Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним, скасування рішення Фастівської міської ради від 06.10.2016 року та про визнання договору оренди укладеним, посилаючись на те, що він є власником магазину по вул.Галафеєва, 18 в м.Фастові згідно договору купівлі-продажу обєкта державної власності групи А біля магазину Універсам від 17.09.2004 року. Магазин розміщений на земельній ділянці площею 0,1470 га, яка перебуває у користуванні позивача на підставі договору оренди землі від 01.03.2011 року. Вказана земельна ділянка зареєстрована в управлінні держземагенства у Фастівському районі за №321120004000040. Маючи намір продовження договору оренди, позивач звернуся до відповідача з заявою від 20.10.2015 року про продовження договору оренди зазначеної земельної ділянки але отримав відповідь від відповідача від 17.11.2015 року та 24.12.2015 року про те, що вказане питання було розглядом на засіданні ради але не рішення небуло прийнято в звязку з недостатьньою кількістю голосів. Позивач повторно звернувся до відповідача 04.01.2016 року і отримав аналогічну відповідь. 16.02.2016 року позивач знову звернувся з листом про продовження договору оренди і отримав відповідь, що міською радою прийнято рішення про припинення права користування земельною ділянкою в подальшому в дане рішення внесено зміни про припинення права користуванння земельною ділянкою на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в м.Фастові по вул.Галафеєва 18 ФОП [PERSON] вважає, що вказане рішення прийнято з грубим порушенням вимог чинного законодавства і підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, та просила визнати незаконним та скасувати рішення Фастівської міської ради та визнати договір оренди, який є предметом спору укладеним, а також надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу обєкта державної власності групи А біля магазину Універсам від 17.09.2004 року позивач є власником магазину по вул.Галафеєва, 18 в м.Фастові Київської області (а.с.20,21). 01.03.2011 року між Фастівською міською радою та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,1470 га, що розташована за адресою: вул.Галафеєва, 18 в м.Фастові Київської області. Вказаний договір зареєстрований зареєстрований у відділі Держкомзему у м. Фастів, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 321120004000040 від 01.03.2011 року (а.с.10-12). Згідно п.8 вказаного Договору, строк дії договору на пять років (до 13.12.2015 року). Після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно п.43 зазначеного договору оренди земельної ділянки, він набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди 2011 року, Фастівська міська рада передала в оренду ФОП [PERSON] земельну ділянку по вул.Галафеєва, 18 в м.Фастові Київської області. Маючи намір продовжити строк дії договору оренди, позивач звернувся з листом від 20.10.2015 року до Фастівської міської ради про продовження договору оренди зазначеної земельної ділянки, як передбачено умовами договору, а саме п.8 Договору. Листом за №Ч35.22594 від 17.11.2015 року відповідач повідомив позивача про надання додаткових документів (а.с.23). На виконання вказаного листа 03.12.2015 року позивачем було надано пакет документів в тому числі договір на продовження оренди земельної ділянки (а.с.24). 24.12.2015 року позивач отримав лист за №Ч35.2259.4, яким відповідач повідомляв про те, що проект рішення про поновлення договору оренди вказаної земельної ділянки був включений в порядок денний сесії Фастівської міської ради 16 грудня 2015 року але вказаний проект рішення не набрав необхідної кількості голосів та не був підтриманий депутатською більшістю (а.с.25). 04.01.2016 року позивач повторно звернувся з заявою про поновлення дії договору оренди земельної ділянки на яку повторно отримав відповідь аналогічну попередній (а.с.27). 16.02.2016 року позивач в котрий раз звернувся до відповідача з вищезазначеною заявою на яку отримав відповідь від 09.03.2016 року №П-1121 що рішенням Фастівської міської ради від 03.03.2016 року № 28/28-ІХ-VІІ вирішено припинити право користування земельною ділянкою на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в м.Фастові по вул.Галафеєва, 18 ФОП [PERSON] площею 0.1470 га у звязку з необхідністю надання частини орендованої земельної ділянки площею 0,018 га для суспільних потреб та виділення її в окрему земельну ділянку. Разом з тим, вказаним рішенням надано дозвіл позивачу на укладення договору оренди землі площею 0,1290 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (під існуючою нежитловою будівлею), після затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Також, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби. Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з положеннями ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно з ст. 6 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з положенням частини другої ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частина друга ст.125 Земельного Кодексу України, передбачає, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації також, дані положення і містить ч.3 ст.640 Цивільного кодексу України де зазначено, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації та волі обох сторін, про що свідчать їх підписи. Відповідно до ст.33 Закону України "Про оренду землі" після закінчення строку договору оренди землі орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов, переважне право на поновлення договору. В разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, останній підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Верховний Суд України у справі "Про визнання договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим" від 25.02.2015 року, зазначив у правовому висновку про те, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті). Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та про своє рішення. Як встановлено судом, позивачем, як орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором, ним у встановлений строк повідомлено орендодавця про свої наміри скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, надав міській раді відповідну заяву та документи, які суд розцінює як пропозицію орендаря на укладення угоди про поновлення договору оренди на новий строк. Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Отже, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє протягом місяця письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Наявність факту належного виконання орендарем умов договору оренди; дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк; ненадіслання орендодавцем у встановлений законом місячний строк відмови у поновленні договору на новий строк; продовження використання ним земельної ділянки після закінчення строку дії договору, на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі", суд приходить до висновку про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк та порушення цього права відповідачем. Разом з тим, як зазначено у рішенні Фастівської міської ради від 06.10.2016 року № 5/20-ХУШ-УІІ Про припинення права користуванння земельною ділянкою на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в м.Фастові по вул.Галафеєва, 18 ФОП [PERSON]В. даним рішенням припинено право користування земельною ділянкою на умовах оренди зазначивши, що частину даної земельної ділянка необхідно надати для суспільних потреб, при цьому порушивши порядок її виділення (вилучення), як це передбачає діюче законодавство. Зокрема ст.146 ЗК України регулює відносини, повязані з викупом земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для суспільних потреб і містить перелік цих потреб, для яких провадиться викуп земельних ділянок і цей перелік є вичерпним. Також, передбачено певний порядок процедури викупу земельних ділянок, що не було дотримано відповідачем. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1102,40 грн., що підтверджується квитанціями №04 від 08.12.2016 року та № 202 від 12.01.2017 року. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved