Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. З [PERSON] вона знайома з жовтня 2007 року. Після знайомства через декілька тижнів вони почали спільно проживати. Спільне проживання в них було до грудня 2010 року. Після цього почались сварки і вони почали певний час жити окремо, однак, продовжували зустрічатись та разом проводити святкові дні. В цей період вона дізналась про вагітність і повідомила про це відповідача та його родину. Однак відповідач став вимагати, щоб вона зробила аборт. Її таке ставлення обурило і вона написала йому листа, що нібито це не його дитина. В цей же період вона дізналась, що у [PERSON] з"явилась подруга, яка почала жити з відповідачем. Тому їх стосунки припинились остаточно. 20.09.2011 року вона народила сина [PERSON] і повідомила про це відповідача. Однак, відповідач сина не визнав. У лютому 2014 року вона звернулась до [PERSON] з вимогою платити аліменти, інакше сказала, що звернеться до суду. Відповідач став висилати кошти на утримання дитини. Через шість місяців цивільна дружина відповідача почала ініціювати проведення тесту на встановлення батьківства. Вона погодилась. Хоча й хотіла проведення тесту в державній установі, але погодилась на проведення тесту в приватній клініці. В зв"язку з тим, що вона довго не могла отримати результат тесту, а сам висновок оформлений на якомусь листі паперу, який не мав ні печатки, ні офіційних реквізитів, вважає результати тесту, який виключив батьківство відповідача відносно її сина, неправдивим. За таких обставин звернулась до суду. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила задовольнити. В задоволенні заяви відповідача про стягнення з неї судових витрат, за послуги адвоката та інших витрат, пов"язаних з проведенням експертизи, просила суд відмовити за бездоказовістю. Суду пояснила, що вони з відповідачем проживали майже 5 років: з жовтня 2007 року по грудень 2010 року. У вересні 2010 року в неї були відносини з іншим чоловіком, бо відносини з відповідачем в них розладились. В грудні 2010 року вони з відповідачем остаточно роз"їхались, але продовжували зустрічатись, святкувати свята, тобто фактично продовжували інтимні стосунки. Коли вона завагітніла, то подзвонила відповідачеві та повідомила його про це. Відповідач став наполягати зробити аборт. Вона образилась і сказала йому, що це не його дитина. Після цього їх стосунки припинились взагалі. Коли дитині виповнилось два з половиною роки, вона подзвонила відповідачеві і стала вимагати платити аліменти, інакше сказала, що подасть на генетичну експертизу. Відповідач проти експертизи був проти, а аліменти став висилати. На той час відповідач вже проживав з [PERSON], яка подзвонила їй через якийсь час і стала сама наполягати на проведенні експертизи. Вона погодилась, бо впевнена й зараз, що дитина - відповідача. Спочатку вона пропонувала варіанти клінік для проведення генетичної експертизи, але відповідач то хворів, то не міг. Тому через якийсь час вона погодилась на проведення експертизи в клініці, яку запропонував вже відповідач. В цій клініці робився забір матеріалу з ротової порожнини відповідача та її дитини. Експертиза дала негативний результат, виключивши батьківство відповідача відносно її сина. Але вона не довіряє цій клініці, бо спочатку їй сказали, що результати експертизи будуть зроблені швидко, а потім їй не захотіли надати ці висновки, посилаючись на те, що вона немає до експертизи ніякого відношення. Але пізніше зателефонували і дозволили забрати результати дослідження. Результати вона отримала аж через півтора місяці. З результатами судової експертизи вона теж не згодна, бо в приміщення НДІ пропустили [PERSON], яка зчинила галас коли її не пропустили, і [PERSON] була присутня при заборі крові в її дитини та відповідача. Це порушення внутрішньої інструкції і результати експертизи не можуть бути визнані правильними. Крім того, коли вона виходила з приміщення НДІ, бачила, що [PERSON] та [PERSON] залишались в кабінеті завідуючого лабораторією. Тому припускає, що пробірки з кров"ю могли бути переплутані. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги до свого довірителя не визнав в повному обсязі, на стягненні грошової суми, зазначеної в його заяві щодо стягнення з позивача судових витрат, наполягав. Суду пояснив, що його довіритель ніколи не заперечував, що в нього з позивачкою були відносини. Але предмет спору - батьківство дитини позивачки, проти якого його довіритель завжди заперечував і заперечує, оскільки дитина не його. Дві експертизи, одна з яких була виконана по ухвалі суду Дніпропетровським НДІ (хоча вони просили суд призначити експертизу в м.Запоріжжі), довели, що відповідач не являється батьком дитини позивачки. Те, що другий представник відповідача зчинила галас, за словами позивачки, в Дніпропетровському бюро досліджень з приводу того, що її як представника відповідача не пропускали з ним на забір генетичного матеріалу, не могло вплинути на результати експертизи, бо експерт проводить експертизу в закритій лабораторії і попереджений про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиву експертизу. Тому це лише припущення позивачки, які не ґрунтуються на доказах. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги до свого довірителя також не визнала. А судові витрати просила стягнути з відповідачки. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1)за заявою матері та батька дитини; 2)за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3)за рішенням суду. Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред"явлений матір"ю, опікуном, пуклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2007 року по грудень 2010 року позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем без реєстрації шлюбу. Однак, в цей період, як підтвердила сама позивачка в судовому засіданні, в неї були інтимні стосунки й з іншими чоловіком (за словами позивачки, у вересні 2010 року). 20.09.2011 року позивачка [PERSON] народила сина [PERSON], відомості про батька якого були записані, згідно до ст.135 СК України (а.с.14). 26.10.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак, зідно висновку експерта КЗ „Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" № 133 від 11 - 22.04.2016 року, громадянин [PERSON], [INFO], не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженою громадянкою [PERSON], [INFO]. Тобто, батьківство громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], [INFO], виключається (а.с.39-42). Такі ж висновки містять й результати аналіза ДНК, виконані приватною клінікою ТОВ „Медікал Геномікс Україна" м.Запоріжжя, куди добровільно звертались для встановлення батьківства сторони по справі в грудні 2014 року (а.с.31-32). Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Стосовно заяви представника відповідача [PERSON] щодо стягнення з позивача судових витрат, суд приходить до наступного. Представником відповідача [PERSON] в якості доказів на стягнення коштів на загальну суму 6 833 грн. 61 коп. надано договір про надання правової допомоги від 03.02.2016 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, ордер на надання правової допомоги, квитанція до прибуткового касового ордера, акт виконаних робіт № 1 від 14.07.2016 року, декларація платника єдиного податку фізичної сооби - підприємця за 2015 рік, свідоцтво платника єдиного податку [PERSON], виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та квитки на автобус від 11.04.16 року і витрати на дизпаливо від 14.07.16 року та 20.05.2016 року. Однак, для стягнення витрат на послуги адвоката [PERSON] в розмірі 3 600 грн. суд вважає недостатнім для підтвердження вищевказаних витрат лише акту виконаних робіт № 1 від 03.02.2016 року, оскільки даний акт містить неточності, а саме адвокатом [PERSON] вказано, що в правову допомогу входило також і представлення інтересів [PERSON] в судовму засіданні 20.05.2015 року. Хоча позов до суду був поданий лише 26.10.2015 року. Крім того, час фактичного перебування адвоката в судовому засіданні 14.07.2016 року (зазначено 2 години) теж не відповідає дійсності, оскільки розгляд справи за заявою позивачки в цей день було відкладено в зв"язку з хворобою її сина. Крім того, в п.2 вищевказаного акту зазначено, що сторони домовились, що вартість однієї години правової допомоги, наданої адвокатом, складає 600, 00 грн. Однак, адвокатом не обгрунтовано таку вартість його послуг. Суд також не вважає обгрунтованим й витрати, пов"язані з явкою до суду на загальну суму 1 292 грн.98 коп., оскільки на підтвердження цих витрат адвокатом надано до суду лише квитанції на дизпаливо, суми за яке в цих квитанціях суттєво різняться. Не вважає обгрунтованим суд й витрати, пов"язані з проведенням судової експертизи, оскільки відповідачем не надано доказів завдання матеріальної шкоди відривом його в день забору генетичного матеріалу в КЗ „Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" від звичайних занять (які представник відповідача пов"язує з підприємницькою діяльністю свого довірителя). Крім того, присутність другого представника [PERSON] в КЗ „Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" теж була необов"язковою. Тому суд вважає, що стягненню з позивачки на користь відповідача підлягають лише витрати, пов"язані з придбанням ним квитків в Дніпропетровськ та з Дніпропетровська 11.04.2016 року на загальну суму 109 грн. 52 коп.

Outcome: approved