Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Луканівська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Просила визнати за позивачем право власності на житловий будинок №27, розташований по вулиці Калантирська (до перейменування - Кірова) в смтКриве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області; земельні ділянки: площею 0,04 га, кадастровий номер: 4823982200:02:000:0652, площею 3,54 га, кадастровий номер: 4823982200:01:000:0444, площею 0,04 га, кадастровий номер: 4823982200:02:000:0651, площею 3,61 га, кадастровий номер: 4823982200:01:000:00443, розташовані в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Представник третьої особи - Луканівської сільської ради письмовим клопотанням, просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового розгляду, повторно суд не прибула, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась, відзив на позовну не надіслала. З урахуванням положень ч.4 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення). Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії І-ФП №233084, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області 31 грудня 2015 року (а.с.115). Згідно даних довідки Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району №2419 від 31 травня 2018 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було смтКриве Озеро вул.Калантирська, 27 Кривоозерського району Миколаївської області, на час її смерті з нею постійно проживав її син - [PERSON], [INFO] (а.с.13). Із наявних в справі доказів, а саме: витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00018200472 від 14 червня 2017 року про державну реєстрацію народження [PERSON], [INFO] (а.с.15), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00021160603 від 09 жовтня 2018 року про державну реєстрацію розірвання шлюбу між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (після розірвання шлюбу присвоєно прізвище - [PERSON]) К.І., [INFO] (а.с.153-154) підтверджено факт, що [PERSON], яка померла 29 грудня 2015 року є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП №259619, виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 14 червня 2017 року (а.с.9) [PERSON] помер 27 листопада 2016 року. Згідно даних довідки Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району №3534 від 12 жовтня 2017 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було смтКриве Озеро вул.Калантирська, 27 Кривоозерського району Миколаївської області, на час смерті він проживав один (а.с.14). Згідно даних копії спадкової справи №335/2016, заведеної Кривоозерською держнотконторою після смерті [PERSON], який помер 27 листопада 2016 року та інформаційної довідки із Спадкового реєстру №46186642 від 16 грудня 2016 року (а.с.99-110) із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в порядку визначеному ч.1 ст.1269 ЦК України, подали позивач - [PERSON] (а.с.100) та відповідач - [PERSON] (а.с.99). На випадок своєї смерті [PERSON] не складав. Положеннями ч.1, ч.2 ст.1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до приписів ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Із наявних в матеріалах справи письмових доказів: свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії ІІІ-ФП №409595, виданого Кривоозерським районним відділом ЗАГС Миколаївської області 01 квітня 1989 року (а.с.10) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00018200472 від 14 червня 2017 року про державну реєстрацію народження [PERSON], [INFO] (а.с.15) позивач є рідним братом [PERSON], отже згідно положень ст.1262 ЦК України має право на спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 27 листопада 2016 року у другу чергу. При зверненні до компетентних органів, відповідач [PERSON]А у заяві про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зазначила, що вона є тіткою спадкодавця (а.с.99). За загальним правилом, визначеним у положеннях ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Упродовж всього судового розгляду справи відповідачем не було подано будь-яких доказів на підтвердження ступеня свого споріднення із [PERSON] та спростування тверджень позивача щодо його права на спадкування після смерті [PERSON] за законом у другу чергу. Положеннями ч.3 ст.12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Із досліджених судом доказів, а саме: наданих Кривоозерською держнотконторою копій спадкових прав №293/2012 року, після смерті [PERSON], померлої 26 травня 2012 року, №171/2016, після смерті [PERSON], померлої 29 грудня 2015 року, №335/2016, після смерті [PERSON], померлого 27 листопада 2016 року встановлено, що 29 червня 2016 року [PERSON] до Кривоозерської держнотконтори була подана заява про прийняття всієї спадщини, яка належала його матері - [PERSON] (а.с.111), проте на час своєї смерті не оформив своїх прав на спадщину після її смерті у порядку, визначеному положеннями глави 89 ЦК України. Разом з тим приписами ст.1218, ч.3 ст.1296 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином судом встановлено, що день смерті [PERSON], [INFO], який помер 27 листопада 2016 року йому належало наступне майно, яке він успадкував після смерті свої матері - [PERSON], померлої 29 грудня 2015 року: - житловий будинок №27, розташований по вулиці Калантирська (до перейменування - Кірова) в смтКриве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, належний [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори 23 вересня 1976 року за реєстром №1053 (а.с.19-20,175); - земельна ділянка, площею 0,04 га, кадастровий номер:4823982200:02:000:0652, розташована в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим [PERSON], державним нотаріусом Кривоозерської держнотконтори Миколаївської області 16 серпня 2013 року (а.с.21); - земельна ділянка, площею 3,54 га, кадастровий номер:4823982200:01:000:0444, розташована в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим [PERSON], державним нотаріусом Кривоозерської держнотконтори Миколаївської області 16 серпня 2013 року (а.с.22); - земельна ділянка, площею 0,04 га, кадастровий номер:4823982200:02:000:0651, розташована в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії МК №055264, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією Миколаївської області 18 травня 2004 року (а.с.17); - земельна ділянка, площею 3,61 га, кадастровий номер:4823982200:01:000:00443, розташована в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії МК №055264, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією Миколаївської області 18 травня 2004 року (а.с.17); Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на житловий будинок та земельні ділянки у нотаріальному порядку позивачу відмовлено (а.с.25), так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до положень ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з\~положеннями ст.131\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Оригінали правовстановлюючих документів втрачено, про що опубліковано оголошення в газеті Кривоозерщина№48(10283) від 05 серпня 2017 року (а.с.68). У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Стаття 1\~Цивільного процесуального\~кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Враховуючи досліджені обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved