Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу Ружинський, в обґрунтування якого зазначає, що він з 10.03.2014р. в порядку спадкування набув право власності на земельну ділянку загальною площею 2.262 га , кадастровий номер 1255255100:03:000:0055, що розташована на території Ружинської селищної ради Житомирської області, та 08.09.2015р. отримав свідоцтво про право власності. 08.10.2015р. про набуття права власності на вказану земельну ділянку він повідомив СВК Ружинський, який до того без укладення із спадкодавцем договору оренди землі використовував вказану земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції. 03.11.2015р. між ним та СВК Ружинський було досягнуто згоди щодо тимчасового обміну земельними ділянками : він надав відповідачу в користування свою земельну ділянку, а СВК Ружинський - йому іншу земельну ділянку. При цьому строк такого обміну між ними визначено не було. На даний час він бажає обробляти свою земельну ділянку самостійно і тому 05.09.2016р. про вказане повідомив СВК Ружинський. Проте відповідач відмовився повернути йому земельну ділянку, мотивуючи це тим, що обмін земельними ділянками було проведено між ними строком на 10 років. Оскільки такої домовленості між ним та СВК "Ружинський" не було, ніяких договорів ні про оренду земельної ділянки, ні про обмін земельних ділянок не укладалось, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить суд витребувати з чужого незаконного володіння СВК Ружинський земельну ділянку площею 2.262 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Ружинської селищної 2 ради Ружинського району Житомирської області , яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності серії СТА №863047, виданого 08.09.2015р., та стягнути судові витрати (а.с.2-4, 34, 48). В суд позивач не з'явився, подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.36). Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснивши, що СВК "Ружинський" не заперечує право позивача на спірну земельну ділянку, а також те, що вказана земельна ділянка на даний час знаходиться в користуванні у відповідача. Проте вважає, що відповідач на законних підставах користується вказаною належною позивачеві земельною ділянкою, оскільки в 2015 році за згодою останнього ця земельна ділянка була обміняна на іншу, що підтверджується заявою самого позивача, яку він додав до позовної заяви. Вказане було здійснено внаслідок того, що земельна ділянка позивача знаходиться всередині єдиного земельного масиву, який перебуває в користуванні у СВК "Ружинський" і до неї на даний час не має дороги. Тому позивач погодився отримати в користування іншу земельну ділянку у іншому місці та обробляв її протягом 2015-2016рр. На даний час позивач хоче обробляти свою земельну ділянку самостійно, однак СВК "Ружинський" може повернути її йому лише після того, як будуть встановлені межові знаки цієї земельної ділянки, буде визначена дорога для під'їзду до неї, а також не раніше осені 2017р. після завершення циклу польових робіт, тобто після збору врожаю на цій земельній ділянці, оскільки частина вказаного земельного масиву, на якому розташована земельна ділянка позивача, засіяна озимою пшеницю, а на іншій частині - проведено польові роботи (оранка, внесення добрив) для весняного посіву кукурудзи. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 43456946 від 08.09.2015р. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 2.262 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1825255100:03:000:0055, яка розташована на території Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області (а.с.12). 03.11.2015р. між [PERSON] та СВК Ружинський було досягнуто згоди щодо передачі належної [PERSON] земельної ділянки в тимчасове користування СВК Ружинському та отримання ним взамін в тимчасове користування іншої земельної ділянки. Вказане було оформлено у виді Заяви про згоду на тимчасовий обмін земельними ділянками (а.с.14). На підставі вказаної домовленості СВК Ружинський в 2015-2016рр. використовував належну позивачеві земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції, а позивач, відповідно, використовував іншу земельну ділянку, яка була надана йому для користування СВК Ружинським. Зазначене вбачається з пояснень сторін та не заперечується ними. 04.09.2016р. позивач направив листа СВК Ружинський, в якому повідомив про свій намір самостійно використовувати належну йому земельну ділянку та, відповідно, просив йому її повернути (а.с.15). Відповідач своїми листами від 16.09.2016р. та від 19.10.2016р. відмовив у вказаному, посилаючись на укладення між сторонами договору обміну земельними ділянками строком на 10 років. (а.с.20). Оскільки відповідно до ст. 316, ст. 319 ЦК України право власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, користування СВК "Ружинський" земельною ділянкою, яка належить позивачу, до 04.09.2016р. не суперечило вимогам закону, так як було здійснено за згодою власника цієї земельної ділянки. 3 Проте будь-яких правових підстав для користування вказаною земельною ділянкою після 04.09.2016р. у СВК "Ружинський" немає. До такого висновку суд приходить, виходячи з наступного. Відповідно до ст.715 ЦК України передбачено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.\~ З аналізу вказаних норм законодавства, враховуючи пояснення сторін, , суд приходить до впевненості, що між сторонами не укладався договір міни земельних ділянок, оскільки між сторонами була домовленість не про передачу земельних ділянок у власність один одному ( що неможливо було зробити з врахуванням хоча б того, що СВК Ружинський не є власником земельної ділянки, яку він надав в тимчасове користування позивачу, а є лише є орендарем і міг, за наявності для того передбачених законодавством підстав, лише передати вказану земельну ділянку в суборенду [PERSON].), а про надання земельних ділянок в тимчасове користування. Статею 407 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( землекористувач). Відповідно до ст.13, 14, 16, 18, 20 Закону України "Про оренду землі" ( у редакції на час виникнення правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У ч. 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Проте відповідачем суду не надано доказів того, що між ним та позивачем було укладено у встановленій законодавством формі будь-який із вищевказаних договорів, який би давав підстави відповідачу після 04.09.2016р. користуватись належною позивачеві земельною ділянкою. Зазначене підтверджується і Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, отриманою Ружинським районним судом Житомирської області 11.11.2016р., тобто на час відкриття провадження по даній цивільній справі, з якої вбачається, що за СВК Ружинський не зареєстроване речове право на нерухоме майно земельну ділянку, яка є власністю позивача (а.с.26-27). 4 Таким чином, судом встановлено, що СВК Ружинський на даний час володіє земельною ділянкою [PERSON] без належної правової підстави. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~\~\~\~Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. \~\~\~\~Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, судом встановлено, що після 04.09.2016р. підстава, на якій СВК "Ружинський" користувався земельною ділянкою позивача, а саме: згода позивача як власника земельної ділянки на таке користування, відпала, а інших правових підстав для користування майном позивача у СВК "Ружинський" немає, а тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Доводи представника відповідача відносно того, що повернення позивачу земельної ділянки можливе лише після встановлення межових знаків та прокладення до неї дороги є безпідставними, оскільки вказані дії необхідні власнику земельної ділянки, тобто позивачу, для користування нею, однак непроведення таких дій не є правовою підставою для продовження користування СВК "Ружинський" зазначеною земельною ділянкою. Також необгрунтованими є посилання представника відповідача на те, що земельна ділянка може бути повернута позивачу лише після завершення СВК "Ружинським" циклу польових робіт на ній, оскільки згода позивача на користування відповідачем належною йому земельною ділянкою, яка знайшла своє відображення у вищевказаній "Заяві про згоду на тимчасовий обмін земельними ділянками", не містила будь-яких застережень щодо строку передачі в користування земельної ділянки, а також повернення її власнику лише після завершення польових робіт та збору врожаю. За таких обставин, оскільки судом встановлено відсутність договірних відносин, які б регулювали право відповідача користуватись належною позивачеві земельною ділянкою, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved