Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В грудні 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором карткового рахунку, укладеного 08.04.2008 року, за умовами якого відповідачу видано кредит у сумі 1000,00 доларів США з процентною ставкою 20,4 % річних у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання та станом на 31.08.2013 року заборгованість за договором карткового рахунку склала 3029,52 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.08.2013 року складає 24205,88 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. В апеляційній ній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк", посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та суперечить нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до вказаних кредитних правовідносин наслідків спливу позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, оскільки відповідач не надав письмової заяви про закриття карткового рахунку, а навпаки звернувся до банку за новою картою, у зв'язку з чим на підставі передбачених Умов, строк дії кредитної картки відповідача було продовжено на такий же строк. На підставі продовження строку дії кредитної карти, строк дії кредитного договору також було подовжено. Апелянт зазначає, що оскільки термін дії кредитного договору було подовжено то строк позовної давності не може бути пропущений, так як правовідносини між сторонами тривають. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 08.04.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" з однієї сторони та [PERSON] з іншої було укладено кредитний договір б/н, згідно якого Банк відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в іноземній валюті - доларах США, оформив та надав в користування картку, а також ПІН-код до картки. Згідно даного договору позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 1000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 15000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ „ПриватБанк" зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Пунктом 6.6 вищевказаних Умов передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку. Згідно пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Однак, [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання та згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н станом на 31.08.2013 року має заборгованість перед банком у сумі 3029,52 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 976,30 доларів США, заборгованість за процентами - 1439,16 доларів США, заборгованість по комісії - 440,00 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США, штраф (процентна складова) - 142,77 доларів США. Загальна сума заборгованості за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.08.2013 року складає 24205,88 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що останній платіж був здійснений відповідачем 12.01.2010 року, а отже позивач довідався про порушення виконання умов договору в лютому 2010 року, зважаючи на це місцевий суд вважав, що до даних правовідносин підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності. Однак, до такого висновку суд першої інстанції дійшов без достатнього з'ясування всіх обставин справи та вимог закону, а тому колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Також відповідно до п. 5.4 розділу 5 „Порядок нарахування та оплати процентів. Порядок погашення боргових зобов'язань" Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, відбувається в слідую чому порядку: - строк погашення процентів по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; - строк погашення Кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Враховуючи вказане, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність правових підстав для застосування до вказаних кредитних правовідносин наслідків спливу позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, вважаючи, що позивач довідався про порушення виконання умов договору в лютому 2010 року, оскільки строк погашення кредиту в повному обсязі Умовами договору визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці, а згідно довідки ПАТ КБ „ПриватБанк" строк дії картки [NUMBER] виданої [PERSON] був встановлений до квітня 2011 року (з позовом до суду позивач звернувся у грудні 2013 року), перевипуск вказаної картки здійснювався на 4 роки в квітні 2011 року з строком дії до квітня 2015 року (а.с. 100). Відповідачем дана інформація не спростована. Крім того, згідно наданого суду скріншоту (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ „ПриватБанк" з фотографією [PERSON], відповідач 26.10.2011 року зверталася до банку для отримання картки з наступним строком дії до квітня 2015 року. Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Тобто, відповідач звертаючись до банку за отриманням нової картки з наступним строком дії до квітня 2015 року, фактично подовшив строк погашення кредиту в повному обсязі до останнього дня квітня 2015 року. На підставі продовження строку дії кредитної карти, строк дії кредитного договору також було подовжено. Враховуючи викладене, суд першої інстанції хибно вважав, що строк кредитного договору закінчився, відтак безпідставно застосував при вирішенні цього спору строки позовної давності. Вказаний висновок узгоджуються з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, в якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З врахуванням зазначеного, висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості по картковому кредиту не ґрунтується на законі та не відповідає матеріалам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню. Колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором карткового рахунку б/н від 08.04.2008 року в сумі 3029,52 дол. США, що складається з: заборгованості по кредиту - 976,30 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1439,16 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 440,00 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США, штраф (процентна складова) - 142,77 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.08.2013 року складає 24205 грн. 88 коп., та судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України в розмірі 363 грн. 86 коп.

Outcome: approved