Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 13 квітня 2008 року між Товариство з обмеженою відповідальність "Комерційний Банк "Дельта" (правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк") та відповідачем було укладено кредитний договір №005-09223-130408, відповідно до умов якого [PERSON]. було відкрито картковий рахунок [NUMBER] та відкрито кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 гривень та на день укладання кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на суму 1500,00 гривень. Позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання перед кредитором, і тому станом на 29 листопада 2013 року за ним наявна заборгованість в розмірі 1809,86 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином . Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 13 квітня 2008 року між Товариство з обмеженою відповідальність "Комерційний Банк "Дельта" (правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк") та відповідачем було укладено кредитний договір №005-09223-130408, відповідно до умов якого [PERSON]. було відкрито картковий рахунок [NUMBER] та відкрито кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 гривень та на день укладання кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на суму 1500,00 гривень, строк дії картки 12 місяців. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 29.11.2013 року заборгованість за кредитним договором №005-09223-130408 від 13 квітня 2008 року складає 1809,86 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).. Приймаючи до уваги те, що позивач дізнався про порушення відповідачем його обов'язків перед кредитор за виконання кредитного договору 13 квітня 2009 року, строк позовної давності сплинув 13 квітня 2012 року, а тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed