Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат іменів Ілліча" ( на данний час назву змінено на ДП "Харвіст-Умань) з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що є власником земельних ділянок, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані земельні ділянки знаходяться в користуванні у відповідача відповідно до договору оренди землі, укладеного 10.11.2006р. від його імені з ДП "Ілліч-Агро Умань". Однак зазначений договір оренди він не підписував і не доручав іншій особі підписувати його. Крім того до оспорюваного договору не додано плану або схеми земельних ділянок та кадастрових планів земельних ділянок, які передавались в оренду. З вказаних підстав позивач просить суд визнати цей договір оренди землі недійсним, витребувати у відповідача та повернути йому земельні ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, та додатково зазначивши, що про існування оспорюваного договору оренди землі позивач взнав лише в грудні 2012 року. Позивач також пояснив, що в 2006 році, ним було укладено договір оренди зазначених земельних ділянок з іншим підприємством - ВАТ "Уманьфермаш" і на протязі всіх цих років він, отримуючи орендну плату, вважав, що отримує її саме від вказанного підприємства і що саме це підприємство користується належними йому земельними ділянками. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно ДП "Ілліч-Агро Умань", користується для сільськогосподарського виробництва земельними ділянками, належними позивачу. Договір про оренду цієї ділянки з ним було укладено в письмовій формі, він погоджувався на укладення вказаного договору, про що свідчить те, що позивач отримував за користування своєю землею орендну плату в ДП "Ілліч-Агро Умань". 2 Крім того, відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки ще, починаючи з 10.11.2006р., знав про укладення вказанного договору, що підтверджується відомостями про отримання ним орендної плати. Тому, з врахуванням викладеного, відповідач вважає, що підстав для визнання договору оренди недійсним та витребування земельної ділянки у відповідача та повернення її позивачу немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі". Пунктом 9 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, передбачено, що підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання його недійсним є відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених пунктом 8 Порядку, а також порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 15 Закону України "Про оренду землі". В статті 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено істотні умови договору оренди землі, відсутность яких в договорі оренди землі є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Крім того, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державних актів акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №731692 та серії ЯБ №731156 [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0.6339 га та 2.9973 га, розташованих на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 10 листопада 2006 року між [PERSON] та Дочірнім підприємствам "Ілліч-Агро Умиань"ВАТ"Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" ( на данний час назна вказанного підприємства змінена на Дочірнє підприємство "Умань-Агро") було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавались вищевказані належні позивачу земельні ділянки. На вказаному договорі є підписи сторін і він 18.01.2007р. був зареєстрований Ружинським відділом Житомирської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру у Державному реєстрі земель за № 040722100066. Проте з пояснень позивача вбачається, що підпис на зазначеному договорі належить не йому і він також не надавав доручень іншим особам на підписання цього договору від його імені. Ці пояснення позивача підтверджуються висновком №1/738 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14.08.2013р., з якого вбачається, що експертом встановлено, що договір оренди землі від 10.11.2006р., укладений від імені [PERSON] з ДП "Ілліч-Агро Умань" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", підписаний не [PERSON], а іншою особою. 3 Доказів, які б ставили під сумнів вищевказанний висновок експерта, а також доказів наявності доручення [PERSON] іншій особі на підписання вказаного договору , відповідач суду не надав. Таким чином, оскільки позивач як орендодавець не підписував спірний договір оренди, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавав, є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір, виходячи з положень передбачених ч.1 ст.215 ЦК України - недійсним у звязку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Кодексу. Вказане також свідчить, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, зокрема, і щодо строку його дії, розміру орендної плати тощо. Посилання представника відповідача на те, що отримання [PERSON] орендної плати за 2006 -2013 роки та не оспорювання ним умов спірного договору свідчать про схвалення ним умов договору та дотримання сторонами істотних умова договору при його вчиненні, а тому умови договору відповідають дійсному волевиявленню позивача, суд вважає помилковими з наступних підстав. Як вбачається з пояснень позивача та оглянутих в судовому засіданні письмових доказів, в 2006 році [PERSON] було укладено договір оренди цих же земельних ділянок строком на 20 років з іншим підприємством - ВАТ "Уманьфермаш", який був зареєстрований в Державному реєстрі земель 01.08.2006р. за № 040622100178. З висновку експерта №1/663 від 14.02.2014р. вбачається, що угода №112 від 26.07.2006р. про розірвання вищевказаного договору з ВАТ "Уманьфермаш" була підписана також не позивачем, а іншою особою. Тому у суда немає підстав не вірити показам позивача стосовно того, що він вважав, що отримував орендну плату саме за цим договором, а не за договором, укладеним без його згоди в послідуючому з ДП "Ілліч-Агро Умань". Зазначені покази до того ж підтверджуються наданими представником відповідача відомостями про виплату орендної плати позивачу, на жодній з яких не зазначено назву підприємства, яке проводить таку виплату, а вказано лише, що це "агроцех №3 відділення №2 с.Княжики" . З цих підстав суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки перебіг позовної даявності, як це передбачено ч.1 ст.261 цього Кодексу, починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а твердження позивача про те, що він взнав про існування спірного договору лише в 2012 році відповідачем не спростоване. Як зазначалось вище, істотні умови договору оренди землі встановлені стетею 15 Закону України "Про оренду землі", якою також передбачено, що невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі відсутності в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних його умов, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами частини другої статті 15 цього Закону (постанова Верховного Суду України від 06.02.2012р. по справі №6-104ц11). Оскільки зазначеною статею Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотною умовою договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), а вказане в оспорюваному позивачкою договорі не зазначено і до нього не додано необхідного плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тому це також є однією з підстав для визнання недійсним договору оренди землі. З врахуванням викладеного , позовні вимоги [PERSON] суд задовільняє. 4 Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним по справі судовий збір та витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Outcome: approved