Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстровано 14 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 32; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір"ю [PERSON] ; стягнути з відповідача витрати пов"язані зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 3150 грн. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 14 квітня 2016 року, який зареєстровано ВДРАЦС Білозерського районного управління юстиції у Херсонської області, актовий запис № 32. Спільне життя між сторонами не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та спільних поглядів на сімейне життя. Шлюб носить формальний характер. У період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільної згоди щодо того, з ким повинен проживати син між ними не досягнуто. Вона турбується про подальше проживання сина, має всі належні умови для його утримання та виховання. В даний час син [PERSON] прописаний за її адресою. Відповідач не може дати сину належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров"я дитини умов проживання. Відповідач ніде не працює. Ухвалою суду від 18.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що хоче розірвати шлюб з відповідачем. З жовтня 2018 року вона з [PERSON] разом не проживають, матеріальної допомоги останній їй та дитині не надає. Життям дитини не цікавиться. Одного разу забирав дитину до себе для спілкування після чого в дитини був психологічний стрес. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину своє неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзиву на позов не подав. Оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності, неявка до суду, незалежно від причин, вказує на те, що відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді. В зв`язку із чим, суд розглядає справу на підставі, наявних у справі доказів у його відсутності, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Каланчацької РДА Херсонської області в судовому засіданні проти позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір"ю не заперечувала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 квітня 2016 року, який зареєстровано ВДРАЦС Білозерського районного управління юстиції у Херсонської області, актовий запис № 32. Спільне життя між сторонами не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та спільних поглядів на сімейне життя. Шлюб носить формальний характер. У період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 200, складений Скадовським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області. Спільної згоди щодо того, з ким повинен проживати син між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами припиненню, шляхом його розірвання. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дитина постійно проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, дитині створено належні умови для проживання, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 18.10.2019 року Служби у справах дітей Каланчацької РДА Херсонської області. На даний час позивач разом з малолітнім сином проживає в с. Максима Горького Каланчацького району Херсонської області у будинку [PERSON] , який доводиться останній, батьком. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Каланчацької РДА Херсонської області № 153 від 13.12.2019 року, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Той факт, що вихованням неповнолітнього [PERSON] займається переважно мати [PERSON] підтверджується характеристикою, яка видана на малолітнього завідувачем Горьківської філії ОЗ "Горківського ЗПЗСО" Каланчацької селищної ради Херсонської області та показами свідків які були допитані в судовому засіданні Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона доводиться позивачці [PERSON] сусідкою. Остання вийшла заміж за [PERSON] , але зараз проживає у своїх батьків, дитину виховує сама. Дитина охайна, доглянута. Позивач характеризується позитивно, працьовита, не вживає спиртні напої, веде здоровий спосіб життя. Батько хлопчика декілька разі приїжджав до позивача в нетверезому стані, в дитячому садку вимагає, щоб матері сина не віддавали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона давно знайома з позивачем [PERSON] . Відповідача [PERSON] , після того як вони припинили спільне проживання, бачила лише один раз, влітку 2019 року. Він приїхав в нетверезому стані, кричав, ображав позивачку та погрожував їй. Надсилає їй смс із погрозами, які вона особисто бачила. Про хлопчика позивач турбується, він завжди чистий, охайний, доглянутий. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки малолітня дитини фактично постійно проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, їй створенні належні умови для повноцінного розвитку та це буде відповідати інтересам дитини. Крім того, позивач також просить стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 3150 грн. На підтвердження вказаних витрат надає квитанцію прибуткового ордеру від 13.09.2019 року та акт виконаних робіт та робіт пов"язаних з розглядом цивільної справи від 13 вересня 2019 року. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат на правову допомогу входить до предмета доказування у справі. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Наявність розрахунку витрат на правову допомогу є підставою для задоволення вимог про їх відшкодування, що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 червня 2018р. у справі № 826/1216/16. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню в рахунок сплаченого судового збору кошти в сумі 1536,68 грн.

Outcome: approved