Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] 08 грудня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 серпня 1999 року померла її бабуся [PERSON]. [PERSON] за життя було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого на випадок смерті зробила розпорядження: належний садовий будинок, розташований в місті Дніпропетровськ в садівницькому товаристві "Комунальник" підприємства "Міськелектротранс", ділянка 84, [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину фактично, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 04.10.2016 [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON]. 17.11.2016 державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Водночас, у заповіті бабусі позивача, [PERSON], до спадкового майна не була включена земельна ділянка. За життя [PERSON] не встигла отримати Державний акт на на земельну ділянку № 84 площею 0,0817 га, яка розташована в садівничому товаристві "Комунальник». Державним нотаріусом шостої Дніпропетровської державної нотаріальної [PERSON] 17 січня 2017 року було видано Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0817 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівницьке товариство "Комунальник", буд. 084, після смерті 18 серпня 1999 року [PERSON]. На підставі вищезазначеного, просить визнати за [PERSON], реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER], право власності на земельну ділянку 0,0817 га для ведення садівництва, яка розташована в садівничому товаристві "Комунальник", ділянка 84, в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON], померлої 18 серпня 1999 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2018 року витребувано у державного нотаріуса шостої Дніпропетровської державної нотаріальної [PERSON] копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 18 серпня 1999 року. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився. Про день, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 18 серпня 1999 року померла [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] за життя було складено заповіт, посвідчений 26 жовтня 1995 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого на випадок смерті зробила розпорядження: належний садовий будинок, розташований в м. Дніпропетровськ в садівницькому товаристві "Комунальник" підприємства "Міськелектротранс", ділянка 84, [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] є онукою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9). [PERSON] прийняла спадщину фактично, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою 27 вересня 2016 року виконавчим директором КВЖ РЕП Індустріального району [PERSON] (а.с. 15). 17 листопада 2016 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] (а.с. 70). 17 листопада 2016 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 19). За життя [PERSON] не встигла отримати Державний акт на на земельну ділянку № 84 площею 0,0817 га, яка розташована в садівничому товаристві "Комунальник». 16 грудня 1999 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято Рішення за № 2790 про передачу у власність земельних ділянок у садівницькому товаристві «Комунальник» (Ленінський район) для ведення садівництва (а.с. 21). З відповіді КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 17.10.2016 вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, садівницьке товариство "Комунальник" підприємства "Міськелектротранс" ділянка 84 в цілому за [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] народних депутатів № 881 від 30.12.1966 року про, що КП «ДМБТІ» ДОР видано реєстраційне посвідчення від 14.09.1993 року та зроблено запис про реєстрацію права власності в реєстрову книгу № Д-5 за реєстровим № 26 (а.с. 74). Управління Держгеокадастру у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області в листі від 21 жовтня 2016 року за № 411-0.6-4035/2-16 повідомило, що станом на 01.01.2013 року у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право приватної власності на ділянку загальною площею 0,0817 га в садовому товаристві «Комунальник" (Ленінський район), будинок 84 за [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 27.07.2000 р., номер державної реєстрації 024088 (а.с. 86). Управління Держгеокадастру у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області листом про надання інформації від 12.12.2016 за № 6/081116/03-07 повідомило, що внаслідок пожежі, що сталася в 2008 році в архіві управління у 2008 році, було знищено всю наявну документацію із землеустрою та деякі державні акти, тому не має можливості надати запитувану копію державного акту від 27.07.2000, номер державної реєстрації 024088 (а.с. 87). 17 січня 2017 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0817 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівницьке товариство "Комунальник", буд. 084, до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 84). Державним нотаріусом шостої Дніпропетровської державної нотаріальної [PERSON] 17 січня 2017 року було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0817 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівницьке товариство "Комунальник", буд. 084, після смерті 18 серпня 1999 року [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлювального документу на спадкове майно (а.с. 85). Відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше\~1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема\~відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила\~ЦК України 1963 року. Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1999 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм\~Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Стаття 525 ЦК України\~в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно до\~статті 526 ЦК України\~в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно зі\~ст. 529 ЦК УРСР 1963 року\~спадкоємцями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого. Пунктом 16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей\~526\~і\~549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 548 ЦК УРСР\~в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За\~ЦК України 1963 року\~спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом. Відповідно до\~ст. 549 ЦК\~спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей\~548,\~549 ЦК\~та п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»\~фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у\~набувача нерухомості\~виникає одночасно\~із виникненням\~права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість. Зазначені норми закріплюють загальний цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. На основі повного і всебічного зясування обставин справи, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved