Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

28.01.2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (АТ Львівгаз»), який в подальшому уточнила та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.05.2019 року (т.1 а.с. 187), позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ПАТ «Львівгаз» відновити газопостачання за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати ПАТ «Львівгаз» укласти Типовий договір на газопостачання та стягнути з ПАТ «Львівгаз» в користь позивача 1000000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 11 січня 2018 року, приблизно о 7:30 год. позивача розбудив сильний гуркіт у двері її квартири, як виявилося, - це були пожежники. Відповідно до відповіді ГУ ДСНС України у Львівській області від 23 січня 2018 року №2018 року №58-21/6пі: «11.01.2018 року о 07 год 40 хв. черговою зміною оперативно-координаційного центру ГУ ДСНС України у Львівській області з міського телефону було отримано виклик про пожежу в квартирі [ADDRESS] , де в подальшому з`ясувалося, що факту пожежі не було». Пізніше, приблизно о 08 год. в двері квартири позивача постукали невідомі особи у формі з написом « Львівгаз », які вимагали впустити їх в квартиру для перевірки газових приладів. Також вони повідомили, що їх викликали пожежники. На це [PERSON] їм відповіла, що допустить до квартири тільки одного з службовим посвідченням та з документами на підставі якого вони прибули на її адресу. В цей час до під`їзду [ADDRESS] будинку [ADDRESS] під`їхала машина патрульної поліції. На питання позивача, хто їх викликав, поліцейські відповіли, що поліцію викликав «Львівгаз». О 09.00 год. з`явився працівник «Львівгаз» - [PERSON] , посвідчення №397, видане у грудні 2017 року. [PERSON] пояснив, що він з`явився за вказівкою свого керівництва для опломбування газової плити позивачки. Це потрібно для відновлення газопостачання всіх квартир під`їзду №2. [PERSON] повідомив також з його слів вчора (10.01.2018 р) горіла газова плита в її квартирі, про що повідомили «Львівгаз» пожежники. Оглянувши газову плиту в кухні квартири [PERSON] та інший працівник «Львівгаз» (з його слів, оскільки посвідчення він відмовився показати), пересвідчились, що пожежі не було. Пізніше ці 2 представники «Львівгаз», не зважаючи на спротив позивача, навіть підперли вхідні двері, щоб [PERSON] не могла вийти, відключили квартиру інваліда 2 групи від газопостачання в зимовий період. Жодного акту складено не було, а також не пред явлено жодного документу про причини їх появи та відключення квартири від газопостачання, незважаючи на неодноразові прохання позивача - надано не було. 11 січня 2018 року незаконно, позивача, інваліда 2 групи, в зимовий період було відключено від газопостачання без попередження. Дану ситуацію [PERSON] викладено в заяві від 11 січня 2018 року. Відповідно до відповіді ГУ ДСНС України у Львівській області від 16.01.2018 року №58-21/4: «11.01.2018 року о 07 год. 40 хв. черговою зміною оперативно-координаційного центру ГУ ДСНС України у Львівській області по телефону було отримано виклик на пожежу в квартирі [ADDRESS] . По даній адресі негайно було направлено пожежно-рятувальне відділення, яким по прибуттю на місце виклику о 07 год. 50 хв. пожежі не виявлено». Відповідно до відповіді ГУ Національної поліції у Львівській області від 18 січня 2018 року №100/05/12-2018 року: «У ході проведеної перевірки встановлено, що 11.01.2018 о 07.46 на спецлінію відділу служби «102» УАЗОР ГУНП у Львівській області надійшло повідомлення від оператора Державної служби з надзвичайних ситуацій Пучак про те, що по [ADDRESS] горить плитка. За вказаною адресою скеровано екіпаж управління патрульної поліції м. Львова «Омега-202». Згідно результатів відпрацювання останніх, власник квартири повідомив, що ДСНС не викликав, пожежі не виявлено». В той же час позивачу надходять квитанції про сплату за газопостачання, але послуга [PERSON] не надається в повному обсязі, заборгованість не узгоджена, жодного рішення про стягнення коштів в користь ПАТ «Львівгаз» немає, повідомлень про відключення газопостачання не надходило. Враховуючи той факт, що позивача [PERSON] , інваліда 2 групи відключили від газопостачання в зимовий період, що завдало їй значних душевних переживань, призвело до погіршення стану здоров`я, саме тому позивач попала на стаціонарне лікування у медичний заклад. Завдану моральну шкоду, що полягає в стражданнях, переживаннях та по стану здоров`я оцінює позивач в 1000000 грн. З врахуванням вищевикладеного, змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Просили позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Позивач [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] та до 11.01.2018 року користувалася послугами газопостачання АТ «Львівгаз» (ПАТ «Львівгаз»). 11.01.2018 року у аварійну службу ПАТ «Львівгаз» поступив виклик з телефону 101 від оператора Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області Пучак про те, що за адресою: [ADDRESS] загорілася плита газова. За вказаною адресою скеровано екіпаж управління патрульної поліції м. Львова «Омега-202». Згідно результатів відпрацювання останніх, власник квартири повідомив, що ДСНС не викликав, пожежі не виявлено (т.1 а.с. 6-7). В цей же день 11.01.2018 року працівниками Львівського відділення ПАТ «Львівгаз» проведено позачергове обстеження стану газової мережі та газових приладів за адресою: [ADDRESS] та за результатами обстеження встановлено, що плита газова знаходиться в аварійному стані. Дані обставини підтверджуються також фотокопіями, які долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с.72-73, 80). Згідно Акту ПАТ «Львівгаз» №28 від 11.01.2018 року на включення/виключення газу в квартирі [ADDRESS] , складеного майстром [PERSON] , слюсарами та диспетчером вбачається, що абонент в квартиру [ADDRESS] працівників до огляду не допустив. Газ перекрито на під`їзд ІІ перед квартирою [ADDRESS] , оскільки газова плита ПГ-4 знаходиться в аварійному стані. Абоненту квартири [ADDRESS] рекомендовано замінити газову плиту (т. 1 а.с.32). Крім того, відповідно до довідки ПАТ «Львівгаз» від 27.03.2018 року, у абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість в розмірі 3389,52 грн. (т. 1 а.с.30-31). З показань у судовому засіданні свідків, працівників ПАТ «Львівгаз», які були присутні під час виявлення порушення газового обладнання вбачається наступне. Так, свідок [PERSON] дав показання про те, що він працює у ПАТ «Львівгаз» на посаді слюсаря. Зазначив, що 11.01.2018 року був виклик про те, що за адресою: [ADDRESS] загорілася плита газова, однак позивач не пускала його на кухню. Вказує, що плита газова була без пальників, в аварійному стані. Після того, позивач з криком вигнала їх з квартири. У зв`язку з цим, поступив наказ від [PERSON] про відключення газу у квартирі позивача, оскільки через аварійний стан плити могла виникнути пожежа. Додатково зазначив, що у разі придбання нової газової плити, [PERSON] зможуть відновити газопостачання. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він працює у ПАТ «Львівгаз» на посаді майстра газопостачання. Зазначив, що 11.01.2018 року був виклик про те, що за адресою: [ADDRESS] загорілася плита газова, яка знаходиться в аварійному стані. Вказує, що оскільки плиту неможливо фізично відремонтувати, [PERSON] закрили подачу газу, про що склали відповідний акт. Додатково зазначив, що позивачем не проведено заміни газової плити та вона не зверталася з відповідною заявою про відновлення газопостачання після заміни плити. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона працює диспетчером Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області. Вказує, що 11.01.2018 року приблизно о 07:40год. дійсно отримано повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS] загорілася плита газова. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідно до п.п. 17, 23 п.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. За змістом п.3 ч.2 ст.13 Закону України "Про ринок природного газу", споживач зобов`язаний, зокрема, не допускати несанкціонованого відбору природного газу. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір), який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів. Зокрема, п. п. 1.1-1.3 розд. І Типового договору визначено, що Типовий договір (далі Договір) розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2494. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. За змістом підпунктів 5-7 пункту 7.4 розділу VII Типового договору споживач зобов`язується не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечити належну експлуатацію власних газових мереж відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та акта розмежування балансової належності й експлуатаційної відповідальності сторін; дотримуватись інших вимог цього Договору та Кодексу газорозподільних систем. У відповідності до п.8.1 розд. VIIІ Типового договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України. Згідно з п.1 гл.2 розд. ІХ Кодексу газорозподільних систем, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Відповідно до п.1 гл.5 розд. ХІ Кодексу газорозподільних систем у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Таким чином, акт від 11 січня 2018 року складено у відповідності Кодексу газорозподільних систем за формою наведеною в додатку 16 до цього Кодексу, а посилання позивача щодо того, що акт було підготовлено наперед з метою створення їй незручностей суд не бере до уваги, оскільки вони є лише припущеннями самого позивача та ні чим об`єктивно не підтверджуються. Розділом Х Кодексу ГРМ передбачено припинення, обмеження та відновлення транспортування природного газу. Так, ч.2 визначено на яких умовах здійснюється відновлення транспортування природного газу: - усунення причин припинення (обмеження) транспортування природного газу, зазначених у пунктах 1 і 2 глави 1 цього розділу; - оплати вартості природного газу згідно з пунктом 14 глави 1 цього розділу; - оплати послуг з його транспортування; - оплати витрат на виконання робіт з припинення (обмеження) та відновлення транспортування природного газу. Так судом встановлено, що газова плита в квартирі позивача знаходиться в аварійному стані, однак позивач не вжила заходів для придбання придатної до користування газової плити, що стало б в подальшому підставою для відновлення газопостачання в квартири [ADDRESS] . З огляду на це, суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання ПАТ «Львівгаз» відновити газопостачання в квартири [ADDRESS] . Крім того, щодо вимог позивача про зобов`язання ПАТ «Львівгаз» укласти Типовий договір на газопостачання, то дана вимога на думку суду також не підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір), який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів. Зокрема, п. п. 1.1-1.3 розд. І Типового договору визначено, що Типовий договір (далі Договір) розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2494. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. З вказаних норм випливає, що позивач, після відновлення їй газопостачання, зможе надіслати відповідачу підписану Споживачем заяву-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до вказаного вище Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплатити рахунки Оператора ГРМ, та/або документально підтвердити споживання природного газу. Крім того, оскільки судом не встановлено правових підстав для відновлення газопостачання в квартири [ADDRESS] , то вимога про зобов`язання ПАТ «Львівгаз» укласти Типовий договір на газопостачання, яка є похідною та взаємопов`язаною, також не підлягає задоволенню. Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000,00грн., то на думку суду така до задоволення не підлягає з врахуванням наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування: моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем у відповідності до вимог ст. 23 ЦК України, якою врегульовано відшкодування моральної шкоди не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральної шкоди діями відповідача, а також не наведено в судовому засіданні жодного аргументу та доказу, в чому полягає завдана їй моральна шкода. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи нічим не підтверджуються та є безпідставними. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. Оскільки позивач є особою з інвалідністю 2-ої групи, звернулася до суду з вимогами у відповідності до Закону України «Про захист прав споживача, судові витрати зі сплати судового збору з позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed