Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач ТОВ "Полісьбуд" звернувся в суд з даним позовом, в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог від 15.04.2015 року (а.с.66), просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4074,54 грн., з яких 2000грн. 42коп. сума основного боргу за період з грудня 2008 року по жовтень 2011 року, 1742грн. 80коп. інфляційні нарахування та 331грн. 32коп. - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується послугами позивача, однак належним чином не виконує свої обовязки щодо оплати житлово-комунальних послуги з обслуговування будинку, внаслідок чого утворилась заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає з підстав викладених у письмових запереченнях на позов (а.с. 86-88). В судовому засіданні вказала, що нарахування позивачем заборгованості за період з 01.12.2008 року по 01.06.2010 рік є незаконними, оскільки відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, однак до 01.06.2010 року їй жодного разу не було запропоновано укласти договір про надання послуг. Позивач незаконно нараховував заборгованість за період з грудня 2008 року по травень 2010 року згідно тарифів затверджених самим підприємством без узгодження з міською радою. Акти про наданні послуги не складались. Нарахування за грудень 2008 року є безпідставними, оскільки квартиру відповідач отримала згідно акта-приймання 26.12.2008 року, при цьому передача на баланс позивача будинку та початок його експлуатаційного обслуговування відбулося лише 25.12.2008 року. Також вважає, що вимоги про стягнення заборгованості до 20.03.2010 року включно не можуть бути задоволені судом, оскільки сплив строк позовної давності, який відповідач просила застосувати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором №23 про інвестування в будівництво житла від 19.12.2006 року (а.с. 22-24) та свідоцтвом про право власності від 28.11.2008 року (а.с.109). ТОВ "Полісьбуд" згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №828 від 13.11.2008 року "Про затвердження акту державної комісії по прийняттю в експлуатацію 10-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку по вул. Корольова, 48-б" (з урахуванням рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №988 від 25.12.2008р.) зобовязане надавати послуги з утримання будинку та прилеглої території по вул. Корольова, 48-Б в м.Житомирі (а.с. 90, 91). Згідно п.2.2. Статуту ТОВ "Полісьбуд" зареєстрованого 13.10.2008р., із змінами (доповненнями) затвердженими загальними зборами засновників від 27.01.2009р., предметом діяльності позивача, зокрема є також технічна експлуатація житлового та нежитлового фонду юридичних та фізичних осіб на основі договору; ведення паспортного обліку, видача довідок, розгляд та вирішення скарг громадян, проведення поточного ремонту житлових робіт (а.с. 5-12). У Законі України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки. Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальними послугами, зокрема є: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону, споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України, наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і оплату за комунальні послуги. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 "Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок балансоутримувача будинку плату за надані житлово-комунальні послуги. Пункт 17 даних Правил передбачає, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок плату за обслуговування і ремонт будинку. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує на неправомірність нарахування позивачем заборгованості за період грудень 2008 року по травень 2010р., у зв'язку з відсутністю договірних відносин між сторонами (договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був укладений між ТОВ "Полісьбуд" та [PERSON] лише 01.06.2010р.(а.с.25-27), а також незаконністю тарифів затверджених наказами позивача. Зокрема, наказами ТОВ "Полісьбуд" №32 від 01.12.2008 року та №110 від 01.12.2009 року були встановлено тарифи за надані послуги по обслуговуванню будинку по вул. Корольова, 48-Б в м. Житомирі без узгодження з виконавчим органом Житомирської міської ради (а.с. 16, 17,18). Проте, правомірність вказаних наказів, обґрунтованість нарахування сум за надані послуги, а також обов'язок відповідача сплатити за надані послуги у період з грудня 2008 року по травень 2010р. встановлено судом при розгляді справи №296/3802/13-ц за позовом [PERSON] про захист прав споживачів, в якому однією з позовних вимог було визнати незаконними накази ТОВ "Полісьбуд" №32 від 01.12.2008 року та №110 від 01.12.2009 року, а також визнання незаконними дій ТОВ "Полісьбуд" по нарахуванню [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2008 року по 31.10.2011 рік. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.12.2014 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до ТОВ "Полісьбуд" в повному обсязі (а.с.74-75). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06.04.2015 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.12.2014 року залишено без змін (а.с.76-77). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, відсутність письмового договору про надання послуг не звільняє відповідача від їх оплати за фактично спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги за період з грудня 2008 року по травень 2010 року, оскільки крім договору, оплата спожитих комунальних послуг передбачена законом. Судом не беруться до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо ненадання послуг позивачем, оскільки в даних правовідносинах покази свідків не можна вважати належними та допустими доказами в розумінні ст. ст.58, 59 ЦПК України. Відповідач як споживач користувався наданими позивачем послугами з обслуговування будинку та надання комунальних послуг, від отримання послуг не відмовлявся. Доказів звернення зі скаргами щодо ненадання послуг або надання послуг неналежної якості за спірний період, що передбачено ст. 18 Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач не надала. Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо необґрунтованості нарахувань за грудень 2008 року з підстав того, що квартиру відповідач отримала згідно акта-приймання 26.12.2008 року, а передача на баланс будинку та його експлуатаційне обслуговування відбулося лише 25.12.2008 року. З рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.11.2008р. №828 та рішення від 25.12.2008р. №981 вбачається, що будинок до передання на баланс ТОВ "Полісьбуд" постійно перебував на утриманні позивача, оскільки передача будинку на баланс КВЖРЕП №10 не відбулося. Позивач була інвестором будівництва даного будинку та згідно заяви від 01.12.2008р. претензій щодо виконаних робіт в квартирі не мала (а.с. 109 зворот). Суд вважає необґрунтованим заперечення відповідача щодо відсутності у позивача в спірному періоді відповідного коду визначеного у Класифікаторі видів економічної діяльності, зокрема КВЕДу 8110 "Комплексне обслуговування об'єктів", оскільки основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та має значення для статистичного обліку. З копії картки рахунку №3772 виданого ТОВ "Полісьбуд", а також з заяви про уточнення позовних вимог та згідно уточненого розрахунку позовних вимог вбачається, що заборгованість [PERSON] за період з 01.01.2008 року по 31.10.2011 рік становить 2000 грн. 42коп. (а.с.28-29, 66,67). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З розрахунку позивача сума інфляційних втрат за період з грудня 2008 року по березень 2015 року становить 1742,80грн., а 3% річних - 331,32грн. Разом з тим, [PERSON] звернулася з заявою про застосування до позовних вимог ТОВ "Полісьбуд" строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається копії судового наказу (а.с. 198), а також з оглянутих в судовому засіданні матеріалів справи №2н-4989/11, 07.12.2011 року Корольовським районним судом м.Житомира було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 2121,36 грн, який 06.06.2012 року за заявою [PERSON] був скасований (а.с. 199), а тому суд доходить висновку, що в даному випадку мало місце переривання строку позовної давності, а тому вважає, що позивач звернувшись 26.02.2013 року до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у межах визначеного ЦК України строку позовної давності. Разом з тим, з вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних позивач вперше звернувся згідно заяви про збільшення позовних вимог від 15.04.2015р., а тому в даному випадку підлягає застосуванню строк позовної давності, оскільки заявлені вимоги розраховані за межами такого строку. Суд, виходячи з розрахунку позивача, вважає обґрунтованим нарахування інфляційних втрат за період квітень 2012 року - березень 2015 року, що становить в сумі 1411,06грн., а 3 % річних підлягають перерахунку за період з 15.04.2012 року по 15.04.2015р., що в сумі становить 180,20грн. Таким чином, в частині стягнення 331,74грн. інфляційних нарахувань та 151,12грн. річних слід відмовити за спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial