Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У березні 2021 року позивачка, в інтересах якої діє [PERSON] , звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року у розмірі 30642,84 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів, та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в розмірі 9090,61 грн. без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів. А також просив вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що після реорганізації 11 липня 2016 року структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, її було переведено до Виробничого підрозділу «Іловайська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 17 березня 2017 року було видано наказ «Про встановлення простою» для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції з 20 березня 2017 року, у п. 8 якого прийнято рішення про нарахування заробітної плати за час простою не з вини працівників із розрахунку двох третин встановленої тарифної ставки (посадового окладу). 28 квітня 2017 року було видано наказ «Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця», яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. 04 травня 2017 року позивачку було повідомлено про ліквідацію та виведення зі штатного розпису посади (з підписами всіх членів комісії та про її особисте ознайомлення). 10 липня 2017 року видано наказ про звільнення її з роботи з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На день її звільнення була нарахована, але по теперішній час не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року та відповідно до наданих позивачем розрахунків заробітна плата складає: за березень 2017 року 5509,44 грн., за квітень 2017 року 7530,74 грн., за травень 2017 року 797,24 грн., за червень 2017 року 996,55 грн., за липень 2017 року 15808,87 грн., що разом становить 30642,84 грн. Сума заборгованої компенсації станом на 02 березня 2021 року, тобто на день звернення до суду з даним позовом, становить 9090,61 грн. З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву вбачається, що з позовними вимогами він не погоджується та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, посилається на те, що в відповідача відсутній доступ до документації підприємства, до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю, у зв`язку з проведенням з 2014 року на території Донецької та Луганської областей з 2014 року антитерористичної операції, наказ про припинення якої не видавався. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, крім того в відповідача відсутні первинні документи, у зв`язку з чим нарахування заробітної плати не здійснювалося. З 16 березня 2017 року нарахування заробітної плати було припинено, в відповідача відсутні первинні документи для виплати заробітної плати після 16 березня 2017 року. Інформація стосовно заборгованості по заробітній платі на ім`я [PERSON] відсутня. Крім того зазначено, що позивачці за першу половину березня 2017 року була нарахована заробітна плата та отримана нею 25 липня 2017 року у касі м. Лиман у розмірі 2389,75 грн. Таким чином, інформація стосовно заборгованості по заробітній платі на ім`я [PERSON] відсутня. (а.с. 38-40) Ухвалою суду від 04 березня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін по справі. З урахуванням того, що розгляд справи здійснюється в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін по справі, тому в порядку\~статті 247 ЦПК\~України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. Із записів трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 13 серпня 1982 року позивачка працювала на Іловайській дистанції колії Донецької залізничної дороги (а.с. 8). На підставі наказу № 10 від 03 січня 1997 року в межах підприємства була переведена на посаду начальника виробничо-технічного відділу, яку перейменовано на начальника відділу. (а.с. 9) На підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, Постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», про що 11 липня 2016 року зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивачки. (а.с. 9) На підставі наказів ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 та наказу № 1/ос від 08 липня 2016 року Іловайська дистанція колії Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного Акціонерного товариства «Українська залізниця», про що також 11 липня 2016 року в трудовій книжці зроблено відповідний запис. (а.с. 9-10) 17 липня 2017 року на підставі наказу № 9224/ДН-ос від 10 липня 2017 року, який долучено до матеріалів справи, [PERSON] звільнено з посади начальника відділу Виробничо-технічного відділу Виробничого підрозділу «Іловайська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 26 днів відпустки (а.с. 11), про що у трудовій книжці 17 липня 2017 року зроблено належним чином відповідний запис № 14 про звільнення. (а.с. 10) Позивачем на підтвердження розміру нарахованої їй заробітної плати за період березень-липень 2017 року надано щомісячні розрахункові листи заробітної плати, видача яких працівнику передбачена\~ст. 110 КЗпП України, ч. 1\~ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці". Розрахунки по заробітній платі за березень - липень 2017 року видані ВП ПЧ Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Дон. зал.» ПАТ «Українська залізниця» ЄРДПОУ 40150216. (а.с. 20-24) Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року [PERSON] нараховано 5509,44 грн., оплата за час простою становила 1422,21 грн., сума до виплати 4381,01 грн. (а.с. 20, 78) Згідно вставного аркушу до додатку, в якому позивачка поставила особистий підпис, та довідки про доходи № 297/3 від 29 квітня 2021 року, долучених до відзиву на позовну заяву, [PERSON] отримала 23 липня 2017 року\~заробітну плату\~ за першу\~ половину березня 2017\~року в\~сумі 2389,75 грн. (а.с. 41-43) Згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року [PERSON] нараховано 7530,74 грн., оплата за час простою становила 614,03 грн., сума до виплати 5988,31 грн. (а.с. 21, 79) Відповідно до розрахунку заробітної плати за травень 2017 року [PERSON] нараховано 797,24 грн., оплата за час простою становила 782,66 грн., сума до виплати 633,95 грн. (а.с. 22, 79) Згідно розрахунку заробітної плати за червень 2017 року [PERSON] нараховано 996,55 грн., оплата за час простою становила 978,33 грн., сума до виплати 792,45 грн. (а.с. 23, 80) Відповідно до розрахунку заробітної плати за липень 2017 року [PERSON] нараховано 15808,87 грн., у тому числі і компенсація за 27 днів невикористаної відпустки на суму 7474,14 грн. та вихідну допомогу при звільненні у сумі 7629,55 грн., оплата за час простоїв 555,55 грн., сума до виплати 12760,29 грн. (а.с. 24) При цьому, суд приймає до уваги наказ (розпорядження) № 9224/ДН-ос про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] , в якому компенсація передбачена за 27 днів відпустки, який позивачем було надано на підприємство для проведення остаточного розрахунку, копія якого засвідчена начальником дирекції [PERSON] , та відомості про компенсацію відпустки (27 днів) в якому відповідають довідці-розрахунку невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення (а.с. 49) та з розрахунком заробітної плати за липень 2017 року (а.с. 80). Згідно із ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі. Так, наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. В пункті 5 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~24\~грудня\~1999\~року\~№\~13\~«Про\~практику\~застосування судами\~законодавства\~про\~оплату праці» судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою. Поняття «простій» законодавчо дано у ст. 34\~КЗпП\~України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Статтею 113\~КЗпП\~України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується. Кількість днів простою зазначена у табелях обліку використання робочого часу та узгоджується з розрахунковими листами, так за березень 2017 року - 8 днів (64 години), квітень 2017 року - 3 дні (24 години), травень 2017 року - 4 дні (32 години), червень 2017 року - 5 днів (40 годин), липень 2017 року 3 дні (24 години). При цьому, доказів порушення з боку позивачки встановленого режиму роботи при простої відповідачем не надано. (а.с. 61-63) Згідно наданих позивачкою розрахунків заробітної плати в період з 20 березня 2017 року по липень 2017 року їй здійснювалося нарахування саме за простій. Крім того, заробітна плата, нарахована [PERSON] за березень 2017 року у розмірі 5509,44 грн., у повній мірі співпадає з відомостями Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині суми заробітку для нарахування пенсії за березень 2017 року, де зазначено, що це нарахування за 31 трудовий день. Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою позивачка на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачці оплату за час простою. Також, розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом (розпорядженням) № 9224/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору, відповідно до якого позивачка має право на компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки та виплату грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку. Наказ про припинення трудового договору підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень Подлузським В.О. Згідно матеріалів справи структурний підрозділ «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень», начальником якого є [PERSON] , здійснює свою адміністративну діяльність у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що також підтверджується довідкою відповідача № 297/2 від 29 квітня 2021 року про доходи позивачки за січень - липень 2017 року, на якій також зазначено місце її видачі - м. Лиман Донецької області. Згідно відомостей (дата формування виписки 19 березня 2021 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5 ), наданих на виконання ухвали суду від 04 березня 2021 року, розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за 1 квартал 2017 року становить 18621,65 грн., з яких за січень 2017 року 6724,21 грн., за лютий 2017 року 6388,00 грн., за березень 2017 року 5509,44 грн., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмах за січень-березень 2017 року наданих позивачкою. Доводи відповідача про те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Закон України\~від 02\~вересня 2014\~року\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Однак, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови в нарахуванні та виплаті позивачці заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Крім того, суд критично оцінює посилання представника відповідача на існування «непереборної сили», яка унеможливила здійснити розрахунок з позивачем, оскільки така позиція повністю спростовується вивченими доказами у справі. Наявність належним чином заповненої трудової книжки позивача із зазначенням наказів про прийняття на роботу та його звільнення з роботи, скріплених печаткою підприємства, наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачу, яка використала їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати, свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання. Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Частиною 2 статті 30 Закону України\~«Про\~оплату\~праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність\~в Україні», питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивачки в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та при звільненні\~ з\~підприємства \~остаточного \~розрахунку \~з позивачкою\~ проведено не\~було,\~ заборгованість по заробітній платі (нарахована), як заявлено позивачкою, за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 30642,84 грн.\~ Оскільки позивачка\~23 липня 2017 року отримала \~заробітну плату\~ за першу\~ половину березня 2017\~року у\~сумі 2389,75 грн., яка без відрахування обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів становить 3005,26 грн.,\~що підтверджується копією вставного аркушу до додатку, в якому позивачка поставила особистий підпис, та довідкою про доходи № 297/2 від 29 квітня 2021 року (а.с. 42-43) стягненню за період березень-липень 2017 року підлягає сума заборгованості в розмірі 27637,58 грн., з вирахуванням суми до оподаткування. Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України\~від 23\~лютого\~2012\~року\~№\~4442-VI\~«Про особливості\~утворення \~акціонерного\~товариства\~залізничного транспорту\~загального користування» (далі Закон № 4442-VI). Згідно п. 6 ст. 2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до Закону №\~4442-VI постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4 ст.\~36\~КЗпП\~України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. За змістом частини 1 ст. 104 ЦК\~України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року\~змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця"). Отже, АТ «Укрзалізниця» в повному обсязі несе обов`язок оплати праці перед позивачем. Норма ст.\~67\~Конституції України покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 пункту 6 постанови «Про\~практику\~застосування\~судами законодавства\~про\~оплату\~праці» від\~24\~грудня\~1999\~року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тобто, при виплаті позивачці заборгованості по заробітній платі в розмірі 27637,58 грн., відповідач зобов`язаний утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Тому суд вважає, що вірним буде стягнути з відповідача в користь позивачки заборгованість по заробітній платі, яка нарахована без утримань, а відповідача зобов`язати утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме:\~КЗпП України,\~Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим\~постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим\~ постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці»\~\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого\~\~постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427\~(зі змінами, внесеними згідно з\~постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159). Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачці не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати є обґрунтованими. Суд розраховує компенсацію станом на 29 червня 2021 року, тобто на день ухвалення рішення, що не є виходом за межі позовних вимог, оскільки позивачка ставила питання про стягнення\~\~компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку\~\~з порушенням термінів її виплати. Суд при розрахунку компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати отримав наступний результат: 1) компенсація втрати частини доходу за: - березень 2017 року становить 722,02 грн. (455,19 грн. + 266,83 грн.) з наступного розрахунку: А) до 23 липня 2017 року (тобто до моменту виплати частини заборгованості): 4381,01 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за березень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період квітень 2017 року-червень 2017 року = 455,19 грн.; Б) після виплати 23 липня 2017 року за першу половину березня 2017 року 2389,75 грн.: 1991,26 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за березень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період липень 2017 року-травень 2021 року = 266,83 грн.; - квітень 2017 року = 5988,31 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за квітень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період травень 2017 року-травень 2021 року = 826,39 грн.; - травень 2017 року = 633,95 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за травень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період червень 2017 року-травень 2021 року = 86,34 грн.; - червень 2017 року = 792,45 грн. (сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за червень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) * індекс інфляції за період липень 2017 року-травень 2021 року = 106,19 грн.; -\~липень 2017 року =\~12760,29\~грн.\~(сума нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за липень 2017 року (після утримання податків і обов`язкових платежів та\~без врахування\~одноразової грошової\~допомоги при\~звільненні)\~*\~індекс інфляції\~за період\~серпень 2017\~року-травень 2021\~року =\~1707,33 грн. У зв`язку з наведеним розрахунком, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення частково та до стягнення належить компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3448,27 грн. Відповідно до\~ ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до п. 2 частини 1 ст.\~430\~ЦПК\~України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць за березень 2017 року (з 16 березня 2017 року по 31 березня 2017 року) у розмірі 2504,18 грн. Що ж до вимоги про розподіл судових витрат, то суд зазначає наступне. Так, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до п. 1 ч. 3 цієї статті відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. У позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідно до договору про надання правової допомоги, які позивач поніс та очікує понести, у зв`язку із розглядом даної справи. Проте, на підтвердження отримання таких послуг позивачем не надано суду акта прийняття-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, квитанцій оплати послуг адвоката. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України\~«Про судовий\~збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на день подання позовної заяви, Законом України\~«Про\~Державний\~бюджет на\~2021\~рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2270,00 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 710,38 грн.

Outcome: partial