Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення 1/2 частини боргів за договорами позики, посилаючись на те, що він, перебуваючи з відповідачкою в шлюбних відносинах, у лютому 2007 року для придбання та ремонту житлового будинку [ADDRESS], взяв у своєї рідної сестри [PERSON] у борг 10 тис. доларів США та що він повністю використав ці кошти в інтересах сім"ї, зокрема, зазначив, що кошти були використані на облаштування каналізації та вигрібної ями, встановлення нової сантехніки, облаштування опалювальної системи, встановлення міжкімнатних дверей, оновлення системи електропостачання, заміну покрівлі на будинку, проведення внутрішнього ремонту всіх приміщень будинку та зведення нового паркану. Тому пославшись на ці обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки в його користь, в рахунок відшкодування 1/2 частини отриманої у період шлюбу і використаної в інтересах сім"ї позики. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 39965 грн. були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 34 тисячі 230 грн. в погашення 1/2 частини позики, отриманої [PERSON] за договорами позики між ним і [PERSON] та вирішено питання про судові витрати і стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 2 тисячі 242 грн. 30 коп. на їх відшкодування. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування оскаржуваного рішення місцевого суду та про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що позивач, заявивши вимоги, не надав належних та допустимих доказів про те, що позичені ним грошові кошти були витрачені в інтересах сім"ї, що про таку позику позивача їй, як дружині, нічого не було відомо і вона дізналась про останню лише при розгляді даної справи, що згоди позивачу на укладення договорів позики вона не надавала. Вказала, що висновок суду про те, що кошти за позикою були використані для придбання та ремонт у будинку не може вважатись законним та обгрунтованим, оскільки є лише припущенням і не грунтується на відповідних доказах. Також позивач не надав суду доказів про те, що будівельні матеріали для ремонту будинку були придбані саме за позичені позивачем грошові кошти, більше того, зазначає апелянт, за будівельні матеріали та сантехніку розраховувалась особисто вона, а не позивач. Зазначила, що під час розгляду її позову до [PERSON] про поділ спільного майна з липня 2012 року по 18 березня 2013 року, останній не заявляв ніяких клопотань щодо врахування при поділі спільного майна взятої [PERSON] позики грошових коштів, які він витратив, на його твердженням, в інтересах сім"ї, оскільки 22 листопада 2012 року суд стягнув з нього в користь [PERSON] борг за договорами позики в сумі 79 тисяч 930 грн. На думку апелянта, суд помилково прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог і незаконно застосував правила ст.65 СК України. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що сторони, перебуваючи в юридичному шлюбі з 24 листопада 2001 року по 22 червня 2010 року, придбали за договором купівлі-продажу від 05.03.2007 року житловий будинок [ADDRESS] та здійснили його ремонт за грошові кошти, які позивач [PERSON] отримав за договорами позики від 12 лютого і від 26 грудня 2007 року, тобто позивач використав їх в інтересах сім"ї, тому і прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнув з [PERSON] в користь [PERSON] 34 тисячі 230 грн. в погашення 1/2 частини позики отриманої [PERSON] за договорами позики між ним та [PERSON] та вирішив питання про судові витрати. Обгрунтовуючи таке рішення, місцевий суд взяв до уваги та послався на пояснення свідків, які підтвердили факт позики коштів в сумі 3,5 тис. доларів США у [PERSON] для купівлі будинку, які потім згідно з договором позики між [PERSON] і [PERSON] були повернуті [PERSON] Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. Відповідно до правил ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 170 грн., а згідно з ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Проте в матеріалах справи відсутній письмовий договір позики між позивачем і [PERSON] та будь -які документальні дані про позику для придбання будинку сторін в с.Талалаївці в розмірі 3,5 тисячі доларів США. З матеріалів справи видно, що на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22 листопада 2012 року, яке набуло чинності, з [PERSON] в користь [PERSON], рідної сестри позивача, було стягнуто 79 тисяч 930 грн. боргу за договорами позики від 12.02.2007 року та від 26.12.2007 року, укладеними позивачем під час перебування в юридичному шлюбі з відповідачкою [PERSON], яку не було залучено до участі в справі про стягнення боргу, тому позивач, пославшись на правила частини 4 статті 65 Сімейного кодексу України про те, що договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім"ї, заявив даний позов і просив суд стягнути з відповідачки в його користь половину цієї позики. Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з того, що правове значення при вирішенні даної справи має встановлення судом того, чи укладались договори позики [PERSON] в інтересах сім"ї та чи використані одержані за цими договорами кошти на потреби сім"ї. Однак, заявивши такі вимоги, позивач належних і допустимих доказів про укладення договорів позики в інтересах сім"ї та використання позичених грошових коштів саме на придбання і на проведення ремонтних робіт у будинку № 83 по вул.Петровського в с.Талалаївці суду не надав і матеріали справи також таких не містять, оскільки висновки будівельно-технічної експертизи від 31.12.2013 року (а.с.113 - 118) та судової товарознавчої експертизи від 02.06.2014 року (а.с.145 - 153) про використання певних будівельних матеріалів при виконанні будівельних і ремонтних робіт та про їх дійсну ринкову вартість, які місцевий суд поклав в основу судового рішення, що оскаржується, не підтверджують будь-яке використання грошових коштів, одержаних за договорами позики [PERSON], в тому числі і в інтересах сім"ї. Крім того, в матеріалах справи містяться докази про наявність грошових коштів у відповідачки, як на період придбання будинку, так і на час проведення його ремонту та про понесені нею витрати на придбання будівельних матеріалів для ремонту зазначеного будинку (а.с.36,38,48,174 зі зворотом), які спростовують заявлені позовні вимоги позивача. Також, апеляційний суд враховує, що якщо договори позики, як заявляє позивач, укладались [PERSON] в інтересах сім"ї і отримані за цими договорами кошти використані для задоволення потреб сім"ї, у даному випадку на придбання будинку і для проведення його ремонту, то обов"язок виконання умов договорів щодо повернення коштів згідно з чинним законодавством виникає солідарно в обох із подружжя. Проте досліджені матеріали справи та пояснення учасників судового розгляду в апеляційному суді свідчать про те, що відповідачці стало відомо про укладені позивачем договори позики лише в судовому засіданні по даній справі (Справа розглядалась з 29 липня 2013 року по 28 серпня 2014 року) та що вимоги за позовом [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики були заявлені лише до одного [PERSON], хоча останній на час укладення договорів позики перебував у юридичному шлюбі з [PERSON] За таких обставин, апеляційний суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, а рішення суду в силу викладеного вище не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed