Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

28 липня 2020 року АТ «Страхова компанія «Країна» звернулася з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 34153 грн. 38 коп. та понесених судових витрат в сумі 2102 грн. АТ «Страхова компанія «Країна» направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що в день ДТП він не був за кермом у стані алкогольного сп`яніння, за рішенням суду він не був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а ДТП здійснив по неуважності. Судом встановлено, що 01.10.2016 року близько 17-10 год., [PERSON] керував автомобілем КАМАЗ-5320, д.н.з. [NUMBER] по вул. Полтавській в м. Гадяч та під час руху не врахував дорожню обстановку ( припаркований автомобіль) при виборі безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив наїзд на автомобіль, що стояв DAWOO LANOS, д.н.з. [NUMBER] , водієм якого є [PERSON] в результаті чого його автомобіль отримав механічні пошкодження . Постановою Гадяцького районного суду від 11 січня 2017 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу КАМАЗ-5320, д.н.з. [NUMBER] застрахована згідно полісу ПАТ СК «Країна» № АЕ 6373669 від 02.02.2016 року. Згідно страхового акту № 08/46675/3.2.29 від 04 грудня 2017 р. АТ «Страхова компанія «Країна» здійснено страхове відшкодування потерпілому на суму 34153,38 грн. За платіжним доручення № 1 від 04.12.2017 року АТ «Страхова компанія «Країна» перерахувало страхове відшкодування згідно реєстру № 518 від 04.12.2017р. в розмірі 34153,38 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.п. 38.1, 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на виплату страхового відшкодування у розмірі 34153,38 грн., як відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, який в порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Однак матеріали справи свідчать про наявність протилежних обставин. З доданих до позову доказів вбачається, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП не встановлена судовим рішенням, що підтверджується постановою Гадяцького районного суду від 11 січня 2017р., за якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Цією ж постановою [PERSON] не визнано винним і у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як провадження закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності . За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав як для задоволення позову, так і для звернення до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу та понесених судових витрат, оскільки суду не надано доказів про те, що відповідач вчинив ДТП та в момент його вчинення керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, тому позов слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed