Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.11.2016 року звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси із позовом до ФОП [PERSON], ТОВ «Джоін АП» про відшкодування споживачеві шкоди, компенсації моральної шкоди у зв'язку з порушенням наданих послуг та інших умов договору про реалізацію туристського продукту. Згідно заявлених вимог позивач просила: Стягнути з ТОВ «Джоін ап!» та ФОП [PERSON] солідарно на її користь суму матеріальних збитків у розмірі 27061,20 гривень. З них 25815,00 гривень (вартість тур продукту) та 1246,20 гривень (автобусні квитки Одеса-Київ, Київ-Одеса); Стягнути з ТОВ «Джоін ап!» та ФОП [PERSON] солідарно на її користь моральну шкоду, завдану їй та її дитині в сумі 16000 гривень (6000грн.+10000грн.). Стягнути з ТОВ «Джоін ап!» та ФОП [PERSON] солідарно на її користь неустойку в розмірі 1% вартості послуги за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк - 8260,80 гривень (32 дня х 258,15 грн.). Стягнути з ТОВ «Джоін ап!» та ФОП [PERSON] солідарно на її користь пеню у розмірі 3% вартості роботи (послуги) за кожен день прострочення - 24782,40 гривень (32 дня х 774,45 грн.). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що 19.08.2016 року між нею і ФОП [PERSON] був укладений договір надання туристичних послуг №19/08-01 щодо надання туристичної поїздки до Арабської Республіки Єгипет, Шарм Ель Шейх, на двох туристів: позивача - [PERSON] і її неповнолітнього сина - [PERSON], 2006 року народження, в період з 16.09.2016 року по 23.09.2016 року, вартість якої становить 25815 грн. Згідно договору туроператором є Дочірнє підприємство «А.Е.Т. Джоін ап.». Тур був оплачений вчасно. 16.09.2016 року по прибуттю в аеропорт «Бориспіль», при реєстрації на літак, ніяких проблем не виникло, однак СЗПН 4-го відіпс ВПС «Бориспіль-1» ОКПП «Київ», в особі майора Власюка О.М. прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд громадянину України, який не досяг 16-ріку - синові позивачки [PERSON]. Причина відмови - не було представлено нотаріально посвідчена згода другого з батьків, у зв'язку з тим, що було надано Согласие 82 АА 0577226 від 07.09.2016 року, оформлене нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Республіки Крим. Про даний факт позивач відразу ж повідомила телефоном співробітника компанії, з пропозицією перенести тур на наступний тиждень, по прибуттю в м. Одесу знов було зателефоновано в компанію, але було вказано про необхідність чекати відповіді Туроператора. 19.09.2016 року було запропоновано прийти до офісу написати заяву в вільному стилі, в якій позивач просила в 30-ти денний термін відшкодувати їй вартість туру, за винятком витрат Туроператора за наявності розрахункових квитанцій, які підтверджують витрати, але відповіді не отримала. Через те, що співробітниками ФОП [PERSON] були порушені правила оформлення туристичного продукту щодо надання інформації про правила оформлення документів, умови договору з боку виконавця були надані неналежним чином, в зв'язку з чим позивачці та її дитині було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. В судовому засіданні позивач [PERSON], діюча особисто та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], 2006 року народження, підтримала заявлені позовні вимоги просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні. Представник ТОВ «Джоін АП!» за довіреністю Гогітідзе Г.Н. позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у заявленому позові до ТОВ «Джоін АП!». Обґрунтовуючи свої заперечення тим, що ТОВ «Джоін АП!» не здійснював реалізацію туристичного продукту на користь [PERSON], в том числі і через ФОП [PERSON] Статус відповідача у позові визначений не вірно. Вказана обставина підтверджується тим, що [PERSON] через ФОП [PERSON] уклала договір через ДП «А.Е.Т. Джоін Ап!». Судом було роз'яснено позивачці її право щодо заміни, неналежного відповідача на належного, в порядку ст. 33 ЦПК України, однак позивач наполягала на розгляді поданого нею позову, що зафіксовано технічним звукозаписом судового процесу. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме щодо частини вимог про стягнення з ФОП [PERSON] При цьому заявлені вимоги до ТОВ «Джоін ап!» - не підлягають задоволенню повністю, так як вказана юридична особа не була стороною спірного укладеного договору, та не здійснювала реалізацію туристичного продукту на користь позивача. В судовому засіданні встановлено, що 19.08.2016 року між ФОП [PERSON], як турагентом, що діє від імені та за дорученням Туроператора Дочірнє підприємство «А.Е.Т. Джоін ап!», з однієї сторони та [PERSON], як туристом, що діє особисто від себе та [PERSON], [INFO], укладено Договір про надання туристичних послуг №19/08-01. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 01.09.2006 року відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної республіки Крим, Україна, актовий запис №2778, вбачається, що його матір'ю є : [PERSON], батько: [PERSON]. 07.09.2016 року нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Республіки Крим Селівановою О.В. посвідчено «Согласие» [PERSON], за яким він надав згоду на туристичну поїздку його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з його матір'ю [PERSON] в Єгипет в період з 15.09.2016 р. по 15.10.2016 р. За умовами п.2.1. Договору про надання туристичних послуг №19/08-01 (далі Договір), турагент зобов'язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. За Пунктом 1) Договору: Строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування 16.09.2016-23.09.2016, літаком, з місцем відправлення Київ до Шарм Ель Шейх, та у зворотному напрямку. Пунктом 12) визначено: вартість туристичного обслуговування - аванс 1000 грн. - 17.08.; готівкою 11000 грн. - 19.08.; безготівкова оплата 13815 грн. -19.08. Згідно вказаного пункту Договору загальна вартість туристичного продукту складала 25815 гривень. Повна оплата туристичних послуг (туристичного продукту) [PERSON], у загальному розмірі 25815 гривень, підтверджується товарним чеком від 19.08.2016 року, посвідченого ФОП [PERSON], в якому також зазначено оплата готівкою - 11000 гривень, та зокрема платіжним дорученням від 17.08.2016 року, про оплату 1000 гривень, платіжним дорученням від 19.08.2016 року, про оплату 13815 гривень. Тобто позивач, як турист повністю виконала умови договору по оплаті вартості туристичного обслуговування. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про туризм" туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Відповідно до ст. 5 цього ж Закону організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримав ліцензію на туроператорську діяльність. А туристичні агенти - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність в реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. Таким чином, подорож позивачки [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] є туристичним продуктом, який створювався туристичним оператором - ДП "А.Е.Т. Джоін ап!" і реалізовувався туристичним агентом - ФОП [PERSON] За пунктом 3.1. турагент зобов'язується: 3.1.1. надати туристу всю інформацію, що передбачена чинним законодавством України. Відповідно пункту 4.22. Турагент несе перед Туристом відповідальність за невиконання умов даного Договору. Пунктом 6.1. визначено, що у випадку невиконання умов даного Договору з боку Турагента, Турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог п. 3.3. даного Договору. З доданого до матеріалів справи Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку від 16.09.2016 року, встановлено, що уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону: прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку - [PERSON], [INFO], який перетинав державний кордон у супроводі матері [PERSON], [INFO], з причин того, що під час здійснення прикордонного контролю не було пред'явлено нотаріально посвідченої згоди другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі відповідно до Постанови КМУ №57 від 27.01.1995 року. Як вказала в судовому засіданні позивач, що при укладанні Договору, співробітники Турагента попередили її про необхідність отримання дозволу батька дитини на виїзд за кордон її неповнолітнього сина. Після отримання такого дозволу, посвідченого нотаріально в м. Сімферополь, Республіки Крим, вона повідомила про це працівників турагента, але їй ніхто з них не вказав, що такий дозвіл може бути не прийнятим при перетинанні державного кордону України, так як не посвідчений на території України. Також позивач зазначила, що навіть після того коли вона з сином вийшли з літака, вона зателефонувала до турагента, їй повідомили, що про внесені зміни перетину кордону їм нічого не відомо, та вони не знають чому позивачку з сином не випустили з України в туристичну поїздку. З урахуванням наведеного судом встановлено, що Турагентом, в порушення п.3.1.1. не надано позивачці, як туристу, всю інформацію, що передбачена чинним законодавством України, для повної реалізації придбаного нею в Турагента, туристичного продукту. Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України "Про туризм" до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом (ст.ст. 901, 902 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу не повернуто грошові кошти у розмірі 25815 грн. в рахунок сплаченої ним вартості ненаданих (неотриманих) туристичних послуг. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що матеріальний збиток в розмірі вартості ненаданих послуг, завданий позивачу з вини турагента ФОП [PERSON], який безпосередньо укладав з позивачкою договір та отримував кошти, а тому саме з відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума майнової шкоди у розмірі 25815 грн., також підлягають стягненню понесені позивачкою витрати на проїзд з міста Одеси до міста Київ, та до аеропорту Бориспіль, і в зворотному напрямку, що у загальному розмірі становить 1246,20 гривень, що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями, про оплату проїзду. При цьому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на її користь неустойки в розмірі 1% вартості послуги за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк у розмірі 8260,80 гривень та пені у розмірі 3% вартості роботи (послуги) за кожен день прострочення у розмірі 24782,40 гривень - не підлягають задоволенню, так як такі умови не передбачені укладеним договором, та чинним законодавством, щодо виниклих правовідносин. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у загальному розмірі 16000,00 грн., 6000,00 грн. - позивачці, та 10000,00 грн. - її неповнолітньому синові, суд зазначає наступне. Як вказала позивач [PERSON], внаслідок несподіваної зміни планів поїздки, в неї та її малолітнього сина сильно зіпсувався настрій, спричинилися моральні страждання, син часто плаче, звинувачує батька, що той не відпустив його на відпочинок, відмовляється підтримувати з ним зв'язок. Такі негативні зміни та нервування сина завдало також і йому значного стресу та переживань. Суд погоджується із фактом заподіяння моральної шкоди позивачці та її неповнолітньому синові [PERSON], 2006 року народження, у зв'язку із неналежним виконанням турагентом своїх зобов'язанням за договором. Позивач та її дитина дійсно перенесли нервовий стрес у зв'язку з необхідністю докладання зусиль для організації свого повернення додому, переживання за неповнолітню дитину, загальне негативне враження від подорожі. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивачки [PERSON] та її сина, які через часткове невиконання турагентом зобов'язань за договором про надання туристичних послуг зазнали душевних страждань, що полягають у порушенні життєвого укладу, планів на відпочинок, тому з турагента підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди позивачки - 1000 (одна тисяча) гривень та у відшкодування моральної шкоди дитини [PERSON] - 2000 (дві тисячі) гривень, всього підлягає стягненню 3000 грн. на користь позивача. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З доданих до матеріалів справи квитанцій від 21.11.2016 року, вбачається, що позивач при подачі позову сплатила судовий збір у розмірі 600,75 гривень та 551,20 гривень, що в загальному розмірі становить 1151,95 гривень, які підлягають стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial