Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 1994 року по сьогоднішній день безперервно проживає в квартирі [ADDRESS], що підтверджується Актом від 14 квітня 2014 року, складеним комісією Львівського комунального підприємства "Вулецьке", яким встановлено, що при обстеженні вказаного приміщення [PERSON] дійсно проживає без реєстрації в [ADDRESS] з 1994 року по даний час. Також позивач вказує на те, що 04 липня 1963 року Виконкомом Львівської міської Ради депутатів трудящих [PERSON], який є дідусем [PERSON], видано Ордер № 237 на право вселення в квартиру [ADDRESS]. Після отримання Ордеру у вищезазначеній квартирі проживали та були зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] - дружина останнього і відповідно бабуся Позивача та Відповідача. 21 травня 1997 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради винесено Розпорядження № 495 "Про встановлення опіки над неповнолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] р.н.", згідно якого, надано згоду на встановлення опіки над неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] та призначено опікуна в особі громадянки [PERSON]. 01 лютого 1999 року Франківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким вирішено [PERSON] позбавити материнських прав відносно синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Однак, враховуючи те, що матір [PERSON] - [PERSON], вихованням дітей не займалася, вела антигромадський спосіб життя, зловживала наркотиками, а батько - [PERSON], перебував в місцях позбавлення волі, тому [PERSON] з 1994 постійно проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та після її смерті надалі продовжує там проживати. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. 23.05.2014 року через канцелярію суду подано заяву, в якій позивач просив позовні вимоги задоволити повністю, розгляд справи просить проводити у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 травня 1997 року Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 495 встановлено опіку над неповнолітнім [PERSON] та призначено опікуна в особі громадянки [PERSON]. Факт постійного проживання позивача за адресою: [ADDRESS] підтверджується наступними документами, зокрема: актом від 02 грудня 2003 року, складеним комісією в складі директора ДП "ТехЕксБуд", інженера, майстра та в присутності мешканців будинку [ADDRESS], яким встановлено, що фактично [PERSON] в день обстеження проживав в квартирі [ADDRESS] будинку з [PERSON]; актом від 10 травня 2007 року, складеним комісією в складі директора ДП "ТехЕксБуд", інженера, паспортиста та в присутності мешканців будинку [ADDRESS], яким встановлено, що в день обстеження в квартирі [ADDRESS] з [PERSON] фактично проживав [PERSON]; актом від 12 грудня 2013 року, складеним комісією Львівського комунального підприємства "Вулецьке", яким встановлено, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації в [ADDRESS] Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.2 ст.156 ЖК Української РСР, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Враховуючи, що бабуся була визнана опікуном [PERSON], який був вселений неповнолітнім до спірної квартири та увесь час в ній проживав, а тому має право на користування цією квартирою та надання письмової згоди на його вселення не є необхідним. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. За змістом ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що позивач постійно проживає у квартирі [ADDRESS], іншого житла не має, ніде не зареєстрований, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволення.

Outcome: approved