Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

13.09.2017 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Плетньов В.О., в якому просить витребувати договір купівлі-продажу однокімнатної квартири по [ADDRESS] , посвідчений 22.09.2016 приватним нотаріусом Плетньовим В.О.; визнати недійсним договір купівлі-продажу однокімнатної квартири по [ADDRESS] , посвідчений 22.09.2016 приватним нотаріусом Плетньовим В.О. де покупцем виступає ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЙЛЛІНГ"; зобов"язати приватного нотаріуса Плетньова В.О. внести відповідні зміни у державний реєстр речових прав на нерухоме майно, скасувати реєстрацію права власності на однокімнатну квартиру по [ADDRESS] за ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЙЛЛІНГ" та поновити реєстрацію на ім"я [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01 лютого 2005 року, вона оформила договір купівлі-продажу однокімнатної квартири у [ADDRESS] . З метою отримання коштів для розрахунку з продавцем 03 лютого 2005 року, вона заключила з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитний договір на отримання валютного кредиту та в забезпечення виконання зобов"язання 04 лютого 2005 року підписала іпотечний договір на куплену квартиру. Вказує, що до початку світової кризи сумлінно виконувала свої зобов"язання перед кредитором, проте з 2010 року свої зобов"язання виконувати не змогла, відтак, у 2012 році ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до Рівненського міського суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором та виселення із займаного житла. Рішенням Рівненського міського суду від 22 березня 2013 року позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: житлову квартиру в [ADDRESS] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором від 03 лютого 2005 року в розмірі 18195,49 доларів США заборгованності за кредитом шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації, визначену експертним оцінювачем Вимога про виселення відхилена за безпідставністю. Ухвалами Рівненського Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 червня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Зазначає, що працівники ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" виконавчий лист не отримали та до виконавчої служби у встановлений законом однорічний термін не направили, натомість, працівники банку почали продавати її квартиру на свій розсуд та за свою ціну, що є істотним порушенням. 24 березня 2015 року вона отримала від ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" повідомлення в порядку ст.38 ЗУ "Про іпотеку", в якому їй було запропоновано переважне, згідно закону, право на придбання предмету іпотеки у іпотекодержателя. В той же день, 24 березня 2015 року, вона направила ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заяву про бажання скористатися своїм переважним правом викупу предмета іпотеки за вказану в повідомленні суму, проте надавати їй переважне право викупу працівники банку не збирались. У грудні 2016 року від сусідки по квартирі, вона випадково дізналась, що її квартира, без її ж відома, та всупереч вимогам ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України", наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті №1304-УІІ від 03 червня 2014 року, 22 вересня 2016 року була продана ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", а саме товариству з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ", яка навмисно створена самим ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" аби обходити вимоги чинного законодавства, зокрема дію мораторію. Вказує, що при оформленні договору купівлі-продажу порушень законодавства припустився і приватний нотаріус Плетньов В.О., який знехтував вимогу нотаріальної інструкції про необхідність надання довідки про відсутність зареєстрованих в помешканні, яке продається. В квартирі [ADDRESS] зареєстрована вона та її донька, [PERSON] . Фактично її квартиру продали разом з мешканцями. 31 січня 2018 року приватний нотаріус Плетньов В.О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що оскільки ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не поширюється на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та враховуючи те, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта № 68782629 від 22 вересня 2016 року, на момент укладення договору купівлі-продажу за позивачем, крім відчужуваної квартири, рахувалось інше нерухоме майно. Окрім того, в день посвідчення договору купівлі-продажу, йому було подано довідку про зареєстрованих осіб вих. № 3594/01-26 від 22 січня 2016 року, видану Регіональним центром надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, в якій зазначено що відомості щодо неповнолітніх осіб зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Вважає, що відсутні будь які підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу однокімнатної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньовим В.О. 22 вересня 2016 року і зареєстрованого в реєстрі за № 731. Просив відмовити в задоволенні позову. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського міського суду від 13.09.2017 вищевказану справу розподілено судді [PERSON] (а.с. 29). Ухвалою суду від 15 вересня 2017 року вищевказана справа залишена без руху, оскільки подана без додержання вимог ст.ст.119,120 ЦПК України (а.с. 30). Після усунення недоліків вказаних в ухвалі суду, ухвалою від 09 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 04.12.2017 року (а.с. 34). В процесі розгляду справи було витребувано договір купівлі-продажу однокімнатної квартири по [ADDRESS] , посвідчений 22.09.2016 приватним нотаріусом Плетньовим В.О. (а.с. 61-62). В судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви. Згідно розпорядження керівника апарату Рівненського міського суду Рівненської обалсті від 04 вересня 2018 року №344 щодо повторного атоматизованого розподілу судової справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи №569/13981/17 провадження №2/569/579/18 у зв"язку із відрахуванням зі штату суду [PERSON] 27 серпня 2018 року, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 10.07.2018 №2234/0/15-18 "Про звільнення [PERSON] з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області у відставку" (а.с. 134). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського міського суду від 04.09.2018 року справу №569/13981/17 розподілено судді Тимощуку О.Я. (а.с. 135), який ухвалою від 05 листпада 2018 року прийняв до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк", ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Плетньов В.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу однокімнатної квартири, призначено підготовче судове засідання на 24 січня 2019 року з участю сторін (а.с. 136). Ухвалою суду 31 січня 2019 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Тимощука О.Я., задоволено заяву судді Тимощука О.Я. про самовідвід, справу передано для визначення судді автоматизованою системою документообігу суду (а.с. 146-147). На підставі розпорядження Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2019 року №15 щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2019 року справу №569/13981/17 розподілено судді Галінській В.В.. Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позове провадженя у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26 лютого 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року позовну заяву [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Плетньов В.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу однокімнатної квартири, залишено без розгляду. Постановою Рівненського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2019 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05 березня 2020 року справу №569/13981/17 розподілено судді Галінській В.