Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вище вказаним позовом. В заяві вказують, що 03.06.2015 року приблизно о 8-00 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем «МАЗ-533603», який належить ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», рухаючись по вул. Іванова в м. Запоріжжі, біля електроопори № 23 не надав перевагу у русі водію [PERSON], який керував автомобілем «Шевроле Авто», став виконувати маневр лівого повороту, водій [PERSON], побачивши, що на смугу руху його автомобіля виїхав автомобіль «МАЗ», застосував заходи гальмування, однак уникнути зіткнення з ним не зміг. В результаті даної ДТП пасажир [PERSON], яка знаходилась в салоні автомобіля «Шевроле», отримала тілесні ушкодження, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв'язку із смертю. В результаті ДТП водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Вироком Шевченківського районного суду від 23.10.2015 року, водій [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ПАТ «СК «АХА Страхування» на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відшкодувала матеріальну та моральну шкоду. Позивачі просять суд стягнути з відповідача ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 400 000 грн., на користь [PERSON] - у розмірі 300 000 грн.., на користь [PERSON] - у розмірі 300 000 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., на користь [PERSON] - у розмірі 100 000 грн., на користь [PERSON] - у розмірі 100 000 грн. У судовому засіданні представник позивача наполіг на заявленому позові за вищевказаними підставами. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказуючи на завеликий розмір стягнення, про який просять поивачі, а представник відповідача ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» позов не визнав взагалі, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість і недоведеність заявлених вимог. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. 03.06.2015 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснював рух по проїзній частині вул. Іванова в м. Запоріжжі, з боку вул. 8-го Березня в напрямку вул. Магістральної. В цей же час, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснював рух по проїзній частині вул. Іванова, в зустрічному напрямку для водія [PERSON] В салоні зазначеного автомобіля в якості пасажира знаходилася [PERSON] 03.06.2015 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин водій [PERSON], рухаючись по вул. Іванова в м. Запоріжжі, біля електроопори № 23, діючи в порушенні вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, де вказано «Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п.16.13, де вказано «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч», не надавши переваги в русі водію [PERSON], став виконувати маневр лівого повороту. Водій [PERSON], побачивши, що на смугу руху його автомобіля виїхав автомобіль «МАЗ-533603» під керуванням водія [PERSON] застосував заходи гальмування, однак уникнути зіткнення з ним не зміг. Відбулося зіткнення передньої частини автомобіля «CHEVROLET AVEO» під керуванням водія [PERSON] з передньою правою частиною автомобіля «МАЗ-533603» під керуванням водія [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження: «поєднана тупа травма голови, грудної клітки, нижніх кінцівок, з численними переломами кісток скелету, що потягли розвиток шоку які в сукупності кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження, небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю». Водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження: «рана в області 3 пальця лівої кисті, в області правого наколінника, кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Синець в біля очних областях зліва та з права з переходом на спинку носа, синці в області обох кісток, в області лівого передпліччя, в області правого колінного суглобу, які кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження». В діях водія [PERSON] встановлена невідповідність вимогам п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2015 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З матеріалів справи вбачається, що 15.07.2014 року Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6756037 в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], пов'язана з експлуатацією транспортного засобу автомобіля «МАЗ-533603», реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», строком на один рік до 29.08.2015 року. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 22 Закону України "Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Відповідно п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. І позивачам частково відшкодовано моральну шкоду АТ «Страхова компанія «АХА Страхування»: по 4068,12 грн. кожному, що підтверджується наданими платіжними дорученнями. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої позивачам матеріальної шкоди, суд дійшов до висновку про те, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) зобов'язаний відшкодувати позивачам відповідач ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», володілець джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючи даний спір суд виходить з вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, за якими шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працював у ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» водієм. Проти цих фактичних обставин ніхто із учасників процесу не заперечував. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду" та особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Аналіз положень ст. ст. 1166,1167,1187,1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187,1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, положення ст. ст. 1187,1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Вказана позиція випливає з правової позиції викладеної в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-108цс13. Суд належним чином упевнився у відсутності обставин, які за законом виключають відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки встановив відсутність як непереборної сили так і умислу потерпілого. При цьому судом беруться до уваги роз'яснення п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, де підтверджений висновок рішення суду щодо відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки та його обов'язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини. Суд знаходить обґрунтованими доводи позивачів про спричинення їм моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. Так, судом встановлено, що в результаті ДТП, що сталася, усі позивачі втратили рідну для себе людину, яка була матір'ю [PERSON] і [PERSON] та дружиною [PERSON] Крім того, останній зазнав тілесних ушкоджень, що перераховані вище, а автомобіль, що належить [PERSON] і яким під час ДТП керував названий відповідач, було значно пошкоджено. Отже, по факту душевних страждань позивачів, суд не має сумнівів, в тому числі і щодо порушення нормального способу їх життя. Вказане є підставою для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд ураховує суть позовних вимог, характер дій особи, яка спричинила шкоду, ступінь моральних страждань позивачів, бере до уваги негативні наслідки загибелі для них близької людини. На підставі викладеного,

Outcome: partial