Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

14.04.2017 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Національного антикорупційного бюро України, в якому просить: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [INFO] Національним антикорупційним бюро України на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України в мережі Internet ([INFO]), в частині висловлювань: "НАБУ затримало пособника голови ДФС" - визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [INFO] Національним антикорупційним бюро України на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України в мережі Internet ([INFO]), в частині висловлювань: "За версією слідства, підозрюваний був співучасником злочинів, скоєних головою ДФС, внаслідок чого інтересам держави завдано збитків на суму 2,19 млрд. грн." - визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [INFO] Національним антикорупційним бюро України на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України в мережі Internet ([INFO]), в частині висловлювань: "Також вирішується питання про оголошення підозри й іншим працівникам ДФС України, в тому числі й територіальних підрозділів, які виконували незаконні вказівки голови ДФС." - зобов'язати Національне антикорупційне бюро України протягом 14-ти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом оприлюднення на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України в мережі Internet інформації, яка визнана недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON], повідомлення від власного імені із спростуванням наступного змісту: "Спростування поширеної недостовірної інформації стосовно Голови ДФС [PERSON]: Інформація, поширена [INFO] о 17 годині 30 хвилин Національним антикорупційним бюро України на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України в мережі Internet ([INFO]), в частині висловлювань: "НАБУ затримало пособника голови ДФС", "За версією слідства, підозрюваний був співучасником злочинів, скоєних головою ДФС, внаслідок чого інтересам держави завдано збитків на суму 2,19 млрд. грн." та " Також вирішується питання про оголошення підозри й іншим працівникам ДФС України, в тому числі й територіальних підрозділів, які виконували незаконні вказівки голови ДФС" - є такою, що принижує честь і гідність та порушує ділову репутацію голови ДФС України [PERSON]. -стягнути з Національного антикорупційного бюро України на користь [PERSON] 640,00 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розпорядженням Кабінету міністрів України № 424-р від 05 травня 2015 року, позивача призначено на посаду Голови Державної фіскальної служби України. У провадженні Національного антикорупційного бюро України перебуває кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42015110000000121 від 19.03.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.2 ст.205, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209, ч.4 ст.28 ч.2 ст.364-1, 4.4 ст.28 4.2 ст.366, ч 4 ст. 28 ч.2 ст.205-1, ч. 1 ст.388, ч.2 ст.364 КК України. 02.02.2017 об 23 год. 50 хв. Позивача затримано у порядку п. 3 ч. 1 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Також 02.02.2017 позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року, у справі №760/4358/17 по кримінальному провадженню №42015110000000121 від 19.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України було застосовано запобіжний захід відносно позивача у вигляді тримання під вартою в межах шістдесяти діб та визначено заставу у розмірі сто мільйонів гривень. 16.03.2017 позивача було звільнено з Київського слідчого ізолятора у зв'язку із внесенням застави, передбаченої ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 07.03.2017. Зазначає, що на дату подання даної позовної заяви позивач має статус підозрюваного у кримінальному провадженню №42015110000000121 від 19.03.2015. Посилається, що [INFO] на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України в мережі Internet ([INFO]) було оприлюднено недостовірну інформацію щодо позивача, чим було порушено його немайнові права на честь та гідність і ділову репутацію. Так, Національне антикорупційне бюро України, повідомило суспільство, що "НАБУ затримало пособника голови ДФС". Зокрема у вказаному повідомлені було зазначене наступне: "Детективи 30 березня затримали керівника департаменту погашення боргу Державної фіскальної служби (ДФС) й повідомили йому про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України. За версією слідства, підозрюваний був співучасником злочинів, скоєних головою ДФС, внаслідок чого інтересам держави завдано збитків на суму 2,19 млрд грн. Цього ж дня Солом'янський районний суд м. Києва обрав запобіжний захід підозрюваному у вигляд тримання під вартою (60 днів) з альтернативою у вигляді застави розміром 8 млн грн. Також вирішується питання про оголошення підозри й іншим працівникам ДФС України, в тому числі й територіальних підрозділів, які виконували незаконні вказівки голови ДФС." Вважає, що здійснивши вказані вище повідомлення, відповідач фактично визнав його винним у вчиненні злочину по кримінальному провадженню № №42015110000000121 від 19.03.2015 за ч.2 ст.364 ЦК України, що не відповідає вимогам, як чинного національного, так і міжнародного права щодо загальної презумпції невинуватості підозрюваного передбачених ст.62 Конституції України, ст. 17 КПК України, ст.ст. 10, 11 Загальної декларації прав людини, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та ст..3 Протоколу №7 до Конвенції. Разом з цим вважає, що в контексті презумпції невинуватості його, як підозрюваного, вказана інформації не відповідає дійсності та підлягає спростуванню, оскільки не є оціночними судженнями відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Свої заперечення проти позову виклав письмово, надавши їх до канцелярії суду 11.09.2017 . 14.04.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Шереметьєвій Л.А. 19.04.2017 ухвалою суду було задоволено заяво про самовідвід головуючого у справі Шереметьєвої Л.А. 19.04.2017 згідно розпорядження щодо призначення повторного авторозподілу судових справ та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між судями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 20.04.2017 позивачу було надано строк для усунення недоліків поданого позову. 16.05.2017 до канцелярії суду представником позивача надано матеріали на виконання ухвали суду від 20.04.2017. Ухвалою суду від 31.05.2017 провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду на 11.09.2017 о 10.30 В судовому засіданні представник відповідача підтримав викладені письмові заперечення проти позову та просив у його задоволенні відмовити, як необґрунтованого. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, передбачено ст.297 ЦК України. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» 14.10.2014 № 1698-VII (далі - Закон № 1698) Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1698 одним із обов'язків Національного бюро є здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проведення досудового розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом. Згідно ст. 38 КПК України підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України є органами досудового розслідування (органами, здійснюють дізнання і досудове слідство). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, детективами Національного здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015110000000121 від 19.03.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 205, 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 28 ч. 2, ст. 205-1, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 364 КК України. Так, 30.03.2017 на офіційному веб-сайті Національного бюро було викладено інформацію наступного змісту: «Детективи Національного антикорупційного бюро України під процесуальним керівництвом прокурорів САП 30 березня затримали керівника департаменту погашення боргу Державної фіскальної служби (ДФС) й повідомили йому про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України. За версією слідства, підозрюваний був співучасником злочинів, скоєних головою ДФС, внаслідок чого інтересам держави завдано збитків на суму 2,19 млрд. грн. Цього ж дня Солом'янський районний суд м. Києва обрав запобіжний захід підозрюваному у вигляд тримання під вартою (60 днів) з альтернативою у вигляді застави розміром 8 млн. грн. Також вирішується питання про оголошення підозри й іншим працівникам ДФС України, в тому числі й територіальних підрозділів, які виконували незаконні вказівки голови ДФС». Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1698 Національне бюро через засоби масової інформації, на своєму офіційному веб-сайті та в інших формах регулярно інформує суспільство про свою діяльність. 30.03.2017 з метою інформування суспільства з питань діяльності Національного бюро про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015110000000121, було викладено інформацію щодо стану досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015110000000121 [PERSON] 02.02.2017 було затримано у порядку п. 3 ч. 1 ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні Кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. В подальшому, ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва Бобровника О.В. від 07.03.2017 у справі № 760/4358/17 застосовано до підозрюваного [PERSON], запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів і визначено розмір застави у розмірі 62 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 100 000 000,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2017 зазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін. В подальшому, ухвалами слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27.04.2017 та від 26.06.2017 продовжено строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного [PERSON] в частині продовження дії обов'язків, покладених на підозрюваного, у зв'язку з внесенням застави. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Таким чином, станом на момент викладення інформації на офіційному веб-сайті Національного бюро щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні, позивач мав статус підозрюваного, що не заперечувалося сторонами по справі. Згідно ч. 1 ст. 11 КПК України злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб'єктом злочину. Відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України суб'єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до КК України може наставати кримінальна відповідальність. При цьому, суд погоджується з доводами відповідача, що наведені у нормах КК України визначення, в тому числі терміни «злочин» та «суб'єкт злочину», не пов'язується з можливістю його виключного використання стороною обвинувачення після набрання вироку суду законної сили. Отже, сторона обвинувачення використовує визначення КК України та КПК України з моменту початку досудового розслідування і протягом всього періоду формування матеріалів досудового розслідування. Таким чином, суд вважає, що викладене 30.03.2017 на офіційному веб-сайті Національного бюро повідомлення містить виключно інформацію стосовно стану досудового розслідування у кримінальному провадженні та обставин, які встановлені стороною обвинувачення в результаті здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому позивач має статус підозрюваного. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Національним бюро саме з метою виконання обов'язку щодо інформування суспільства про свою діяльність, було викладено достовірну інформацію, яка стосується стану досудового розслідування у кримінальному даному провадженні, а тому вона не підлягає спростуванню. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що викладені у позовній заяві твердження позивача про недостовірність вищезазначеної інформації та такої, що принижує честь і гідність, та порушує ділову репутацію позивача, є безпідставними та необґрунтованими. Разом з цим, суд вважає, що інформація, поширена на офіційному веб-сайті Національного бюро nabu.gov.ua 30.03.2017, не містить формулювання про встановлену вину позивача у вчиненні злочину, а наголошувалось лише на наявності у слідства даних про участь «пособника Голови ДФС» у вчиненні кримінального корупційного правопорушення, що розслідується детективами Національного бюро. Слід зазначити, що відповідна правова позиція відображена і в рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» судом зазначено, що у кожному конкретному випадку суд повинен об'єктивно оцінювати інтереси як особи, щодо якої було розповсюджено інформацію, так і інтереси суспільства щодо можливості бути обізнаними щодо наявності такої інформації. І саме встановлення пріоритетності одних інтересів над іншими й береться судом до уваги під час постановлення рішення. Як зазначається в Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, обіймаючи публічні посади та здійснюючи політичну діяльність, особа за своїм власним рішенням погоджується бути об'єктом як публічного політичного обговорювання, так і можливої різкої критики при оцінці діяльності Таким чином, право суспільства бути обізнаним про інформацію, що стосується оцінки дій публічної фігури, яка певний час обіймала високу посаду в державі, пов'язану із здійсненням публічної влади, не може бути обмеженим. Не є порушенням презумпції невинуватості розповсюдження інформації, яка створює уявлення про обвинувачення, проте не стверджує про вину особи, як зазначає Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Шувалов проти Естоній». Окрім цього, суд погоджується з доводами відповідача, що у вказаному повідомленні були висловлені припущення органу досудового розслідування щодо суб'єктів злочину, їх ролі у вчиненні кримінального правопорушення, оцінки (кваліфікації) їх дій тощо. Крім цього, інформація, яка міститься у вищезазначеному повідомленні висвітлює загальний характер документів сформованих «за версією слідства». Відповідно до ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. З огляду на вищевикладене, здійснене 30.03.2017 повідомлення містить лише оціночні судження, які сформовані стороною обвинувачення в результаті здійснення досудового розслідування. За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача, що повідомлена інформація мала оціночний характер, оскільки була припущеннями, в яких наголошувалось лише на наявності достатніх доказів участі осіб у вчиненні кримінального корупційного правопорушення, що розслідується детективами Національного бюро. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Позивачем не надано до суду доказів, які свідчать, що поширення Національним бюро вищезазначеної інформації завдало шкоди честі та гідності позивача, а також його діловій репутації. У зв'язку зі внесенням з 27.03.2014р. змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування, як обґрунтованості свого позову, так і заперечень проти позову, тобто недостовірності чи достовірності поширеної інформації, має відбуватися у загальному порядку. Разом з тим, позивачем не надано доказів у підтвердження недостовірності поширеної Національним бюро інформації, що є предметом спору. За таких обставин, викладені у позовній заяві твердження позивача про поширення недостовірної інформації та такої, що принижує честь та гідність позивача, є безпідставними та недоведеними. Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Крім того, ч.2 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами /передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. З огляду на викладене вище, суд, з врахуванням всіх доказів наданих сторонами у справі, дійшов висновку про те, що позивачем не доведені обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо порушення його прав з боку відповідача і щодо наявності підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позову слід відмовити, як необґрунтованого. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed