі, робив таку собі "рекламу" нашій газеті: махав перед присутніми двома дипломами та обвинувачував "НП Роменщини" у недостовірності викладеного, не розібравшись у самій суті проблеми. Сподіваємося, що якщо [PERSON] у майбутньому обійме посаду мера, то більше не допустить такого поверхневого ставлення до вирішення питань міста та громади". Підписала дану публікацію [PERSON]. В інформації про кандидата на посаду міського голови [PERSON] вказано, що він закінчив КНУ ім. Т.Г. Шевченка за спеціальністю журналістика. Друга вища УТКІТ ім. Карпенка-Карого. Не закінчена. Спеціальність - режисер театру ляльок… Дана інформація не має назви, дати її складання і ніким не підписана. В автобіографії, яка надана відповідачем з письмовими запереченнями, вказано: "Я, [PERSON], народився в 1986 році в м.Ромни Сумської області. Українець. З 1993 по 2001 рік навчався в Роменській загальноосвітній школі № 4. В 2001 році був переведений батьками до НВК № 1. Після закінчення школи вступив до КНУ ім. Т.Г. Шевченка на факультет міжнародної журналістики. В 2005 році вступив до УТКіТ ім. Карпенка-Карого на факультет режисури лялькового театру . З 2003 року, під час навчання, працював у газеті "Київська правда". Навчання не закінчив через хворобу…". В інформації від 23 червня 2014 року № 03-21/К-248, що надана [PERSON] виконкомом Роменської міськради, за підписом [PERSON], вказано, що інформаційно-рекламний щотижневик "Новий погляд Роменщини" є приватним друкованим виданням, діє на підставі статуту та свідоцтва про державну реєстрацію. Засновник та головний редактор [PERSON] має посвідчення журналіста та редакторське посвідчення. Інформація про кандидатів на посаду міського голови, в т.ч. фотоматеріали, надруковані у 18 номері щотижневика, було надано Роменською міською виборчою комісією. У зв'язку з тим, що черговий номер газети формується та подається до друку завчасно, редакцією газети було опубліковано уточнену інформацію про кандидата на посаду міського голови [PERSON] та вибачення Роменської міської виборчої комісії у 20 номері. З довідки Роменської ЦРЛ, від 3 червня 2014 року, вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом хронічна виразкова хвороба 12-п кишки з частими загостреннями … Початкова катаракта обох очей… Потребує постійного підтримуючого лікування. Аналогічна інформація вказана також в довідці від 12.11.2014 р. З угоди про надання правових послуг, від 11 вересня 2014 року, вбачається, що адвокат [PERSON] (адвокат) та [PERSON] (клієнт) уклали угоду, за умовами якої: п.1. Клієнт доручає а адвокат приймає на себе зобов'язання надати клієнту правові послуги у судовій справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності, відшкодування моральних збитків. П.5. Розмір гонорару адвоката за виконання цієї угоди, визначається за взаємним погодженням сторін. За підготування заперечення 400 грн. сплачено при підписанні угоди. За представництво інтересів у суді сплачується виходячи із обсягу роботи адвоката, з розрахунку 480 грн. за годину робочого часу. Згідно квитанції від 14.10.2014 року адвокатом [PERSON] від [PERSON] прийнято 800 грн. оплати за підготування заперечення та участь у судовому засіданні справа за позовом [PERSON]. Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статей 3 та 28 Конституції України, людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнані найвищою соціальною цінністю. Частина 3 статті 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 статті 16 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Частиною 1 статті 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", передбачено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Пунктом 15 названої вище постанови, передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно ч.3 ст. 18 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" суд припиняє випуск видання у разі порушення частини першої статті 3 цього Закону або ліквідації юридичної особи, яка є засновником видання. Про своє рішення суд повідомляє реєструючий орган. В ч.1 ст. 3 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" передбачено, що друковані засоби масової інформації в Україні не можуть бути використані для: закликів до захоплення влади, насильницької зміни конституційного ладу або територіальної цілісності України; пропаганди війни, насильства та жорстокості; розпалювання расової, національної, релігійної ворожнечі; розповсюдження порнографії, а також з метою вчинення терористичних актів та інших кримінально караних діянь. Частиною 1 статті 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" передбачено, що громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Відповідно п.3) ст. 42 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" Редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; Статтею 27 Закону України "Про інформацію" передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Розглядаючи справу суд не може і не повинен виходити за межі позовних вимог. Позивачу неодноразово роз'яснювалася можливість і ймовірна доцільність уточнення чи конкретизації позовних вимог, а саме: - ухвалою від 11 серпня 2014 року суд залишив позов без руху, повідомивши позивача про необхідність конкретизувати позовні вимоги; в судових засіданнях неодноразово звертав на це увагу що підтверджено заявою протестом позивача від 13 жовтня 2014 року де вона сама вказує - " суд вирішив не захищати порушення закону і прав людини - … йому невідомо хто така наклепниця, чому 10 тис. грн., як звільнити [PERSON] з посади йому не відомо, закрити тижневик - а який?, що таке рамки журналістської етики йому не відомо, прошу надрукувати вибачення в тижневику "а в якому ? питає, повернути мені судовий збір, а що я буду повертати ? цікавиться суддя та інше. Не зважаючи на ці та інші роз'яснення суду позивач наполягав на вирішенні поставлених ним позовних вимог в тій редакції, яка ним викладена. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд вважає, що вимога позивача "Прошу захисту в суді від наклепниці гр. [PERSON] за нанесення їй та сину непоправної моральної шкоди, відшкодувати її в розмірі 10 (десять тисяч гривень)", викладена в п. 1 уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 13 жовтня 2014 року, не коректна і не визначена ні ЦК України ні іншими Законами України як спосіб захисту честі, гідності та ділової репутації, а тому задоволенню не підлягає. При цьому суд вважає неможливим задоволити окремо вимогу "відшкодувати її (непоправну моральну шкоду) в розмірі 10 (десять тисяч гривень)" ще й з тих підстав, що позивач не вказала хто саме і яким чином має "відшкодовувати" ці кошти; в якому розмірі їй, в якому сину; які в позивача є повноваження представляти інтереси іншої повнолітньої особи в суді з правами наданими позивачу? З огляду на те, що відповідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов'язків), суд не може вирішити питання відшкодування шкоди, оскільки відповідач [PERSON] друкуючи відповідні інформації в газеті "Новий погляд Роменщини" діяла як працівник газети, а відповідно відшкодовувати шкоду має юридична чи фізична особа - приватне друковане видання інформаційно-рекламний щотижневик "Новий погляд Роменщини". Вимога позивача "Звільнити гр.[PERSON] шляхом припинення випуску щотижневика у зв'язку з порушенням закону редакторкою з посади", викладена в п. 2 уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 13 жовтня 2014 року, не коректна і не визначена ні ЦК України ні іншими Законами України як спосіб захисту честі, гідності та ділової репутації, а тому задоволенню не підлягає. При цьому суд вважає неможливим задоволити дану вимогу ще й з тих підстав, що позивач не конкретизувала: з якої саме посади слід звільнити відповідача; в зв'язку з порушенням якого саме Закону України слід звільнити відповідача; чому питання про звільнення має вирішувати суд, а не роботодавець чи уповноважена ним особа. Вимога позивача "Закрити тижневик "Новий погляд", який не відповідає рамкам журналістської етики відповідно закону", викладена в п. 3 уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 13 жовтня 2014 року, задоволенню не підлягає з огляду на її безпідставність та необгрунтованість. Вирішуючи спір в цій частині суд не знаходить підстав для припинення випуску, визначених ч.3 ст. 18 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". Крім цього, суд не може вирішити питання про можливість закриття тижневика "Новий погляд", оскільки з контексту позовної заяви вбачається, що друкований ЗМІ має назву "Новий погляд Роменщини". Також позивач просить закрити тижневик, хоча чинне законодавство передбачає можливість припинення випуску видання. Вимога позивача "Надрукувати вибачення гр.[PERSON] в тижневику "Новий погляд, викладена в п. 4 уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 13 жовтня 2014 року, не підлягає задоволенню як така, що не визначена ні ЦК України ні іншими Законами України як спосіб захисту честі, гідності та ділової репутації. Крім цього, дана позовна вимога не може бути задоволена через відсутність правового обґрунтування права особи вимагати опублікування вибачень, в той час як чинне законодавство України - ст. 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", декларує право особи вимагати опублікування спростування поширених відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Під поняттям "спростування" розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення, і дане поняття не тотожне поняттю "вибачення". Залучити до участі у справі в якості співвідповідача редакцію газети "Новий погляд Роменщини", суд позбавлений можливості через відсутність клопотань сторін і заперечення з цього приводу позивача. Залучати до участі у справі третіх осіб, як то - редакцію газети "Новий погляд Роменщини", [PERSON] чи інших, у суду підстав не було оскільки клопотання з даного приводу сторони не заявляли, на пропозицію суду розглянути питання залучення до участі у справі третіх осіб, як позивач так і відповідач заперечували. У суду ж не було підстав залучати відповідачів чи третіх осіб самостійно, оскільки суд не вбачав перешкод у розгляді справи з участю визначених сторонами осіб. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову в цілому, вимоги позивача про повернення [PERSON] судових витрат задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги про стягнення судових витрат суд виходить з наступного: відповідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні; з матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та адвокатом [PERSON] 11 вересня 2014року укладено договір про надання правової допомоги, при розгляді справи доведено факт надання правової допомоги та оплату таких послуг. Суд погоджується з розміром оплати правової допомоги в сумі 400 грн., який визначений відповідачем, оскільки відповідач не просить стягнути більше. Враховуючи положення чинного законодавства, ступінь складності справи, час протягом якого приймав участь представник, відшкодуванню на користь позивача підлягають 400 грн. як компенсація витрат на правову допомогу. Оскільки позов виник з вини позивача, з нього, на користь відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати витрат на правову допомогу, що понесені відповідачем.

Outcome: approved