В. В судовому засіданні неодноразово були оголошені перерви. Позивач в судове засідання не з"явилася, про час, місце та день розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не відомі, жодних заяв чи клопотань від позивача не надходило. Згідно ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов"язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному,всебічному,повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи; з"являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов"язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом,не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов"язки, визначені законом або судом. У випадку невиконання учасником справи його обов"язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з"явилися в судове засідання без поважних причин. На думку суду встановлені обставини свідчать про неналежне виконання процесуальних обов`язків позивачем та зловживання процесуальними правами. За наявності належного повідомлення позивача про судовий розгляд, а також з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд прийшов до висновку, що підстави для відкладання розгляду справи відсутні. Нормою п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України констатовано, що якщо учасник справи або його представник були нажним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи те, що дії позивача при розгляді справи свідчать про відсутність у неї зацікавленості у розгляді справи в строки, встановленні ЦПК України, провадження у вказаній справі знаходиться в суді майже два з половиною роки, суд вважає що справу можливо слухати у відсутності учасників за наявними доказами в сукупності з іншими матеріалами справи. Відповідачі та третя особа в судове засідання повторно не з"явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 03 лютого 2005 року укладено кредитний договір №ROH0GК00000353, відповідно до якого останній надано кредит в розмірі 13950 доларів США. 04 лютого 2005 року між [PERSON] надалі "Іпотекодавець" та ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надалі "Іпотекодержатель" було укладено Договір іпотеки №ROH0GК00000353. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов"язання позичальника за кредитним договором №ROH0GК00000353 від 03 лютого 2005 року. Повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної лінії у сумі 13950 доларів США, на придбання нерухомості по програмі "Житло в кредит" в сумі 12600 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 1350 доларів США у термін до 02 лютого 2015 року. Згідно Договору від 01 лютого 2005 року, посвідченого нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю., зареєстровано в реєстрі за №194, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2013 року позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором та виселення із займаного житла, задоволено частково. Звернуто стягнення на квартиру площею 29,90 кв.м. житловою площею 16,30 кв.м., в [ADDRESS] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором від 03 лютого 2005 року №ROHOG00000353 в розмірі 18195,49 доларів США заборгованості за кредитом шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації, визначену експертним оцінювачем. З відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати. В решті позову відмовлено за безпідставністю. Ухвалами апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2013 року залишено без змін. 16 березня 2015 року за вих.№2302/15 представником ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було надіслано [PERSON] повідомлення у порядку ст.38 "Про іпотеку" про можливість останньою набути переважне право придбання предмету іпотеки у іпотекодержателя. Початкова ціна реалізації згідн орішення становить 267360,50 грн.. Згідно заяви від 24 березня 2015 року [PERSON] повідомила ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про бажання використати своє переважне право на придбання предмету іпотеки у іпотекодержателя за вказану в повідомленні суму. В подальшому, 22 вересня 2016 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надалі "Продавець" та ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ" надалі "Покупець" укладено Договір купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О., зареєстровано в реєстрі за №731. Згідно п.1.1 Договору купівлі-продажу квартири, За Договором Продавець, що діє на підставі ст.38 Закону України "Про іпотеку", договір іпотеки №ROHOG00000353, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Юган Г.І. 04 лютого 2005 року та зареєстрованого в реєстрі за №180, передає у власність Покупцю нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , надалі - Квартира, а покупець зобов"язується прийняти Квартиру і сплатити за неї обговорену в Договорі грошову суму. У відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов"язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов"язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до положень ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Відповідно до умов п. 26 договору іпотеки, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: продажу будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Під час судового розгляду відповідачами не спростовано доводи заявленого позову з приводу нездійснення АТ КБ "Приватбанк" повідомлення про намір банку продати іпотечне майно. Сторони, підписавши договір іпотеки квартири, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору, оскільки в іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов"язань. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно зі ст.38 Закону України "Про іпотеку" неповідомлення всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки є підставою відповідальності іпотекодержателя перед такими особами за відшкодування завданих збитків, проте зазначені обставини не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Окрім того, позивач вказує, що оспорюваний правочин від 22 вересня 2016 року вчинено відповідачами у порушення умов Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", що є підставою для визнання його недійсним. Так, з 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про заставу", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язання громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об"єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об"єкти незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. З наведеного вбачається, що положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", застосовується при одночасній наявності всіх вищезазначених ознак. Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов"язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов"язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов"язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не підлягає виконанню. Дана правова позиція викладена в поставі Верховного Суду України № 6-1102цс15 від 23 вересня 2015 року. Згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається із довідки про зареєстрованих осіб вих. № 3594/01-26 від 22 січня 2016 року, виданої Регіональним центром надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, зазначено, що відомості щодо неповнолітніх осіб зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 22 вересня 2016 року наданого на виконання ухвали суду приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О., у позивача [PERSON] було у власності інше нерухоме житлове майно, придатне для проживання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", на спірні правовідносини не поширюється. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу однокімнатної квартири по [ADDRESS] , посвідчений 22.09.2016 приватним нотаріусом Плетньовим В.О. де покупцем виступає ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЙЛЛІНГ". Оскільки вимоги про зобов"язання приватного нотаріуса Плетньова В.О. внести відповідні зміни у державний реєстр речових прав на нерухоме майно, скасувати реєстрацію права власності на однокімнатну квартиру по [ADDRESS] за ТзОВ "ЕСТЕЙТ СЕЙЛЛІНГ" та поновити реєстрацію на ім"я [PERSON] є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, тому в цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed