Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

В квітні 2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 09.04.2012 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № без номера, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правилами користуванням платіжною карткою та Тарифами банку. Отримані відповідачем кошти до моменту подання позовної заяви до суду банку не повернуті. Відповідач порушив умови договору, в звязку з чим у нього станом на 11.04.2018 року виникла заборгованість в сумі 70395,84 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 7384,78 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 56132,69 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 3050,00 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі 3328,37 грн., а тому позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором в сумі 70395,84 грн. та 1762 грн. 00 коп. судових витрат. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на аргументи викладені у змісті поданих до суду письмових заяв. Сторона відповідача позовні вимоги позивача визнала частково, підтримали в суді заяву про застосування до пені строку позовної давності в один рік, визнали суму заборгованості за кредитом, просили до заборгованості по процентам за користування кредитом застосувати висновки висловлені Верховним Судом України у поставі від 09.09.2017 року у справі за №\~6-2322цс16, з урахуванням того, що строк дії платіжної картки закінчився 31.01.2018 року, не визнали суму штрафу, посилаючись на аргументи викладені у письмовій заяві, яка подана до суду. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 09.04.2012 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № без номера, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правилами користуванням платіжною карткою та Тарифами банку (а.с. 7-32). Відповідно до змісту вказаної заяви відповідач [PERSON] ознайомилась і погодилась з Умовами кредитування, які були їй надані для ознайомлення в письмовій формі, своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку та висловила згоду з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком кредитний договір про надання банківських послуг. З довідки, надісланої представником позивача на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що між АТ КБ Приватбанк та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останній було надано кредитні картки: 1) №\~5211537426481904 відкриту 02.11.2012 року, термін дії 06/16; 2) №\~5168742330259874 відкриту 01.04.2014 року, термін дії 01/18 (а.с.\~132). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит. Відповідачем [PERSON] порушено умови Кредитного договору, внаслідок чого вона має прострочену заборгованість станом на 11.04.2018 року в сумі 70395,84 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 7384,78 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 56132,69 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 3050,00 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі 3328,37 грн. (відповідно до розрахунку банку за період з 01.04.2014 року по 11.04.2018 року включно а.с. 5-6). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі 3328,37 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Дана сума штрафу не розглядається судом як неустойка зважаючи на відповідне визначення неустойки відповідно до ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.\~3 ст.\~549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15. З огляду на подання відповідачем заяви про застосування позовної давності до пені, судом витребувані за клопотанням сторони відповідача виписки щодо руху коштів по рахунку відповідача (а.с.84-87), але відповіді про розмежування пені і комісії суду не надано. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 ст.549 ЦК України). Строк позовної даності відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг (п. 1.1.7.31) встановлено - 50 років. Суд не приймає до уваги цей строк, враховуючи, що договір про збільшення строків позовної давності укладається в письмовій формі (ст. 207 ЦК України). Такий договір з відповідачем не укладався, наявність заяви-анкети боржника не свідчить про укладення такого договору. Відповідно до вищевикладеного, до вимог позивача про стягнення пені може бути застосований спеціальний строк давності, але суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3050,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.\~3 ст. 549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч.\~1 ст. 546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов'язання (ст. 611 ЦК України). При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем, за колонкою "сума комісії та пені" нараховувалась щомісячно тверда грошова сума 100,00 грн., що суперечить визначенню пені, передбаченому ч.\~3 ст. 549 ЦК України, оскільки вона має нараховуватись у відсотковому співвідношенні до суми заборгованості. З урахуванням наведеного, нарахування позивачем пені в твердій грошовій сумі суперечить вимогам ч.\~3 ст. 549 ЦК України. Окрім того, таке нарахування суперечить п.1.1.5.25, п.2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, які передбачають нарахування пені у відсотковому значенні до заборгованості. Також, банківською комісією є грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені в твердій грошовій сумі в розмірі 100,00 грн. відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, та, приймаючи до уваги, що комісія та пеня є різними видами платежів: комісія - це плата за обслуговування рахунку, пеня - вид відповідальності за порушення зобов'язання, то їх спільне нарахування суперечить вимогам чинного законодавства України. Розмежувати пеню та комісію позивач відмовився, посилаючись на технічні причини. Отже, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3050,00 гривень заборгованості за пенею та комісією. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст. 629 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлено та знайшло підтвердження матеріалами справи, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору № б/н від 09.04.2012 року, а тому має заборгованість за кредитом станом на 11.04.2018 року в сумі 7384,78 гривень. Суд застосовує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року, про те, що картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Суд погоджується з позицією представника відповідача щодо нарахування відсотків після закінчення строку дії картки в розмірі облікової ставки НБУ. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року при розгляді цивільної справи № 6-2322цс16. Станом на закінчення строку дії картки 31.01.2018 року заборгованість за відсотками складала 46488,09 гривень (а.с.\~6). З 01.02.2018 року по 11.04.2018 року ( в межах позовних вимог) сума відсотків складає 234,87 гривень, розрахунок здійснено за формулою [Сума за період] = [Сума боргу] ? [Ставка НБУ за відповідний період(%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів] (розрахунок додається а.с. 148). Таким чином , стягненню підлягають проценти за користування кредитом в сумі 46722,96 гривень (46488,09 + 234,87 гривень). Загальна сума заборгованості визначена судом складає суму 54107,74 (п'ятдесят чотири тисячі сто сім) гривень 74 копійки. Таким чином, позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 54107,74 грн., тобто 76,86 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 1354,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial