Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними. Просить суд визнати недійсними п. п. 7.1, 7.3, 9.2, 9.12 кредитного договору № 11080778000 від 21 листопада 2006 року. Свої вимоги мотивувала тим, що п. п. 7.1, 7.3, 9.2, 9.12 кредитного договору № 11080778000 від 21 листопада 2006 року є несправедливими та недійсними та вказані пункти договору не узгоджується з положеннями цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів, а саме: ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, росив їх задовольнити, пояснивши, що спірний пункт кредитного договору обмежує права позивача порівняно з положеннями закону, відповідач фактично ввів позивача в оману стосовно обсягу її прав, як споживача послуг. Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1-2, ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Як встановлено в судовому засіданні 21.11.2006 року між АК «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитнй договір № 11080778000, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 156 619 швейцарських франків на задоволення споживчих потреб з процентною ставкою 7,99 % річних. За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п. 7.1 Ккредитного договору № 11080778000 від 21.11.2006 року, за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредитом та /або комісії, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховуються за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод факт передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством Уіфаїни на момент її нарахування. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим Договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує та таким вихідним, святковим або неробочим днем. При цьому, Позичальник повинен сплатити пеню з цим Договором за першою вимогою Банку. Згідно до п. 7.3 Ккредитного договору № 11080778000 від 21.11.2006 року, Відповідно до вимог ст. 611 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником вимог п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього Договору Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахування процентів, комісій у порядку встановленому розділом II цього Договору. Відповідно до п. 9.2 Ккредитного договору № 11080778000 від 21.11.2006 року, Відповідно до вимог статті 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: а)порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором); та/або б) погішення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться Банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню Позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашения заборгованості га/або виконання інших зобов'язань, передбачених цим Договором; та/або в) зниженення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній полггиці НБУ (наприклад, девальвавація курсу гривні до курсу долара СІНА більше ,ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара СІНА, установленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків в України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 9.2. Договору, Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в насіунному порядку, а саме: Банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збілшьшення повідомляє Позичальника про встановлення нової процентної ставки, іх зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направления поштою відповідного рекомендованого листа (далі - Повідомлення Банку) за адресою Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою ааресою, яку Позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси; Такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у Повідомленні Банку до Позичальника, без укладення Сторонами відповідної угоди про внесения змін до цього Договору. У разі незгоди із встановлюваним згідно умов Цього пункту Договору новим розміром процентної ставки, Позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у Повідомленні Банку, зобов'язується надати на зазначену у Договорі адресу Банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання Банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом Договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від Позичальника, Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процетзв, комісії у порядку встановленому розділом 11 цього Договору. Сторони погодили, що факт неподання Позичальником на зазначену у Договорі адресу Банку у строк не пізніше 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової процентної сгавки письмового повідомлення (відповіді) Позичальника про його незгоду із такою ставкою, вважається згодою Позичальника на встановлення Банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у Повідомленні Банку. Про збільшення процентної ставки Банк протягом 7 (семи) календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє Позичальника, шляхом, направления останньому поштою відповідного повідомлення Банку за адресою Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою ааресою, яку Позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси. В такому повідомленні Банком зазначається новий розмір процентної ставки та дати з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки Пунктом 9.12 розділу 9 вказаного договору передбачено, що уклавши цей договір, позичальник надає банку згоду: передавати права і обов`язки банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди позичальника; вилучати продукцію у позичальника без отримання на це додаткової згоди позичальника та відповідного судового рішення - у випадках звернення банком у позасудовому порядку чи до судового провадження з вимогами про повернення споживчого кредиту чи погашення чи погашення іншого боргового зобов`язання; звертатись за інформацією про фінансове становище позичальника до третіх осіб, які пов`язані з позичальником сімейними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача. Отже, підписуючи вказаний кредитний договір, [PERSON] погоджувалась з усіма його умовами, вважала їх справедливими по відношенню до себе. У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень ч.1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3, ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Відповідно до ч.2, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч.3, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналізуючи норму ст.18 цього Закону, суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6, ч.1, ст.3, ч.3, ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Разом з тим Позивач, не надала доказів порушення умовами кредитного договору принципу добросовісності (п.6, ч.1, ст.3, ч.3, ст.509 ЦК України), що вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст.628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача, що в оспорюваному договорі в порушення вимог цивільного законодавства містяться умови, що порушують права її як споживача, оскільки [PERSON] при підписанні договору, погодилась із даними умовами. За таких обставин наявна відсутність підстав для визнання оспорюваного договору та окремих його положень недійсними, поскільки відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», 203; 215; 257; 261; 509; 526; 626; 627; 628; 629; 638; 1054 ЦК України, п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed