Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 06.02.2013 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (з 21.05.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі і надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник - [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становить 7741,91 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. Позивач просить стягнути зазначену в позові заборгованість з спадкоємців, які в силу ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину і не подали до Радомишльської державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини. Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по справі, встановлено, що згідно листа Будинкоуправління Макарівського КЕЧ району Міністерства оборони України за № 147 від 23.10.2020 року на запит Радомишльського районного суду до Городоцької селищної ради - [PERSON] , [INFO] , знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю [INFO] , тобто до звернення Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до суду із зазначеним позовом. За таких обставин, ухвалою суду від 02.11.2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Справа розглядається в межах заявлених позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки суд не повідомили. Своїм правом на надання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористалися, заяв та клопотань до суду не подавали. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, в обґрунтування позову банк зазначив, що 06.02.2013 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (з 14.06.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальнику надано банківські послуги та встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок, відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг" та "Тарифів банку", зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позичальник [PERSON] свої зобов`язання не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 07.12.2014 року його заборгованість перед позивачем становила 7741,91 грн., що становить тіло кредиту. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.94). 10 жовтня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило до Радомишльської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , включити кредиторські вимоги позивача в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості. Відповідно до відповіді Радомишльської державної нотаріальної контори від 15 листопада 2016 року № 947/02-14 спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. Спадкова справа № 104/2016 після смерті [PERSON] заведена на підставі претензії кредитора - ПАТ КБ «ПриватБанк». 17 грудня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензії про добровільне погашення кредитної заборгованості до [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог статті 1282 ЦК України, оскільки на час настання смерті вони постійно проживали із спадкодавцем. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України). Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. З матеріалів спадкової справи № 104/2016 до майна померлого [PERSON] (а.с.91-105) вбачається, що жоден із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття або про відмову у прийнятті спадщини. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно відповіді за № 22 від 26.02.2021 наданої на запит суду Будинкоуправлінням № 9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України квартира [ADDRESS] є відомчою та належить Міністерству оборони України. [PERSON] вселився в дану квартиру на підставі ордеру № 48/49 від 04.08.1993 року та був квартиронаймачем. Після його смерті, 22.12.2014 року особовий рахунок по квартирі був переписаний на його сина [PERSON] , який станом на 01.02.2021 року є квартиронаймачем. З відповіді слідує, що квартира у власність [PERSON] та відповідача [PERSON] не передавалась. Така сама адреса проживання [PERSON] зазначена і у кредитному договорі від 06 лютого 2013 року. Вирішуючи спір по суті, судом встановлено, що на час відкриття спадщини та на день розгляду справи квартира в якій зареєстроване місце проживання спадкодавця та відповідачів є відомчою та перебуває у власності Міністерства оборони України і відповідно не входить до спадкової маси. Відомості про наявність іншого спадкового майна у суду відсутні та позивачем в ході розгляду справи не надано. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вказані висновки суду повністю узгоджуються із правовими висновками зробленими Верховним Судом 22 січня 2020 року у своїй постанові по справі №306/2000/16-ц. З урахуванням наведеного, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. В той же час, позивачем не доведено обставини, на які він посилається, як на обґрунтування своїх вимог і підстави для задоволення позову відсутні. Суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed