Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11.08.2012 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що здійснено актовий запис № 322. За час шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Починаючи з серпня 2012 року відповідач ухиляється від участі в утриманні дружини, а після народження дитини, і в утриманні своєї малолітньої дочки. Від народження дитина проживає разом з позивачем, та повністю перебуває на її утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. ЇЇ доходи становлять приблизно 130 грн. допомоги по догляду за дитиною, на які вона не в змозі утримувати себе та дочку. Відповідач з дитиною не бачиться та не бере участі в догляді за нею та її вихованні, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, хоча не був позбавлений такої можливості, а також не надає матеріальної допомоги на її утримання. Позивач попередньо неодноразово вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але [PERSON] ці прохання повністю ігнорував. Крім того, дитина потребує лікування і постійних обстежень лікарів. За червень 2013 року тільки на лікування дитини позивач витратила 3 293,94 грн. Також, внаслідок пологів у позивача було виявлено ерозію шийки матки, на лікування якої витрачено кошти у розмірі 794,64 грн. Починаючи з 2011 року [PERSON] лікує зір, у зв'язку з чим їй необхідно кожного року купувати лінзи вартість, яких становить 2 700 грн. Позивач зазначала, що розмір офіційної заробітної плати [PERSON] є незначним, порівняно з його дійсними доходами. Крім того, за останні роки він неодноразово змінював місце своєї роботи, яка мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності, що призвело до отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів, які в досить значній частині становили доходи від неофіційних джерел. Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з народження (лютого 2013 року) і до досягнення дитиною повноліття та зобов'язати нести додаткові витрати на розвиток та реалізацію її здібностей та лікування; витрати на лікування дочки [PERSON] понесені у червні 2013 р. у розмірі 3 293, 94 грн.; витрати на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з серпня 2012 року і до досягнення дитиною 3-річного віку та зобов'язати нести додаткові витрати на лікування; кошти на лікування дружини у розмірі 794,64 грн., кошти на лінзи у розмірі 2 700 грн. один раз на рік до досягнення дитиною 3-річного віку та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. В подальшому сторона позивача неодноразово змінювала та уточнювала заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи це тим, що внаслідок постійних стресів завданих протиправною поведінкою відповідача та його родичів, його знущань, що час від часу виявлялися у приниженні особистості, чесності та гідності позивача, нанесенні тілесних ушкоджень, [PERSON] втратила одну дитину. Згідно результату УЗД виявлено дві клітини, одна з яких без ознак життя, завмерла десь на 7 тижні вагітності. Також відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про оспорювання свого батьківства, чим вказав на легковажність поведінки позивача. Таким чином, [PERSON] ніколи не мав наміру влаштувати власну сім'ю, не дбав про її добробут, не утримував її, не створював належних житлово-побутових умов, поводив себе аморально, наносив позивачу тілесні ушкодження, поводився безвідповідально, ніколи не піклувався про позивача та дитину, чим завдав [PERSON] моральну шкоду, яка виразилась у моральних та душевних стражданнях позивача у розмірі 500 000 грн. (а.с.104). Також позивач за період з липня 2013 року по лютий 2014 року витратила на лікування дочки кошти в розмірі 1 385, 05 грн. (а.с.192-193). Отже, із урахуванням остаточних позовних позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з народження (лютого 2013 року) і до досягнення дитиною повноліття та зобов'язати нести додаткові витрати на розвиток та реалізацію її здібностей та лікування; витрати на лікування дочки [PERSON] понесені у за період з червня 2013 р. по лютий 2014 року у розмірі 4 678, 99 грн.; витрати на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з серпня 2012 року і до досягнення дитиною 3-річного віку та зобов'язати нести додаткові витрати на лікування; кошти на лікування дружини у розмірі 794,64 грн., кошти на лінзи у розмірі 2 700 грн. один раз на рік до досягнення дитиною 3-річного віку; моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, обґрунтовуючи це тим, що він не відмовляється та ніколи не відмовлявся утримувати дитину. Заперечував проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки він офіційно працевлаштований і має регулярний, щомісячний дохід. Також, відповідач має на утриманні свою сестру - [PERSON], [INFO], оскільки є її опікуном. Заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, оскільки ніколи не ухилявся від її утримання. [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітної плати з дня пред'явлення позову. Щодо стягнення додаткових витрат на дитини зазначив, що батьки мають рівні права і обов'язки по утриманню дитини, тому він не заперечує проти стягнення з нього половини вартості фактично понесених додаткових витрат на лікування дочки. Однак заперечував проти зобов'язання нести додаткові витрати на реалізацію додаткових здібностей та лікування, оскільки позивач не зазначила в чому полягають дані витрати і скільки вони становлять. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки він давав кошти [PERSON] та ніколи не ухилявся від її утримання. Щодо стягнення коштів на лікування дружини відповідач повністю заперечував, оскільки хвороба зору у [PERSON] була ще до їх знайомства, а хвороба ерозії шийки матки, також могла виникнути до вагітності та пологів. Крім того, [PERSON] працездатна, працювала до іхнього знайомства та народження дитини, а тому сама могла і повинна була дбати про своє здоров'я. Також у неї є батьки, які зобов'язані були піклуватися та дбати про її стан здоров'я, однак не робили цього. Відповідач ще зазначив, що в нього не висока заробітна плата і він не може забезпечити лікування [PERSON] Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідач заперечував в повному обсязі, вказавши, що не надано жодного доказу на підтвердження про погіршення емоційного та психічного здоров'я позивача, не доведено наявності протиправної поведінки у його діях, а також не зазначено з яких міркувань визначено розмір моральної шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, і просила задовольнити його з урахуванням пояснень її довірителя. За клопотанням позивача судом були допитані заявлені свідки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивача. Йому відомо, що позивач та відповідач уклали шлюб 11.08.2012 року. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Під час вагітності його дочка [PERSON] проживала то з відповідачем у його домоволодінні то приїжджала пожити до батьків, відповідач змушував його дочку тяжко працювати по господарству, у зв'язку з чим [PERSON] втратила одну яйцеклітину. За час коли дочка перебувала на збереженні на стаціонарі, [PERSON] не провідував та не підтримував її. Також вони не знали взагалі, де весь цей час перебував відповідач. Весь час він, його дружина та інші родичі допомагали та провідували мою дочку. Крім того, відповідач не бажав забирати [PERSON] разом з донькою з пологового будинку. Від народження внучка проживає разом з моєю донькою в їхній батьківській квартирі. На даний час [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та вона не має змоги працювати, у зв'язку з чим разом з донкою перебуває на нашому утриманні. [PERSON] жодного разу не допомагав матеріально своїй дружині та дочці. Також, мені відомо, що офіційний дохід відповідача є незначним. Зі слів людей знаю, що він має додаткове джерело доходу, а саме продає різні овочі та підробляє на будівництві, у зв'язку з чим має значно більший дохід ніж за офіційним місцем працевлаштування. Також, мною та дружиною було повністю оплачено лікування моєї онучка за період з червня 2013 року по лютий 2014 року, і дочки, яка потребувала лікування після пологів. Зазначив, що сам офіційно не працює та проживає на власні заощадження зроблені раніше. Щодо проблем з зором у позивача, йому відома, що ці проблеми виникли приблизно п'ять років тому. Так як відповідач взагалі не допомагав своїй дружині під час вагітності та після пологів, а також своїй дочці, [PERSON] попередньо неодноразово намагалася вжити заходів щодо одержання аліментів на утримання її разом з донькою, зокрема зверталася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради, проте [PERSON] ухилявся від сплати аліментів. Отже, дочка та внучка повністю перебувають на їхньому з його дружиною утриманні, а відповідач ніяким чином їм не допомагає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивача. Їй відомо, що 11.08.2012 року між її донкою та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] У моєї доньки дуже тяжко проходила вагітність, і протягом місяця вона перебувала на збереженні у стаціонарі. Про те, за час перебування її доньки у лікарні [PERSON] жодного разу не прийшов її провідати. Весь цей час провідували і підтримували [PERSON], я, мій чоловік, інші родичі та знайомі. За час вагітності моя дочка була змушена часто проходити обстеження та здавати аналізи. Однак протягом всієї вагітності відповідач не допомагав її доньки взагалі. Також за час вагітності [PERSON] постійно завдавав [PERSON] своєю аморальною поведінкою нервових хвилювань внаслідок чого її дочка втратила одну яйцеклітину. Після пологів він не бажав забирати [PERSON] разом з його дочкою з пологового будинку. Від народження дитина разом з моєю донькою проживає з ними, і повністю перебувають на їхньому утримання. Відповідач з дитиною не бачиться та не бере участі в догляді за нею, її вихованні, не піклується про її здоров'я. Також дитина потребує лікування і постійних обстежень у лікарів. Проте, всі витрати, які пов'язані з лікуванням дитини несемо ми разом з мої чоловіком. Так як, [PERSON] перебуває у відпусті по догляду за дитиною, і не має змоги працювати, а відповідач взагалі не помагає матеріально, хоча має таку можливість, оскільки працює. Мені відомо, зі слів людей, що він має, крім офіційного ще й додатковий заробіток. Він займається продажем різних видів овочів, а також підробляє на будівництві, у зв'язку з чим значна частина його доходів становить від неофіційних джерел. Також у моєї дочки внаслідок пологів виявлено ерозію шийки матки. Лікування цієї хвороби оплати ми з чоловіком. Також моя донька вже на протязі 5 років має проблеми із зором. Їй необхідно кожного року купувати лінзи, оскільки без них вона майже нічого не бачить. Покупку лінз здійснюємо ми з батьком. Хочу ще зазначити, що моя дочка попередньо намагалася вжити заходів щодо стягнення аліментів з відповідача. Вона зверталася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради, але [PERSON] ігнорував ці звернення і ухилявся від сплати аліментів. Таким чином, [PERSON] жодного разу не допомагав [PERSON] під час вагітності та після пологів. Він не допомагає і не піклується про свою доньку, хоча вона цього потребує. За клопотанням представника відповідача [PERSON] судом були допитані заявлені свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою відповідача. Їй відомо, що 11.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Мій брат допомагав [PERSON] під час вагітності, а також після пологів. Також він допомагав і піклувався про свою дочку, хоча ці допомоги були не постійними. Кожного разу, коли [PERSON] їздив до дитини, то купляв їй памперси, а також давав гроші [PERSON] для купівлі інших необхідних речей. Також одного разу вона їздила разом з братом - відповідачем до його доньки, проте [PERSON] нас не впустила, у зв'язку з цим ми залишили дитячі продукти харчування та памперси залишили біля дверей. Крім того, він постійного допомагає мені, так як являється моїм опікуном. Ще хочу зазначити, що проблеми із зором у [PERSON] були вже давно. Я це знаю, оскільки також маю проблеми із зором, то брат мене разом з нею возив до медичного закладу, для перевірки зору. Після цього він оплатив лікування [PERSON] та купив їй лінзи. Отже, мій брат допомагав [PERSON] та своїй дитині. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 11 серпня 2012р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11.08.2012 р. серія [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 322 (а.с.9). Від вказаного шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.03.2013 року серія [NUMBER], актовий запис № 186 (а.с.10). Судом встановлено, що від народження дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні, яка створила їй всі умови, необхідні для її нормальної життєдіяльності та розвитку, що підтверджується копією рішення Бориспільського міськрайнного суду Київської області від 22.08.2013 року (а.с.207-209), яке ухвалою від 17.10.2013 р. Апеляційного суду Київської області залишено без змін (а.с.210-211). На даний час позивач [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується копією наказу Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради № 10/3-24 від 30.04.2013 року (а.с.26). ЇЇ дохід складають соціальні виплати по догляду за дитиною, які становлять 130 грн., і на які вона не в змозі утримувати себе та дочку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або)у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] в частині, що стосується отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів з неофіційних джерел. Вся ця інформація відома заявленим позивачем свідкам зі слів не відомих людей, вказати яких саме людей - свідки відмовились робити. Таким чином, в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] має нерегулярний, мінливий та додатковий дохід. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований в ТОВ "Карара", що підтверджується довідкою з місця роботи (а.с.65), копія трудової книжки [PERSON] (а.с.163) та має постійний, щомісячний дохід (а.с.59). Відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, - п'ятдесят відсотків. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що [PERSON] працює на посаді стропальника в ТОВ "Карара", його заробіток за лютий 2013 року по липень 2013 року становить 6 165,00 грн.,(а. с. 59) іншого доходу не має, тому стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. є таким, що не відповідає його матеріальним можливостям, тому з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, зокрема зверталася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради з метою одержати аліменти на утримання дитини (а.с.28, 39, 92), однак останній ухилявся від їх сплати. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 лютого 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006№3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Судом встановлено, та це не заперечувалося відповідачем, що [PERSON] потребує лікування і постійних обстежень лікарів, що підтверджується консультативним висновком ортопеда від 05.06.2013 року (а.с.12), консультативними висновками гастроентеролога національної дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ" № 206 від 17.06.2013 року та № 2677 від 31.10.2013 року (а.с.15, 173) та результатами досліджень - копрограми та бактеріологічного дослідження на дисбактеріоз та чутливість до антибіотиків від 05.06.2013 року та від 09.10.2013 року (а.с.13-14, 175). Після проведення вказаних оглядів та обстежень [PERSON] було призначено курс лікування, до який складався з курсу масажів та прийом різних ліків. У зв'язку з цим, позивач витратила на лікування дитини загальну суму коштів за період з червня 2013 року по лютий 2014 року у розмірі 4 678,99 грн., що підтверджується копіями квитанцій, які наявні у матеріалах справи (а.с.16-20, 22, 91, 95, 126-128, 174, 179, 194-196). Таким чином, позивачем фактично було понесено додаткові витрати на дитину, що були зумовлені через особливі обставини, а саме хворобою [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частиною 2 ст. 185 СК України передбачено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що понесені додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] слід розділити порівно між матер'ю та батьком, а тому з відповідача необхідно стягнути витрати на лікування дочки [PERSON] у розмірі 2 339 грн. 50 коп. Згідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частиною 1, 2, 4 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до коментованої ст. 84 СК України дружина має право на утримання під час вагітності. Причому виникнення цього права обчислюється терміном зачаття дитини. Тобто звернення до суду за утриманням можливе одразу при виявленні вагітності. Суб'єктом відповідного обов'язку надавати вагітній дружині утримання є лише чоловік, який перебуває з нею у зареєстрованому шлюбі. Згідно ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Як встановлено вже судом, відповідач офіційно працевлаштований в ТОВ "Карара" та має постійний, щомісячний дохід. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дружини, суд враховує, що [PERSON] працює на посаді стропальника в ТОВ "Карара", його середній заробіток за лютий 2013 року по квітень 2013 рок становить 2 625,00 грн., іншого доходу не має, тому стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. є таким, що не відповідає його матеріальним можливостям, тому з відповідача слід стягнути на утримання дружини аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 1 серпня 2012 року до досягнення дитиною 3-річного віку, а саме до 24 лютого 2016 року. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язаних із хворобою позивача слід зазначити наступне. Статтею 90 СК України передбачено, що чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Відповідно до коментованої ст. 90 СК України поряд з основним способом надання утримання, яке полягає в одержанні відповідних щомісячних платежів, які називають аліментами, закон передбачає такий додатковий спосіб реалізації права подружжя на утримання як взаємна участь дружини, чоловіка у витратах на лікування, що пов'язані з хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Дана стаття передбачає, що дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Закон передбачає, що реалізація зазначеної правової норми може відбуватись як у добровільний, так і примусовий спосіб. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок пологів у позивача було виявлено ерозію шийки матки, що підтверджується копією результатів обстеження від 24.04.2013 року (а.с.29, 30), у зв'язку з чим [PERSON] були витрачені кошти на лікування зазначеної хвороби у розмірі 794,64 грн. (а.с.30). Однак, вимога позивача про стягнення з відповідача всієї суми витрат, понесених нею на лікування є необґрунтованою, оскільки участь подружжя в таких витратах має бути спільною. Тому, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача половини понесених витрати на лікування ерозії шийки матки у [PERSON], що становить 397, 32 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення коштів на лінзи у розмірі 2 700,00 грн. один раз на рік до досягнення дитиною 3-річного віку, слід зазначити наступне. Судом встановлено, та це підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON]та [PERSON], що позивач мала проблеми із зором ще до укладення шлюбу з відповідачем. Тобто проблеми із зором [PERSON] має вже давно, у зв'язку з цим, є необґрунтованою вимога позивача про стягнення з [PERSON] суми витрат понесених позивачем на придбання лінз. Аналізуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р.№ 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному вигляді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 18 СК України способом захисту сімейних прав та інтересів є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором. Згідно положень СК України відшкодування моральної шкоди у сімейних правовідносинах про стягнення аліментів не передбачено. Стягнення моральної шкоди передбачено ст.ст. 49, 50, 157, 158, 159, 162 СК України. Враховуючи вище зазначене у суду не має підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Як вбачається з матеріалів справи правова допомога позивачу надавалась на підставі договору від 28.06.2013 р. про надання правової допомоги (а.с.42-43). За надання правової допомоги щодо захисту та представництва інтересів позивача в суді першої інстанції було сплачено кошти в розмірі 500 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 27 від 28.06.2013 р. (а.с.44) Згідно з п. 2 ч. 3 статті 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати по даній справі складає судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., в зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позов [PERSON] задоволений частково. З огляду на це, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 170 грн. 52 коп.

Outcome: partial