Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 953-04/07 від 29 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (яке відступило право вимоги за договором від 17 грудня 2012 року ПАТ "Альфа-Банк" ) та [PERSON] , яка станом на 09.09.2016 року становить 77 287,03 долари США - звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів. Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року постановлено поновити судовий розгляд по справі ,призначити судове засідання по справі на 05 березня 2018 р. та витребувати у ПАТ "Альфа-Банк", код ЄДРПОУ: 23494714, код МФО 300346 : для огляду в судовому засіданні оригінал кредитного договору (або належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи) № 953-04/07 від 29 серпня 2007 року ; для огляду в судовому засіданні оригінал Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року ( або належним чином завірені копії ) з відповідним Додатком № 1 з зазначенням права вимоги щодо окремого кредитного договору № 953-04/07 від 29 серпня 2007 року та договору іпотеки з відповідачкою; докази відкриття [PERSON] поточного рахунку для погашення кредитної заборгованост та докази отримання ним кредитних коштів (заява на видачу готівки, квитанція, меморіальний ордер тощо) ; детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором за весь період , починаючи з дати його укладання і по день заявлення такої вимоги про стяггення заборгованості; виписку по кредитному рахунку , відкритому за кредитним договором № 953-04/07 від 29 серпня 2007 року . Ухвалою суду про забезпечення доказів від 05 березня 2018 року заяву представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у ПАТ "Альфа-Банк", код ЄДРПОУ: 23494714, код МФО 300346 : - для огляду в судовому засіданні оригінал кредитного договору (або належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи) № 953-04/07 від 29 серпня 2007 року ; - для огляду в судовому засіданні оригінал Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року ( або належним чином завірені копії ) з відповідним Додатком № 1 з зазначенням права вимоги щодо окремого кредитного договору № 953-04/07 від 29 серпня 2007 року та договору іпотеки з відповідачкою; - докази відкриття [PERSON] поточного рахунку для погашення кредитної заборгованості та докази отримання ним кредитних коштів (заява на видачу готівки, квитанція, меморіальний ордер тощо) ; - детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором за весь період , починаючи з дати його укладання і по день заявлення такої вимоги про стяггення заборгованості; - виписку по кредитному рахунку , відкритому за кредитним договором № 953-04/07 від 29 серпня 2007 року . Ухвалою суду від 08 червня 2018 року позов ПАТ "Альфа-Банк" до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 07.09.2018 року справу прийнято до провадження суддею Гуденко О.А. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні та додаткових письмових поясненнях . Звернув увагу суду на те, що неподанняч належних доказів є ідставоюдля відмови в задволенні позову .Проте у у встановлені судом неодноразово строки представник позивача беж жодної поважної причини та належного обгрунтування та за відстуності клопотань з боку позивача про продовження строку на подання витребуваних судом доказів - такі докази суду не подав. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази , що одержані з порушенням порядку, встановленого законом . За такого , оскільки позивач не міг подавати нові докази на стадії судового процесу - після дослідження судом письмових доказів., наявних в матеріалах цильноїх справи та судових дебатів - судом не можуть бути прийняті до уваги подані позивачем оригінали тих документів ( кредитний договір, договір іпотеки тощо) , на які як на підставу позовних вимог посилається позивач. Також суду не надандно договір цесії на підтвнрдження позивача права звертатися до суду з такими позовними вимогами. Крім того, подані позивачем докази відкриття кредитного рахунку позичальнику не відповідають вимогам діючого законодавства - отже відсутні належні та достовірні докази фактичного отримання відповідачем кредитних коштів у встановленому кредитним договром порядку. За аткгоне має жодних підстав стверджувати про укладенні між сторонами обумовлених кредитним договром кредитних коштів та наявність у первісного кредитора визначеної позивачем суми боргу, а отже і права вимоги до відповідача - а відтак позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи ( оригінали наступних доказів та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договром надані суду представником позивача та досліджені судом), 29 серпня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк" (далі - Банк») та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір про іпотечний борг №953-04/07, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 90 000,00 дол. США на умовах, передбачених цим Договором, а саме наступними траншами: 1 транш - 29 серпня 2007 р. в сумі 50000,00 дол. США, 2 транш - 01 жовтня 2007 р. в сумі 40 000,00 дол. США. За користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 13 % річних. Кінцевий терміном повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 26 серпня 2027 р. Відповідно до п.5.2.1 умов Договору, позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту та процентах перед Банком відповідно до розробленого графіку погашення. 14 січня 2008 року між сторонами був укладений Договір №021-04/08 про внесення змін до Договору про іпотечний борг №953-04/07 від 29.08.2007 р., відповідно до якого сторони внесли зміни до п. 3.3 Кредитного договору. 29 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] ( далі - Іпотекодавець) був укладений Іпотечний Договір з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира, трикімнатна [ADDRESS] , загальною площею 69,0 кв.м., житлова площа 46,3 кв.м. - у якості забезпечення виконання за Договором про іпотечний борг №953-04/07 від 29.08.2007 р. Відповідно до п. 3.1.9 умов Іпотечного договору, Банк має право задовольняти свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом та розділом 5 цього Договору. Дотепер відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, заборгованість за договором становить 77 287,03 дол. США, з якої: заборгованість за кредитом - 60 627,54 дол. США, заборгованість по відсотках - 16 659,49 дол. США - станом на 29.09.2016 р. На адресу сторін надсилалася вимога від 29.08.2017 р. про усунення порушень та добровільне виселення, відповідно до якої Банк вимагав від Позичальника у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку в загальній сумі 89 904,48 дол. США, та повідомлено щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до Звіту №ВА 170414-001 від 12.07.2017 р. ТОВ «Бізнес Ассіст», ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 818 685,00 грн. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, в тому числі і за договором №953-04/07 від 29.08.2007 р. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України у разі не виконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підпунктом 3.1.19 пункту 3.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Розділом 5 договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації. Відповідно до п.5.2 цього договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання спору відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Зокрема, у Договорі іпотеки зазначено, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентами, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв`язку із простроченням виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, витратами, пов`язаними зі зверненням стягнення на майно, та іншими витратами, обумовленими виконанням умов цього договору. Згідно з пунктом 5.1 цього договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору або умов договору іпотеки. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що вразі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателя з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Зважаючи на те, що відповідач основне зобов`язання, передбачене основним зобовязанням - Договром про іпотечний борг від 29.08.2007 року не виконав неналежним чином та у встановлений договором строк, необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості шляхом продажу на прилюдних торгах предмету іпотеки. Згідно з частиною 6 статті 38 зазначеного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відтак, законодавець у спеціальній нормі матеріального права виділяє два способу встановлення ціни продажу предмету іпотеки за Рішенням суду: за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. Тотожні обставини були предметом розгляду Верховним Судом України в Постанові №753/930/15-ц від 16 серпня 2017 року. Звернення стягнення на предмет іпотеки слід здійснювати за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, шляхом проведення прилюдних торгів в рамках Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги правові позиції висловлені ВП ВС в постанові від 21 березня 2018р. (справа №245/3619/15-ц, провадження №14-11цс18), суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, при цьому судом не встановлено, що на зазначений предмет іпотеки поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Що стосується заперечень відповідача, то суд не може прийняти їх до уваги, оскільки вказані ним обставини не спростовують висновків суду та обгрунтованості та доведеності позовних вимог. До того ж суд додатково враховує, що матеріалами справи підтверджується, що протягом тривалого часу, а саме до жовтня 2014 року позичальник виконував умови кредиитного договору та вносив регулярні платежі в рахунок погашення заборгованості за цим договором , за цей період не звертався до Банку з вимогами щодо не отримання ним кредитних коштів - отже твердження представника відповідача стосовно неотримання позичальником обумовлнених договором грошових коштів, як і щодо необгрунтованості суми боргу - суперечать матеріалам справи та не підтверджені жодними доказами. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, згідно зі ст. 19 Конвенції, його функції полягають у забезпеченні Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain). Більше того, тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 29713,47 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved