Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

\~ Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору. В обґрунтування позову зазначила, що 08 грудня 2011 року між нею та [PERSON], від імені якого по нотаріально посвідченій довіреності діяла [PERSON], укладений договір міни земельних ділянок, за яким вона набула право власності на земельну ділянку № 543 площею 6,4364 га, що розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3522580300:04:000:0543. Позивач в жовтні 2015 року вирішила зареєструвати своє право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у відповідності з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Подавши до Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі заяву на отримання витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, позивач 23.10.2015 р. отримала повідомлення про відмову у наданні відомостей з державного земельного кадастру у звязку з тим, що земельна ділянка зареєстрована на праві власності за [PERSON], який також 18.11.2015 р. уклав додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди землі з ФГ «[PERSON] Танриверді-огли». Позивач вважає себе належним власником земельної ділянки, у звязку з чим і звернулася до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, подав зустрічну позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним договір міни, укладений 08 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якого по нотаріально посвідченій довіреності діяла [PERSON] В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що вказаний договір, укладений з порушенням мораторію на відчуження земельних ділянок встановленого пунктом 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, з перевищенням представником [PERSON] повноважень, оскільки [PERSON] не надавав вказаному представнику довіреностей на розпорядження своєю земельною ділянкою. [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.\~ Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі в судовому засіданні просила первісний позов задовольнити та надала пояснення по обставинах справи. Представник третьої особи за первісним позовом реєстраційної служби Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області в судове засідання не зявився. Письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі. Відповідач за первісним позовом ФГ «[PERSON] Танриверді-огли», відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. \~\~ Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2011 року працював у підприємця [PERSON] та за її пропозицією пропонував мешканцям с. Аджамка укладати договори міни земельних ділянок. [PERSON] погодився поміняти свою земельну ділянку на ділянку запропоновану [PERSON] Після чого він відвозив [PERSON] та його дружину до приватного нотаріуса [PERSON], де укладалися угоди, а потім відвіз їх в с.Аджамка. Через деякий час він привіз [PERSON] договір міни оформлений нотаріально. Судом встановлено, що 08 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якого по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 04.03.2011 р. за реєстровим № 143, діяла його представник [PERSON], укладено договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], про що в державному реєстрі вчинено запис № 1180. Згідно даного договору міни, [PERSON] передав [PERSON] у власність, належну йому земельну ділянку № 543 площею 6,4364 га, що розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3522580300:04:000:0543, а [PERSON] передала у власність [PERSON], належну їй земельну ділянку № 2574 площею 0,0101 га, що розташована на території Грузьківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3522582800:02:000:2574. Приватним нотаріусом Кіровоградського районного округу [PERSON] на державному акті на право власності на земельну ділянку серії КР № 056760 від 06.12.2005 р. виданому [PERSON] зроблено запис про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON] і вказаний державний акт прикріплено до договору міни. На цьому ж державному акті Управлінням Держкомзему у Кіровоградському районі зроблено запис про реєстрацію права на земельну ділянку в поземельній книзі 23.12.2011 р. за реєстровим номером 3522580300040000543:3:02. Вказаний запис скріплено гербовою печаткою Управління Держкомзему у Кіровоградському районі та підписом начальника управління [PERSON] З реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна земельну ділянку кадастровий номер 3522580300:04:000:0543, вбачається, що [PERSON] в жовтні 2014 року подав оголошення в газету про втрату свого державного акта на земельну ділянку серії КР № 056760 від 06.12.2005 р., отримав в Управлінні Держкомзему у Кіровоградському районі його завірену копію та подав документи державному реєстратору на державну реєстрацію за собою права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522580300:04:000:0543. \~17.10.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON] було прийнято рішення № 16568598 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522580300:04:000:0543 за [PERSON] з видачею йому свідоцтва про право власності № 28269241 від 17.10.2014 р. \~ 20.11.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON] було прийнято рішення № 17351595 про державну реєстрацію обтяження права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522580300:04:000:0543, а саме зареєстроване право оренди за ФГ «[PERSON] Танриверді-огли» на строк до 20.11.2024 року на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 23.05.2006 р. укладеної 18.11.2014 року між [PERSON] та ФГ «[PERSON] Танриверді-огли». \~ Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються: \~ Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 2, 6 статті 126 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на дату укладення договору міни, було передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. У відповідності з вимогами частини 3 статті 334 ЦК України, в редакції, що діяла на дату укладення договору міни, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно статті 125 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на дату укладення договору міни, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. \~ Дослідивши в судовому засіданні оригінали договору міни від 08.12.2011 р. та державного акта на земельну ділянку серії КР № 056760 від 06.12.2005 р., суд приходить до висновку, що у [PERSON] 23.12.2011 року виникло право власності на земельну ділянку № 543 площею 6,4364 га, що розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3522580300:04:000:0543. Як слідує з довідки Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі № 63/6-16 від 15.03.2016 р. третя особа за первісним позовом підтверджує реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку № 543 площею 6,4364 га, що розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3522580300:04:000:0543, на підставі укладеного з [PERSON] договору міни від 08.12.2011 р. Твердження представника [PERSON] про те, що у [PERSON] не виникло право власності на земельну ділянку, у звязку з невнесенням запису про перехід права власності до поземельної книги, суд відхиляє з огляду на недоведеність цього твердження відповідачем відповідними доказами. Натомість позивачем надано для огляду оригінали договору міни та державного акта з відповідними наявними записами про перехід права власності скріпленими гербовими печатками та підписами посадових осіб державних органів. З пояснень представника третьої особи Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі та листа Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі № 9-28-99.5-2458/15-16 від 13.05.2016 р. слідує, що в 2011 році поземельні книги в електронному вигляді велися ДП ЦДЗК, Кіровоградська філія якого ліквідована в 2013 році. В паперовому вигляді поземельні книги велися Управлінням Держкомзему, яке в 2013 році було реорганізовано в Управління Держземагентства. В 2015 році створено нову юридичну особу Управління Держгеокадастру. Вказана юридична особа не є правонаступником ДП ЦДЗК та Управління Держкомзему, а тому від даних юридичних осіб поземельні книги за 2011 рік Управлінню Держгеокадастру не передавалися. Де на даний час можуть знаходитися поземельні книги за 2011 рік, Управлінню Держгеокадастру не відомо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~\~\~\~\~ \~\~\~\~Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом п. 1 ч. 2, ч. 3 статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно пункту 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дії відповідача [PERSON] щодо отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку на своє імя, яка відчужена ним раніше на користь [PERSON], та відповідно реєстрація цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, укладання додаткової угоди з ФГ «[PERSON] Танриверді-огли» щодо продовження терміну оренди земельної ділянки, подання зустрічної позовної заяви у даній справі засвідчують факт не визнання, оспорювання відповідачем [PERSON] права власності позивача [PERSON] на земельну ділянку. \~\~\~\~\~\~\~\~ Також суд враховує, що не може на один і той самий обєкт нерухомого майна (земельну ділянку) існувати два правовстановлюючі документи, які видані різним особам. Згідно вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. \~Частиною 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~ У відповідності з вимогами статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. \~ Згідно статті 16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. \~ Отже, укладена 18.11.2014 р. між [PERSON] та ФГ «[PERSON] Танриверді-огли» додаткова угода до договору оренди землі від 23 травня 2006 року суперечить змісту вищевказаних правових норм, оскільки\~\~укладена поза волею [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. По зустрічному позову суд приходить до наступних висновків. Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. З тексту довіреності виданої [PERSON] та посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 04.03.2011 р. за реєстровим № 143, вбачається, що [PERSON] не перевищила свої повноваження при укладенні договору міни зі [PERSON] Відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів в підтвердження інших своїх доводів про те, що він не надавав [PERSON] жодних довіреностей та не підписував жодних документів. Вимоги про визнання довіреності недійсною відповідач [PERSON] в судовому засіданні не ставив. \~Згідно з пунктом 15 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. В постановах від 05.11.2014 р., від 11.02.2015 р. Верховний Суд України зробив висновок про те, що аналіз статті 14 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та пунктів 3, 5 Рекомендацій щодо обміну земельними ділянками, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року N 288, дає можливість дійти висновку про те, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою "пай на пай". З норм статей 1, 2, 3, 12 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" вбачається, що «паєм» є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка набута особою внаслідок реалізації нею права на виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2010 р. [PERSON] успадкувала від свого батька [PERSON] земельну ділянку площею 4,31 га під номером 471 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Грузьківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Довідкою Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі від 25.01.2016 р. підтверджено, що дана земельна ділянка була набута [PERSON] в результаті реалізації права колишнього члена колективного сільськогосподарського підприємства. У відповідності з вимогами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, до позивачки [PERSON] в порядку спадкування за законом перейшли всі права і обовязки власника земельної ділянки, який набув таке право власності за рахунок виділення в натурі земельної частки (паю). При цьому, в результаті спадкування (переходу прав від померлої особи) правовий статус і цільове призначення земельної ділянки не змінилися. Позивачка [PERSON] поділила свою земельну ділянку площею 4,31 га та отримала окремий державний акт серії ЯЛ № 675900 від 01.08.2011 р., на земельну ділянку площею 0,0101 га. У відповідності з договором міни позивачка [PERSON] обміняла на земельну ділянку \~[PERSON], саме свою вищевказану земельну ділянку площею 0,0101 га (кадастровий номер 3522582800:02:000:2574), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2010 р., державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.05.2010 р., державного акта на право власності на земельну ділянку від 01.08.2011 р. (зареєстрованого 08.08.2011 р.), довідкою Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі від 25.01.2016 р. Отже, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,0101 га, яка належала [PERSON], є саме тим «паєм» в розумінні висновків Верховного Суду України та вимог закону, оскільки була отримана спадкодавцем у власність в результаті виділення в натурі земельної частки (паю) колишнього члена КСП. Статтею 14 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що обміненими можуть бути також земельні ділянки на межі іншого масиву. Дана норма Закону не містить вимог та обмежень щодо міни земельних ділянок за площами. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON], в порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України, не надано жодних доказів в підтвердження порушення [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору міни вимог п. 15 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Доводи представника [PERSON] зводяться до припущень. Отже, суд приходить до висновку, що при укладенні договору міни від 08.12.2011 р. сторони не порушили вимоги п. 15 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".\~ \~\~ Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 203, 215, 239, 241, 319, 321, 334, 392 ЦК України, ст. ст. 125, 126, 152, п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України та

Outcome: approved