Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» (надалі - ПАТ «Житомиробленерго») звернулося до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача 20 309,36 грн. матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 листопада 2012 року, [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAIMLER-BENZ 412D», державний реєстраційний номер «ВС 6689 ВС», рухаючись з перевищенням допустимої та безпечної швидкості на 6 км. + 300 м. автодороги сполучення «Житомир - Могилів-Подільський» в смт.Гуйва Житомирського району Житомирської області проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, не зупинив керований ним автомобіль на червоний сигнал світлофора, та при в'їзді на перехрестя, виявивши перешкоду, змінив напрямок руху, в результаті чого скоїв зіткнення із задньою лівою частиною автомобіля марки «ЗАЗ-110206», реєстраційний номер «3469 ІОА», власником якого є ПАТ «Житомиробленерго». В наслідок вищевказаного ДТП позивачу спричинено матеріальну шкоду в розмірі 20309,36 гривень. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В ході судового розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача в якості матеріальної шкоди 26212 гривень, витрати на проведення експертизи в сумі 2800 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 406,18 гривень, за подачу апеляційної скарги в сумі 121,80 гривень, за подачу касаційної скарги в сумі 170,52 гривні. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував проти відшкодування реальної вартості втраченого майна, а не ринкової, як це зазначено у висновку експерта. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені обставини, які пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої неправомірними діями фізичної особи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 998, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України, чинними на день їх виникнення, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2012 року, [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAIMLER-BENZ 412D», державний реєстраційний номер «ВС 6689 ВС», рухаючись з перевищенням допустимої та безпечної швидкості на 6 км. + 300 м. автодороги сполучення «Житомир - Могилів-Подільський» в смт.Гуйва Житомирського району Житомирської області проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, не зупинив керований ним автомобіль на червоний сигнал світлофора, та при в'їзді на перехрестя, виявивши перешкоду, змінив напрямок руху, в результаті чого скоїв зіткнення із задньою лівою частиною автомобіля марки «ЗАЗ-110206», реєстраційний номер «3469 ІОА», власником якого є ПАТ «Житомиробленерго». Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.5-6). Відповідно до частин 3 і 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини що до того, 12 листопада 2012 року, [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAIMLER-BENZ 412D», державний реєстраційний номер «ВС 6689 ВС», рухаючись з перевищенням допустимої та безпечної швидкості на 6 км. + 300 м. автодороги сполучення «Житомир - Могилів-Подільський» в смт.Гуйва Житомирського району Житомирської області проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, не зупинив керований ним автомобіль на червоний сигнал світлофора, та при в'їзді на перехрестя, виявивши перешкоду, змінив напрямок руху, в результаті чого скоїв зіткнення із задньою лівою частиною автомобіля марки «ЗАЗ-110206», реєстраційний номер «3469 ІОА», власником якого є ПАТ «Житомиробленерго», суд вважає встановленими та такими, що не підлягають додатковому доказуванню. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За правилами ч.3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, питання відповідальності за шкоду регулюється загальними та спеціальними нормами законодавства. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 із ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. В ході розгляду справи було з'ясовано, що на виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (далі - Закону України № 1961-IV) цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП була застрахована. Між [PERSON], який є власником автомобіля марки «DAIMLER-BENZ 412D», державний реєстраційний номер «ВС 6689 ВС» та Публічним акціонерним товариством «СК «ЛАФОРТ» (далі - ПАТ «СК Лафорт») укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.07.2012 року (а.с.43) зі строком дії з 26.07.2012 року по 25.07.2013 рік, зі сплатою страхової суми, зокрема, в разі завдання шкоди заподіяної майну в розмірі 50 000,00 гривень на одну особу (а.с.62). Відповідно до преамбули Закону України № 1961-IV, вище зазначений нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 6 Закону України № 1961-IV, дана подія є страховим випадком, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч.ч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином позивачу належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Визначаючи розмір матеріальної шкоди завданої позивачу в наслідок ДТП, судом враховуються висновок №4264 експерта судової авто товарознавчої експертизи від 10 лютого 2017 року та вартість матеріальних збитків станом на 21 листопада 2016 року заподіяних ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» внаслідок ДТП, яка сталась 12 листопада 2012 року, виходячи з висновку №3471 експертного авто товарознавчого дослідження від 08 лютого 2013 року виконаного [PERSON] становить 26212 гривень (а.с.225-229). Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу витрати, який той поніс для визначення розміру матеріального збитку та складання експертного дослідження експертною установою, в розмірі 2800 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №10066289 від 10 лютого 2017 року (а.с.235). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього і в її заподіянні. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved