Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06 листопада 1999 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 1427, розірвати; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період з 2006 року стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння, взаємоповага, несумісність характерів і поглядів та ревнощів з боку відповідвача стали причинами частих сварок. У 2016 році враховуючи скрутний сімейний стан, вона разом з відповідачем змушена була поїхати на заробітки за кордон. Проте відповідача на кордоні не пропустили (депортували), а вона залишилась за кордоном де працювала три роки. По приїзду в Україну в грудні 2019 року вона почула образи щодо себе, зустріч закінчилась сваркою та тим, що відповідач її просто змусив втекти з дому. Всі ці дії відбувалися при дітях та у присутності батьків відповідача в їх помешканні, де вони проживають. Причиною сварки стали безпідставні ревнощі, образи. Після цих дій з боку відповідача, фактично сім"я припинила своє існування. Протягом спільного життя, вона бажала зберегти сім"ю, проте вичерпані всі можливості щодо налагодження стосунків в сім"ї. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, крім того, перебування у шлюбі суперечить її інтересам. [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому, в якому просить шлюб, зареєстрований 06 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадського стану м. Рівне між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1427, розірвати; неповнолітнього, [PERSON] , [INFO] - залишити проживати з батьком, [PERSON] ; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати при сплаті судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1999 року. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню, [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Впродовж останніх років між ним та відповідачем почали виникати часті суперечки та непорозуміння, які проявлялися у різному баченні звичайних умов життя. Виявилося, що у них несумісні характери та різні погляди на сімейне життя, їм не вдавалося мирно вирішувати спільні сімейні питання шляхом досягнення взаємних домовленостей, у зв"язку з чим подружнє життя стало нестерпним та подальше збереження шлюбу і можливість примирення з відповідачем вважає неможливими та повністю виключає. На разі вони проживають окремо, спільним побутом не пов"язані. Між собою спілкуються виключно з питань, що стосуються інтересів їх дітей. Спір про місце проживання дітей, відсутній. Подальше їх примирення вважає неможливим оскільки, збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Окрім того, протягом останніх років, відповідач, з метою здійснення трудової діяльності, почала постійно виїздити за кордон на досить тривалі терміни, а томуїх спільні діти проживають з ним та перебувають на його повному утриманні. З урахуванням того факту, що відповідач значну частину часу перебуває за кордоном, з метою забезпечення законних прав та інтересів дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього, [PERSON] , з ним. 03 березня 2020 року позивачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] в якому вказує, що останнім повністю підтверджуються її доводи щодо неможливості їх подальшого спільного життя та існування повноцінної сім"ї. Проте, твердження позивача [PERSON] про те, що діти перебувають на його утриманні є такими, що не відповідають дійсності та не підкріплені відповідними доказами. Зазначає, що вона дійсно була за кордоном, а не періодично виїжджала, як стверджує відповід, без можливості приїзду додому і щомісячно надсилала кошти на утримання дітей, які отримувала за попередньою домовленістю мати [PERSON] , як власник житла в якому вони проживали сім"єю на протязі 20 років. Кошти надсилались від імені її сестри, яка проживала в Ізраїлі, де вона була на роботі. Загальна сума переказів становить 7000 доларів США, що складає приблизно 180000 грн. і щомісячний платіж за три роки перебування за кордоном був більше ніж 5000 грн. на двох дітей, тобто по 2500 грн на кожну дитину. Також нею було вислано безліч посилок з одягом для дітей та чоловіку, оплата речей та самої пересилки яких проводилась за її рахунок. Натомість, джерела доходів позивача [PERSON] , на які він посилається, суду не надані, та яким чином він забезпечував дітей в період її відсутності в матеріалах справи відсутні. Окрім того, позивач [PERSON] в позовних вимогам просить залишити неповнолітнього [PERSON] проживати з ним, проте вона в своїх позовних вимогах не ставила це питання, оскільки насильно позбувшись місця проживання, а саме кімнати, в якій вони всі проживали в будинку матері [PERSON] , не знала адресу помешкання, де буде проживати, та про яку мала обов"язок повідомити суд. Після отримання позовної заяви, їй стало зрозуміло, що штучно створені відповідачем умови для неї були направлені саме на позбавлення її права як користуватись житлом так і проживати разом з сином та донькою. Крім того, вже в ході судового розгляду вона повідомила суд про те, що в неї буде складна операція, проте [PERSON] жодним чином не проявив поваги до неї, як до матері своїх дітей, не цікавився станом її здоров"я, не дав можливості спілкування дітей з нею. Вважає, що органам опіки і піклування слід взяти до уваги дії чоловіка, батька, щодо виховання гідності та поваги в сім"ї та подальшого майбутнього дітей. Відтак, просила розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1427; неповнолітнього, [PERSON] , [INFO] залишити проживати з матір"ю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09:45 год. 13 лютого 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року справу №569/250/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу об"єднати в одне провадження із цивільною справою № 569/491/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Шевчук О.А. про витребування доказів. Витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин громадянкою України [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) державного кордону України за період з 01 січня 2017 року по 17 лютого 2020 року. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому (м.Рівне, вул.Поштова,2). Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року підготовче провадження у справі, закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Маєвський О.А. позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Позовні вимоги [PERSON] визнав частково в частині вимоги про розірвання шлюбу, та просив відмовити в частині вимог про визначення місця проживання дитини з батьком. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шевчук О.А. позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, позовні вимоги [PERSON] визнала частково. Представник третьої особи в судове засідання не з"явилася, попередньо подала заява, в якій просила судові засідання проводити у відсутність представника третьої особи, підтримує Висновок органу опіки та піклування від 29.10.2020 та постановити рішення в інтересах дитини. Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 06 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис № 1427, між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 1427. Від шлюбу у сторін народилися діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Щодо стронами стронами наведених підстав для розірвання шлюбу, суд вважає обгрунтованими доводи як [PERSON] , так і [PERSON] .. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб між ними має бути розірваний. Щодо визначення місця проживання дитини, то суд зазначає наступне. На даний час дитина, [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , мати [PERSON] проживає окремо. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов"язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] свідчить Висновок органу опіки та піклування №08-1169 від 29.10.2020. Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер та в силу частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам старшої дитини. Як встановлено у висновку, батько дитини, [PERSON] , разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] якого на праві приватної власності належить батькові [PERSON] . Також у будинку проживають [PERSON] , старша донька [PERSON] , та його батьки [PERSON] і [PERSON] .. Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що за вказаною адресою створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього [PERSON] . Дитина має стіл письмовий, шафу для одягу та особистих речей, ліжко для сну. [PERSON] забезпечений канцелярським приладдям та технічними засобами для навчання, одягом та іншими необхідними речами, продуктами харчування. Будинок з усіма комунальними зручностями. Є присадибна ділянка та прибудинкова територія. З лютого 2020 року [PERSON] працевлаштований водієм автотранспортних засобів на ТзОВ "АТП 2002" м. Рівне, де зарекомендував себе з позитивної сторони, як сумлінний працівник. Має постійний самостійний дохід. Мати дитини, [PERSON] , відповідно до договору від 3 січня 2020 року, орендує квартиру та проживає у ній за адресою: [ADDRESS] . Житло з усіма зручностями. В квартирі чисто, затишно. Помешкання мебльоване, наявна необхідна побутова техніка. Створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. [PERSON] під час бесіди повідомила, що працює у магазині, має самостійний дохід. 12 березня 2020 року [PERSON] зверталась з письмовою заявою до Служби у справах дітей щодо проведення профілактичної роботи з [PERSON] стосовно усунення перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] . Дана заява була розглянута, надана відповідь заявниці. Під час бесіди з працівниками Служби у справах дітей малолітній [PERSON] пояснив, що з народження проживає за адресою: [ADDRESS] . До виїзду за кордон мама теж тут проживала. [PERSON] також пояснив, що хоче й надалі проживати в будинку з татом. Повідомив, що тато дозволяє спілкуватися з мамою. Малолітній [PERSON] навчається у Рівненському НВК № 2 "Школа- ліцей". Згідно з інформацією навчального закладу, вихованням і навчанням дитини займається тато [PERSON] та бабуся [PERSON] . На батьківських зборах у 2019-2020 навчальному році була присутня бабуся хлопчика. Мама приходила в школу після батьківських зборів для розмови про навчання [PERSON] . З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] перебувала за кордоном, що стверджується інформацією наданою Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України, наданої на виконання ухвали суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким неповнолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір"ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитиниі може реалізувати шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір"ю чи батьком незалежно від віку дітей, якщо маються обставини, з яких дітям краще проживати з батьком ніж з матір"ю. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року. Згідно з визначеними Декларацією принципами дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Проте принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір"ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд враховує ту обставину, що працівниками Служби у справах дітей під час відвідування було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , який повідомив, що з народження проживає за адресою: [ADDRESS] . До виїзду за кордон мама теж там проживав. Пояснив, що хоче й надалі проживати в будинку з татом. За таких обставин, а також враховуючи бажання дитини проживати разом з батьком, суд вважає необхідним неповнолітнього, [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком, [PERSON] . Таке рішення буде найбільш відповідати інтересам дитини. При цьому, суд наголошує, що проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини та звертає увагу сторін на положення ст.157 СК України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, не є розлученням її матір"ю, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за сторонами. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення як позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, так і позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial