Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ « ПриватБанк» в особі свого представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2AVGA00000032 від 29 листопада 2007 року, в розмірі 82 396 ( вісімдесят дві тисячі триста дев"яносто шість) доларів США 26 центів , що за курсом 25.19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.05.2016 року складає 2 075 562 ( два мільйони сімдесят п"ять тисяч п"ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок: - Звернути стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, загальною площею 0,0869 га, що знаходяться за за адресою: м. Київ. Дарницький р-н., вул.Комсомольська, буд. 15-В шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № K2AVGA00000032 від 29 листопада 2007 року ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені в тому числі нотаріального укладення договору купівлі - продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 2 075 562 ( два мільйони сімдесят п"ять тисяч п"ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок, договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією право чину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також вирішити питання щодо стягнення судового збору сплачено при подачі позовних вимог у розмірі 33 200 ( тридцять три тисячі двісті) гривень 43 копійки. Представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю № 1341-О від 17.04. 2014 року позовні вимоги уточнив , підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах в частині звернення стягнення на предмет іпотеки . Відповідач належним чином повідомлений про день, місце, час розгляду справи , відповідно до вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки 03.10.2016 року, а тому суд вважає що можливо проводити судове засідання за відсутності належним чином повідомленого відповідача у порядку ст. 224 ЦПК України за письмовою згодою представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № К2AVGА00000032 від 29.11.2007 року [PERSON] 29.11.2007 року отримав кредит у розмірі 975 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.11.2027 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов»язкових платежів і цих коштів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 05,05.2016 року має заборгованість - 3 055 384,52 Доларів США, яка складається з наступного: -761 564.29 Доларів США- заборгованість за кредитом; -542 967.44 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -121 875.00 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -1 628 977,79 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 29.11.2007 року уклали договір іпотеки № K2AVGA00000032. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. У відповідності до ст. 6 Закону України ,,Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, загальною площею 0,0869 на якій розташований Предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна ринкова вартість предмету іпотеки - домоволодіння - житлового будинку, загальною площею 552,30 кв.м,, з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 0.0869 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 10.11. 2014 року за домовленістю сторін загальна заставна вартість предмета іпотекистановила 2 075 562,00 грн. ( а.с.22). Про те, відповідно до звіту про оцінку майна № 15092016-043 від 15.09. 2016 року ринкова вартість предмету іпотеки - домоволодіння - житлового будинку, загальною площею 552,30 кв.м, з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 0.0869 га, що знаходиться за за адресою: [ADDRESS], становить 3 216 545 гривень станом на 15.09. 2016 року ( а.с. 66- 95). Разом з тим, відповідно до звіту про оцінку майна № 15092016-013 від 15.09. 2016 року ринкова вартість предмету іпотеки - земельної ділянки , загальною площею 0.0869 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], становить 719 952 гривні станом на 15.09. 2016 року ( а.с. 96- 119) , а разом , ринкова вартість предмету іпотеки - домоволодіння - житлового будинку, загальною площею 552,30 кв.м, з надвірними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки , загальною площею 0.0869 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], становить 3 936 497 ( три мільйони дев»ятсот тридцять шість тисяч чотириста дев»яносто сім) гривень. Враховуючи вище викладене суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача, шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2AVGA00000032 від 29.11.2007 року в розмірі 3 936 497 ( три мільйони дев»ятсот тридцять шість тисяч чотириста дев»яносто сім) гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку"№ 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку. Передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом № 898-IV. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. За приписами ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш аніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Статтею 38 Закону передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати,іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону № 898-IV. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі- покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Зі змісту вказаної статті вбачається, що законодавцем встановлено право альтернативного визначення ціни предмета іпотеки. Враховуючи, що позивачем обрано спосіб реалізації у спосіб передбачений ст. 38 Закону «Про іпотеку» за рішенням суду, а ст. 39 цього Закону дозволяє звернення стягнення за рішенням суду у такий спосіб, та враховуючи, що умовами договору сторони погодили визначення ціни предмета іпотеки на розсуд іпотекодавця, суд дійшов висновку про продаж предмета іпотеки за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що повністю відповідає положенню ч. 6 ст. 38 Закону. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Позивач просив суд в позовних вимогах обрати спосіб реалізації заставного майна: шляхом надання позивачу права реалізувати предмет іпотеки, уклавши від імені відповідача договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру, з отриманням дублікату правовстановлюючих документів та з можливістю вчинення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій необхідних для продажу. Згідно п. 29 Договору іпотеки Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця, або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціноюта на умовах, визначений на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою інотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: м. Київ. Дарницький р-н., вул.Комсомольська, буд. 15В, про те позивач не ставить питання про виселення і в цій частині уточнив позовні вимоги Матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником житлового будинку та земельної ділянки, загальною площею 0,0869 га, що знаходяться за за адресою: м. Київ. Дарницький р-н., вул.Комсомольська, буд. 15-В . Право власності на предмет іпотеки виникло на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 вересня 2007 року ( а.с. 62-63) та державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.11. 2007 року ( а.с. 64). Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку іпотечне майно придбане за рахунок кредитних коштів. А тому у позивача є підстави для звернення до суду з даним позовом, і є підстави для задоволення позовних вимог. Оскільки належних та допустимих доказів на спростування розміру існуючої заборгованості відповідачем не надано, наданий розрахунок Банку підписано уповноваженою особою та скріплено печаткою, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок, до якого включено відомості за меморіальними ордерами, є належним доказом розміру існуючої заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вразі задоволення позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 33 200 ( тридцять три тисячі двісті) гривень 43 копійки судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved