Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 31.05.2007 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено договір про надання та використання кредитних карток з пільговим періодом кредитування (надалі - Договір), який складається з анкети-заяви, правил надання та використання кредитних карток банку "Кредит-Дніпро" із пільговим періодом кредитування, тарифів на обслуговування банківських карт в банку "Кредит-Дніпро" (п. 1.5 правил). Відповідно до п. 2.2. правил укладення договору здійснюється шляхом приєднання клієнта до умов правил і відбувається за допомогою подання підписаної клієнтом анкети-заявки. Згідно п. 12 анкети-заяви банк надав відповідачу кредитну карту Visa з лімітом 4 000,00 гривень. Процентну ставку за користування кредитним лімітом було встановлено в розмірі 21 % річних (п. 12 анкети-заяви). Згідно п. 5.2 Правил надання та використання кредитних карток банку "Кредит- Дніпро" із пільговим періодом кредитування відповідач зобов'язався не пізніше платіжної дати погасити готівкою через касу банка суму обов'язкового платежу або забезпечити на рахунку для погашення кошти в розмірі не менше суми обов'язкового платежу. Відповідно до п. 12 анкети-заяви встановлена платіжна дата - з 1 по 10 число місяця, наступного за звітним. Згідно п. 10.1 правил надання та використання кредитних карток банку "Кредит-Дніпро" із пільговим періодом кредитування дія договору обмежена строком дії карти. Строк дії карти було встановлено в анкеті-заяві - до 31.05.2008 року (картка [NUMBER]). Утім, відповідач умови договору не виконує, а саме порушує строки погашення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків та комісій. Строк дії договору сплинув 31.05.2008 року, але на момент подання позовної заяви до суду погашення кредиту з боку відповідача не відбулося. Зазначаючи у позові про те, що на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов'язання з боку позичальника за кредитним договором не виконані, та відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, та відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення заборгованості, розмір якої станом на 13.08.2014 р. складає 22 074,25 грн., яка складається з наступного: 13 231,91 грн. - сума несплаченої частки кредиту; 7 028,66 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами; 763,65 грн. - сума інфляції заборгованості за користування кредитними коштами; 232,39 грн. - три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту; 659,71 грн. - сума інфляції заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків; 157,93 грн. - три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини. 31.05.2007р. між банком та відповідачем був укладений договір про надання та використання кредитних карток з лімітом 4 000,00 гривень та встановленою процентною ставкою за користування кредитним лімітом 21 % річних. Утім, на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов'язання з боку позичальника за кредитним договором не виконані, та відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту; розмір заборгованості станом на 13.08.2014 р. складає 22 074,25 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Утім, з боку боржника було допущено порушення умов виконання зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 13.08.2014 р. складає 22 074,25 грн., яка складається з наступного: 13 231,91 грн. - сума несплаченої частки кредиту; 7 028,66 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами; 763,65 грн. - сума інфляції заборгованості за користування кредитними коштами; 232,39 грн. - три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту; 659,71 грн. - сума інфляції заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків; 157,93 грн. - три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків, та через що для суду задля поновлення порушених прав позивача вбачаються підстави для ухвалення рішення про присудження до стягнення на користь позивача з відповідача зазначеної вище суми заборгованості. Щодо вимоги позову про розірвання договору, то суд, задовольняючи її, суд виходить з того, що за ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Укладаючи договір, сторони за ним погодили (п. 4.2.2), що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, банк має право розірвати договір у судовому порядку. Відповідно до ст. 651 зазначеного вище кодексу зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача договірного зобов'язання, та таке порушення є істотним, для суду наявні підстави для розірвання кредитного договору. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved