Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

У травні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] районної державної адміністрації Київської області, Приватного нотаріуса [PERSON] нотаріального округу [PERSON], Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки. В процесі розгляду справи позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги, шляхом викладення позовної заяви в новій редакції. Позовна заява в остаточній редакції подана до суду 11.07.2017 року. Свої вимоги позивачі моти\-вували тим, що їм та їх брату [PERSON] на праві власності належить по 1/3 частин житлового будинку по вул.Вітянській, 4 в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області з відповідною частиною господарських будівель та споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, виданого на спадкове майно, що залишилось після сме\-рті їх матері [PERSON], яка померла 03.07.1978 р. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 22.04.2011 року у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] БТІ, Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобов'язання вчинити дії та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Головне управління юстиції в Київській області, [PERSON], про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно, скасовані свідоцтво про право на спадщину за законом видане 05 березня 1997 року за реєстраційним №2-556 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом видане 09 жовтня 2001 року за реєстраційним №4-3175 Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON]. Дане рішення набрало чинності 05.08.2011 року. Державна реєстрація права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: с.Хотів, вул.Вітянська,4 (колишня Котовського), за [PERSON] - проведена 30.07.2013 року, за [PERSON] - 29.07.2013 року, а за [PERSON] - 10.09.2012 року, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.02.2017 р. №79701918, на підставі Дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.09.2011 року, [PERSON], державним нотаріусом Київського обласного державного нотаріального архіву На момент смерті їх матері [PERSON] за будинком №4 по вул.Вітянській (Котовського) в с.Хотів була закріплена земельна ділянка площею 0,23га, яка і знаходилась в її користуванні. Позивачі зазначили, що на підставі рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих від 30.01.1969 року №44 дозволили [PERSON] будувати власний індиві\-дуальний житловий будинок на ділянці виділеній радгоспом Хотівський в с.Хотів по вул. Котовського в розмірі 0,12 га. На плані забудови садиби громадянки [PERSON] (1969р.) зазначені конкретні межі, розміри та конфігурація вказаної земельної ділянки площею 0,12га. Відповідно до Наказу №189 по радгоспу Хотівський від 08.06.1972 року земельною комісією було встановлено, що [PERSON] фактично користується земельною ділянкою площею 0,23га, частина якої нею зайнята самовільно, і прийнято рішення вилучити з її кори\-стування ділянку площею 0,09га. Проте, вже 01 серпня 1972 року по радгоспу Хотівський був виданий наказ №262, яким за [PERSON], яка постійно працює у радгоспі було закріплено в її ко\-ристування вилучену площу земельної ділянки 0,09га та визначено загальну площу земель\-ної ділянки, що перейшла в користування їх матері, - 0,23га. Виділення їх матері в користування земельної ділянки у зазначеному розмірі, як працюючої в радгоспі Хотівський відповідало на той час чинному земельному законодавству. Згідно ч.1 ст.78 Земельного кодексу Української РСР постійним робітникам, спеціалістам та службовцям радгоспів і лісових господарств було надано право користуватися присадибними земельними ділянками, включаючи площу, зайняту будівлями не більше 0,40 гектара. Відповідний запис про закріплення в користування їх матері [PERSON] земе\-льної ділянки площею 0,23га по вул.Вітянська, 4 в с.Хотів було зроблено у земельно-шнуро\-вій книзі Хотівської сільської ради. Згідно довідок Хотівської сільської ради від 20.07.1983 року та від 03.02.1996 року, які видавалися для оформлення ними спадщини після смерті матері, площа земельної ділянки під будинком №4 по вул.Котовського (Вітянській) складає 0,23га. Така ж довідка була видана Хотівською сільською радою і 14 червня 2006 року, в якій зазначалося, що згідно записів земельно-облікової документації за будинком в с.Хотів по вул.Котовського, 4 рахується земельна ділянка розміром 0,23га. Позивачі послалися на рішення Києво-Святошинського районного суду від 28 грудня 2008 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], про конкретний поділ спільного майна, яким було встановлено, що загальна площа земельною ділянки, на якій розташований житловий будинок в с.Хотів, по вул. Вітянській,4, становить 0,23га. На цій підставі, частково задовольняючи позови суд виділив у користування [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,115 га, кожному. Послалися на лист [PERSON] об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 14.12.2016 року №9862/10/10-15-15-04-18, в якому зазначено, що згідно даних ІС "Податковий блок" за гр. [PERSON] та гр. [PERSON] обліковуються земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,115 га, за кожним, які розташовані за адресою: с.Хотів, вул.Вітянська,4. Крім того, за виділену позивачу земельну ділянку площею 0,115 га, він постійно сплачує державі земельний податок, що підтверджується відповідними квитанціями, копії яких надані до суду. Згідно записів в погосподарських книгах Хотівської сільської ради на домогосподарство в с.Хотів, вул.Вітянська,4 (бувша Котовського,4) за 1980-2015 роки, за домогосподарством значиться земельна ділянка площею 0,23га. Позивачі зазначили, що відповідно до частини 5-ї ст.20 Земельного Кодексу Української РСР (редакції 1970 року) право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчу\-ється записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських [PERSON], а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних [PERSON] депутатів трудящих. Позивачі вважають, що на момент смерті їх матері [PERSON] у 1978 році вона була повноправним землекористувачем присадибної земельної ділянки площею 0,23га по вул.Котовського (Вітянська), 4 в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області. Позивачі також вважають, що враховуючи, що за час вирішення питання оформлення спадкоємцями права власності на дане спадкове майно земельна ділянка площею 0,23га постійно значилась закріпленою за цим домоволодінням, згідно записів в земельно-шнуровій та погосподарських книгах, вони набули право користування відповідною частиною земельної ділянки площею 0,23 га, призначеної для обслуговування вказаного домоволодіння. Позивачі послалися, що в процесі розгляду в [PERSON] суді Київської області цивільної справи №369/7193/13-ц за позовом [PERSON] до них про поділ житлового будинку та визна\-чення порядку користування земельною ділянкою та за їх зустрічним позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування зе\-мельною ділянкою [PERSON] надав документи, з яких вбачається, що у 2014 році він незаконно приватизував частину земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням №4 по вул.Вітянській, 4 в с.Хотів. А саме, видане [PERSON] Свідоцтво про право власності від 29 ве\-ресня 2014 року на земельну ділянку площею 0,1069га кадастровим №3222487201:01:007:5025, розташовану по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Свя\-тошинського району Київської області, призначенням для ведення особистого се\-лянського господарства, [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27420648 від 29.09.2014р., відповідно до якого державним ре\-єстратором реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Київської області [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №16120775 від 29.09.2014р. про реєстрацію права власності за [PERSON] Леонідови\-чем на земельну ділянку кадастром №3222487201:01:007:5025 та Зведений план двох суміжних ділянок, складений інженером землевпорядником [PERSON] у 2014р., яким підтверджується, що передана відповідачу [PERSON] земельна ділянка площею 0,1069га якраз є частиною загальної земе\-льної ділянки площею 0,23га, яка закріплена за будинком №4 по вул.Вітянська в с.Хотів. Згідно рішення Хотівської сільської ради №131/21 від 07 серпня 2014 року Про надання дозволу на розроблення проекту землеуст\-рою щодо відведення земельної ділянки, [PERSON] надано дозвіл щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,1069га для ведення особистого селянського господарства в с.Хотів по вул.Вітянській за рахунок земель запасу Хотівської сільської ради. Після вищезазначеного рішення Хотівською сільською радою прийнято рішення за №134/11 від 04 вересня 2014 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної діля\-нки, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1069 га в с.Хотів, вул.Вітянська кадастровий №3222487201:01:007:5025 у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Позивачі вважають, що вищевказані рішення Хотівської сільської ради №131/21 від 07.08.2014 року і №134/11 від 04 вересня 2014 року, видані на імя [PERSON] та правовстановлюючі документи на земе\-льну ділянку є незаконними і підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, оскі\-льки порушують їх майнові права та інтереси. Позивачі посилаються на порушення Хотівською сільською радою при прийнятті даних рішень вимог ч.5 ст.116 ЗК України, якою визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припи\-нення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. В порушення вказаної норми матеріального права, Хотівська сільська рада пе\-редала відповідачу у власність частину земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням №4 по вул.Вітянській в с.Хотів, яка перебуває у спільному користуванні всіх співвласників будинку ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]Л.). При цьому рішення про вилу\-чення спірної земельної ділянки з їх користування (так само як і рішення про припи\-нення їх права користування) Хотівською сільською радою не приймалось, як це пе\-редбачено ч.5 ст.116 ЗК України. Окрім того, станом на прийняття Хотівською сільською радою рішення про надання дозволу на передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по вул.Вітянській в с.Хотів керівництву сільської ради було достовірно відомо, що в [PERSON] ра\-йонному суді розглядається спір з приводу цієї земельної ділянки (в якому сільська рада ви\-ступає третьою особою). Тим більше, що [PERSON] ще 03.04.2013 року звертався до Хотівської сільської ради з заявою, в якій повід\-омляв про свої права на земельну ділянку площею 0,23га по вул.Котовського, 4 в с.Хотів. Позивачі також посилаються в позові, що ще 26.05.2006 року Хотівською сільською радою було прийн\-ято рішення №13/101 про передачу [PERSON] та [PERSON] Вяче\-славу Леонідовичу у власність земельної ділянки площею 0,23га для будівництва та обслуго\-вування житлового будинку в с.Хотів по вул.Котовського, 4, чим фактично визнано прина\-лежність цієї земельної ділянки до вказаного будинку. При цьому 14 червня 2006 року був складений та підписаний [PERSON], [PERSON], іншими суміжними землекорис\-тувачами, землевпорядником сільської ради та представником ТОВ Екер [PERSON] на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування земельної ділянки площею 0,23га по вул.Котовського, 4 в с.Хотів. В зв'язку із здійсненням [PERSON] перешкод у користуванні позивачами житлом та даною земельною ділянкою, вони у квітні 2012 року звернулись з позовною заявою до Києво-Святошинського районного суду про усунення цих перешкод. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 26.12.2012 року, зобов'язано відповідача [PERSON] не чинити позивачам перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою розташованих по вул. Вітянській,4 в с.Хотів, яке набрало чинності в зазначеній частині, згідно ухвали Апеляційного суду Київській області від 14.03.2013р. Позивачі вважають, що даними рішеннями судів встановлені обставини щодо права користування позивачами спірною земельною ділянкою. Позивачі також зазначають, що в своїх запереченнях на зустрічну позовну заяву в цивільній справі №369/7193/13-ц представник Хотівської сільської ради вказував на те, що рішення Хотівської сільської ради від 26.05.2006 року №13/101 про передачу [PERSON] та [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,23га для обслуговування житлового будинку було скасовано іншим рішенням Хотівської сільської ради №90/34 від 28.02.2013 року виключно з тих під\-став, що одним із співвласників будинку за рішенням суду став [PERSON], а не че\-рез відсутність такої присадибної земельної ділянки площею 0,23га в натурі (на місцевості). Вважають, що зазначені рішення підлягають визнанню недійсними відповідно до ч.1\~ст. 155 та ст.152 Земельного кодексу України. В листопаді 2015 року в судовому засіданні позивачі дізналися, що згідно договору купівлі-продажу даної земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] продав її [PERSON]. Даний договір посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинсь\-кого нотаріального округу 23.10.2014р. та зареєстровано в реєстрі за №4121. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2014 р. державним реєстратором - приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1069 га, кадастровий №3222487201:01:007:5025, що розташована по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинсь\-кого району Київської області за [PERSON], згідно рішення про дер\-жавну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16686149 від 23.10.2014р. Одночасно із визнанням недійсними вищезазначених рішень Хотівської сільської ради та виданого [PERSON] Свідоцтва про право власності від 29 вересня 2014 року на земельну ділянку площею 0,1069га кадас\-тровим №3222487201:01:007:5025, розташовану по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області, призначенням для ведення особистого се\-лянського господарства, як наслідок, позивачі вважають необхідно визнати недійсним також договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого земельна ділянка була [PERSON] відчужена [PERSON] Крім того, цей правочин підлягає визнанню недійсним, також з тих підстав, що він прямо суперечить як чинному законодавству так і інтересам суспільства, оскільки порушує публічний порядок. Договір був укладений під час розгляду справи у суді, тому, як вважають позивачі, відчужуючи земельну ділянку відповідач [PERSON] переслідував мету легалізувати проведену ним незаконну приватизацію, уникнути відповідальності за наведення недостовірних даних у документах та створити позивачам перешкоди у відновленні їх порушених прав. Позивачі вважають, що чинність вказаного договору створює явні перешкоди у відновленні їх порушених прав, тому вони є заінтересованими у визнанні його недійсним. Вважають, що даний договір підлягає визнанню недійсним з підстав зазначених у ст.215, ч.1 ст.203, ч.1 ст.228, ч.3 ст.215 ЦК України. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивачі просили суд визнати недійсними рішення Хотівської сільської ради №131/21 від 07 серпня 2014 року та №134/11 від 04 вересня 2014 року, Свідоцтво про право власності від 29 вересня 2014 року на земельну ділянку площею 0,1069га кадас\-тровим №3222487201:01:007:5025, видане [PERSON]. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям роз\-ділу), індексний №16120775 від 29.09.2014 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастром №3222487201:01:007:5025 по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області. Скасувати реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру на імя [PERSON] земельної ділянки площею 0,1069га кадастровим №3222487201:01:007:5025. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1069га, кадастровий №3222487201:01:007:5025, укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 жовтня 2014 року. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16686149 від 23.10.2014 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1069га кадастровим №3222487201:01:007:5025. Скасувати державну реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру на імя [PERSON] земельної ділянки площею 0,1069га кадастровим №3222487201:01:007:5025, розташованої по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачів позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, зазначав, що позивачі після смерті матері у 1978 році у встановленому законом порядку не набули права користування спірною земельною ділянкою та в подальшому із заявою про надання їм її у користування або у власність до Хотівської сільської ради не звертались. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, також з тих підстав, що спірна земельна ділянка позивачам в користування не виділялась, тому їх права відповідачами не порушені. Від відповідача, приватного нотаріуса [PERSON] нотаріального округу [PERSON] до суду надійшов лист, в якому він зазначив, що посвідчення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та реєстрація права власності за набувачем відбулися у повній відповідності до норм діючого законодавства України і просить суд розглянути цивільну справу без його участі. Від представника відповідача, [PERSON] районної державної адміністрації Київської області, до суду надійшов лист, в якому він просить вирішити спірне питання відповідно до вимог чинного законодавства та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача, Хотівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, раніше подав до суду письмове заперечення, в якому просив позов залишити без задоволення в повному обсязі з підстав недоведеності права користування позивачами спірною земельною ділянкою. Представник відповідача, Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши мате\-ріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підля\-гають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року, виданого [PERSON], державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №7628, на підставі ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємцями майна [PERSON] померлої 08 липня 1978 року, а саме житлового будинку, що знаходиться в с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області, вул. Котовського,4 (зараз вул. Вітянська,4), стали її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що проживають в [INFO], в рівних частках кожний (т.1, а.с.5). 5 березня 1997 року [PERSON], державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] видане ще одне свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого посвідчено, що спадкоємцем майна гр. [PERSON], а саме 1/2 частини жилого будинку по вул. Котовського,4, в с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області, є її син [PERSON]. 09 жовтня 2001 року [PERSON], державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] видане ще одне свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого посвідчено, що спадкоємцем майна гр. [PERSON], а саме 1/2 частини житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по вул. Котовського,4, в с.Хотів Києво-Святошинського району Київської області, є її син [PERSON]. Згідно чинного рішення Києво-Святошинського районного суду від 22.04.2011 року у цивільній справі №2-1215/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] БТІ, Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобов'язання вчинити дії та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Головне управління юстиції в Київській області, [PERSON], про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно, визнані недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом видані Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 5 березня 1997 року за № 2-556 на ім'я [PERSON] та 9 жовтня 2001 року за № 4-3175 на ім'я [PERSON]. 20 вересня 2011 року, [PERSON], державним нотаріусом Київського обласного нотаріального архіву, [PERSON] замість втраченого виданий дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.1983 року, реєстраційний №7628 (що має силу оригіналу). Судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Вітянська,4 (колишня вул. Котовського), проведена Реєстраційною службою районного управління юстиції Київської 30.07.2013 року за [PERSON], 29.07.2013 року за [PERSON], 10.09.2012 року за [PERSON], по 1/3 частці за кожним, на підставі Дублікату, що має силу оригіналу, свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.1983, виданого 20.09.2011 року, [PERSON], державним нотаріусом Київського обласного державного нотаріального архіву. Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду від 27.05.2015 року у цивільній справі №369/7193/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про поділ житлового будинку та надання права на земельну ділянку та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], про поділ житлового будинку, поділено в натурі житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Хотів, вул.Вітянська,4, шляхом визнання права власності [PERSON] на 36/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також [PERSON] та [PERSON] на 64/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, в тому числі на конкретні приміщення будинку, господарські будівлі та споруди. Що стосується спірної земельної ділянки, то судом встановлено, що згідно рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих від 30.01.1969 року дозволено [PERSON] будувати власний індиві\-дуальний житловий будинок на ділянці виділеній радгоспом Хотівський в с.Хотів по вул. Котовського в розмірі 0,12 га (т.1, а.с. 7). Згідно листа Хотівської сільської ради від 28.08.2013р. №439, відповідно до наказу дирекції радгоспу "Хотівський" від 08.12.1967р. №851 та рішення виконавчого комітету Хотівської сільської ради депутатів трудящих від 17.07.1968р. №13 [PERSON] відведено присадибну земельну ділянку для будівництва індиві\-дуального житлового будинку площею 0,12 га в с.Хотів по вул. Котовського (зараз Вітянська, б.4). Згідно плану забудови садиби громадянки [PERSON] (1969р.) зазначені конкретні межі, розміри та конфігурація вказаної земельної ділянки площею 0,12га (т.1, а.с. 8). Відповідно до Наказу №189 по радгоспу Хотівський від 08.06.1972 року земельною комісією було встановлено, що [PERSON] фактично користується земельною ділянкою площею 0,23га, частина якої площею 0,09га нею зайнята самовільно, і прийнято рішення вилучити у гр-ки [PERSON] захоплену площу 0,09га і вважати її як присадибний фонд, використував його під індивідуальне будівництво (т.1, а.с. 10). Однак, 01 серпня 1972 року по радгоспу Хотівський був виданий наказ №262, яким за [PERSON], було закріплено в її ко\-ристування вилучену площу земельної ділянки 0,09га та визначено загальну площу присадибної земель\-ної ділянки - 0,23га (т.1, а.с. 12). Виділення [PERSON] в користування земельної ділянки у зазначеному розмірі, як працюючої в радгоспі Хотівський, відповідало на той час чинному земельному законодавству. Так, згідно ч.1 ст.78 Земельного кодексу Української РСР постійним робітникам, спеціалістам та службовцям радгоспів і лісових господарств було надано право користуватися присадибними земельними ділянками, включаючи площу, зайняту будівлями не більше 0,40 гектара. Згідно наданої Хотівською сільською радою виписки з земельно-шнурової книги та її супровідного листа від 04.10.2013 за №481 за землекористувачем гр. [PERSON], с.Хотів, вул. Вітянська,4 (колишня Котовського) закріплена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку, площею 0,12 га та земельна ділянка для ведення городництва, площею 0,11 га, загальною площею 0,23га (т. 1, а.с. 26,13, 107). Судом встановлено, що 08 липня 1978 року померла [PERSON] - мати позивачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], якій належав житловий будинок №4 по вул. Котовського в с. Хотів, Києво-Святошинського району Київської області, із господарськими будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,23 га, в якому вони проживали, що підтверджується довідкою виконкому Хотівської сільської ради від 03.02.1996 року, виданою на підставі запису в погосподарських книгах Хотівської сільської ради за №381 (т. 1, а.с.15). Відповідно до частини 5-ї ст.20 Земельного Кодексу Української РСР (редакції 1970 року) право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчу\-ється записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських [PERSON], а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних [PERSON] депутатів трудящих. Згідно із Законом Української РСР від 02 липня 1968 року "Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада веде погосподарську книгу, в якій відповідним записом також засвідчується право землекористування всіх громадян на території сільської ради. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, для громадян, які проживають в сільській місцевості, документами, що стверджують право землекористування, є записи про розміри земельної ділянки в земельно-шнуровій та погосподарських книгах сільських рад. З матеріалів справи вбачається, що на підставі записів у погосподарській книзі Хотівської сільської ради на домогосподарство в с.Хотів, вул. Котовського,4 (зараз вул. Вітянська,4) станом на 1980 рік користувачами земельної ділянки площею 0,23 га були [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно записів в погосподарських книгах за 1980-2010 роки площа присадибної земельної ділянки домогосподарства в с.Хотів, по вул. Котовського,4, незмінно залишається розміром 0,23 га. Відповідно до частин 1 та 2 ст.91 ЗК Української РСР (редакції 1970 року) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Отже, відповідно до даного положення Закону, діючого на час виникнення правовідносин користування земельною ділянкою площею 0,23 га, позивачі та відповідач [PERSON] набули право спільного користування даною земельною ділянкою в рівних частках. Відповідно до п.1 ст.549 ЦК Української РСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті матері) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. До складу спадкового майна входить жилий будинок з господарськими спорудами, який був розташований на спірній земельній ділянці площею 0,23 га (т.1, а.с.14,15). Таким чином, позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] після смерті матері [PERSON] відповідно до вищезазначених записів в погосподарських книгах Хотівської сільської ради набули право спільного користування земельною ділянкою площею 0,23 га, розташованою за адресою: с.Хотів, вул. Котовського,4 (зараз Вітянська,4) Києво-Святошинського району Київської області. На час виникнення зазначених правовідносин щодо землекористування діяла норма закону, якою передбачались підстави припинення права користування громадян, а саме ст. 36 ЗК Української РСР (редакції 1970 року). Зокрема пунктами 2 та 5 ч.1 цієї статті передбачалось, що право громадян на користування наданою земельною ділянкою підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадках: закінчення строку, на який було надано земельну ділянку, або смерті всіх членів двору або сім'ї. Тобто, в даному випадку, в зв'язку зі смертю [PERSON], матері позивачів та відповідача, не було законної підстави припиняти право членів її сім'ї на користування присадибною земельною ділянкою площею 0,23 га. Не було в даному випадку і підстави для припинення землекористування в зв'язку із закінченням його строку, так як дана присадибна земельна ділянка відповідно до вищезазначених документів надана у безстрокове користування. Частиною 3 ст.36 ЗК передбачено, що припинення права користування землею у випадках передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої і частиною другою цієї статті, провадиться за рішенням (постановою) органів, які надали земельні ділянки, а у випадках, передбачених пунктом 6 цієї статті, - за рішенням (постановою) органів, які мають право вилучати земельні ділянки. В матеріалах справи відсутні дані і відповідачами не надано доказів того, що вищезазначеними органами приймались рішення про припинення права користування [PERSON], [PERSON], [PERSON], спірною земельною ділянкою, або про її вилучення. Навпаки Сільський голова 06.11.2015 року повідомив суд (т.1, а.с.104), що земельна ділянка площею 0,1069 га не вилучалась із земельної ділянки площею 0,23 га. Пунктом 5 Постанови Верховної [PERSON] Української РСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" N 562-XII, від 18.12.1990, встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування. Отже, згідно даної правової норми в зв'язку з введенням в дію Земельного кодексу Української РСР" N 562-XII від 18.12.1990 року визнано право співкористувачів спірної земельної ділянки на подальше користування нею до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування, без встановлення при цьому строків такого оформлення. Помилковими є посилання відповідачів в своїх запереченнях на положення ст.106-1 ЗК УРСР (редакції 1970 року), щодо користування присадибною земельною ділянкою при переході права власності на жилий будинок, розташований у сільській місцевості. По - перше дана стаття набула чинності у 1981 році, тобто після прийняття позивачами спадщини, а по - друге зазначені в цій статті положення не спростовують право позивачів на одержання в установленому порядку присадибної земельної ділянки, тому що на час прийняття спадщини вони були зареєстровані та проживали в спадковому житловому будинку і реалізація цього права згідно частини 5-ї ст.20 Земельного Кодексу Української РСР підтверджена відповідними записами в погосподарських книгах Хотівської сільської ради. Тобто право користування присадибною земельною ділянкою вони одержали в установленому законом порядку. Землевласник спірної земельної ділянки Хотівська сільська рада підтвердила наявність земельної ділянки розміром 0,23 га та її закріплення за домогосподарством, що отриманий у спадщину позивачами та відповідачем [PERSON] наданням відповідних довідок. Так, згідно довідок Хотівської сільської ради від 20.07.1983 року та від 03.02.1996 року, які видавалися для оформлення позивачами спадщини після смерті матері, площа земельної ділянки під будинком №4 по вул.Котовського (Вітянській) складає 0,23га (т. 1, а.с. 14, 15). Також, згідно довідки виконкому Хотівської сільської ради від 14 червня 2006 року за №240, за [PERSON], [PERSON], які мешкають в с.Хотів по вул.Котовського, 4, згідно записів земельно-облікової документації рахується земельна ділянка в розмірі 0,23га (т. 1, а.с.16). Листом від 14.12.2016 року №9862/10/10-15-15-04-18 [PERSON] об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Київській області повідомила суд, що згідно даних ІС "Податковий блок" за гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в податковій інспекції обліковуються земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,115 га, за кожним, які розташовані за адресою: с.Хотів, вул.Вітянська,4, з чого виходить, що загальний розмір цієї земельної ділянки 0,23га. Судом встановлено, що правом на приватизацію цією земельної ділянки, тобто оформлення її у власність позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] скористались у 2006 році. Так, згідно рішення Хотівської сільської ради №13/101 від 26.05.2006 року, на підставі наданих документів та заяв на приватизацію присадибної земельної ділянки [PERSON], [PERSON], с. Хотів вул. Котовського,4, вирішено передати у спільну сумісну приватну власність земельну ділянку пл. 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. Хотів вул. Котовського, 4, гр. [PERSON] та [PERSON] Вяче\-славу Леонідовичу та надано дозвіл землевпорядній організації на виготовлення Державного акту на право власності на землю (т.1, а.с. 22). В зв'язку з процедурою приватизації даної земельної ділянки 14 червня 2006 року був складений та підписаний [PERSON], [PERSON], іншими суміжними землекорис\-тувачами, землевпорядником сільської ради та представником ТОВ Екер [PERSON] на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування земельної ділянки площею 0,23га по вул.Котовського, 4 в с.Хотів (т.1, а.с. 22). Однак, згідно рішення Хотівської сільської ради №90/34 від 28.02.2013 року "Про відміну рішення Хотівської сільської ради", вищезазначене рішення Хотівської сільської ради від 26.05.2006 №13/101 відмінено, на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду від 22.04.2011 р., яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 05.03.1997 р. №2-556 та свідоцтво про право на спадщину за законом видане 09.10.2001 р. №4-3175. З цього можна зробити висновок, що дане рішення Хотівської сільської ради про скасування її рішення №13/101 від 26.05.2006, було прийняте в зв'язку з тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 22.04.2011 р. встановлено, що співвласником житлового будинку №4 по вул. Котовського (зараз Вітянська) в с. Хотів, є не тільки [PERSON] та [PERSON], але й їх брат [PERSON], згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.1983 року за №7628 і тому було порушене його право на участь у спільній приватизації земельної ділянки площею 0,23 га. Судом встановлено, що 29 ве\-ресня 2014 року на ім'я [PERSON] Реєстраційною службою [PERSON] районного управління юстиції Київської області видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на земельну ділянку площею 0,1069га кадастровим №3222487201:01:007:5025, розташовану по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Свя\-тошинського району Київської області, за цільовим призначенням для ведення особистого се\-лянського господарства (т.1 а.с.18). На підставі зазначеного Свідоцтва, згідно [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27420648 від 29.09.2014р., 15.09.2014 року проведена державна реєстрація права власності за [PERSON] Леонідови\-чем на земельну ділянку кадастром №3222487201:01:007:5025 державним ре\-єстратором реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Київської області [PERSON], відповідно до його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №16120775 від 29.09.2014р. (т. 1, а.с.19). Відповідно до зведеного плану двох суміжних ділянок, складеного інженером землевпорядником [PERSON] у 2014р., вбачається, що передана відповідачу [PERSON] земельна ділянка площею 0,1069га є частиною загальної земе\-льної ділянки площею 0,23га, яка закріплена за будинком №4 по вул.Вітянська в с.Хотів та знаходиться у спільному користуванні позивачів та відповідача [PERSON] (т.1, а.с.20). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] одержав у власність вищезазначену спірну земельну ділянку на підставі рішення Хотівської сільської ради №131/21 від 07 серпня 2014 року Про надання дозволу на розроблення проекту землеуст\-рою щодо відведення земельної ділянки, яким надано [PERSON] дозвіл щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,1069га для ведення особистого селянського господарства в с.Хотів по вул.Вітянській за рахунок земель запасу Хотівської сільської ради. Також, після вищезазначеного рішення Хотівською сільською радою прийнято рішення за №134/11 від 04 вересня 2014 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної діля\-нки, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1069 га в с.Хотів, вул.Вітянська кадастровий №3222487201:01:007:5025 у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Вищевказані рішення Хотівської сільської ради №131/21 від 07.08.2014 року і №134/11 від 04 вересня 2014 року та видані на імя [PERSON] правовстановлюючі документи на земе\-льну ділянку є незаконними і підлягають визнанню судом недійсними, оскі\-льки порушують майнові права та інтереси позивачів, щодо права спільного користування даною земельною ділянкою, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,23га, право на спільне користування позивачів якою підтверджено вищезазначеними доказами. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припи\-нення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Проте, з порушенням вказаної правової норми Хотівська сільська рада пе\-редала відповідачу [PERSON] у власність частину земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням №4 по вул.Вітянській в с.Хотів, яка перебуває у спільному користуванні всіх співвласників будинку ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]Л.). При цьому рішення про вилу\-чення спірної земельної ділянки з спільного користування позивачів (так само як і рішення про припи\-нення їх права користування) Хотівською сільською радою не приймалось, як це пе\-редбачено ч.5 ст.116 ЗК України. Окрім того, станом на прийняття Хотівською сільською радою рішення про надання дозволу на передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по вул.Вітянській в с.Хотів керівництву сільської ради було достовірно відомо, що в [PERSON] ра\-йонному суді розглядається спір по цивільній справі №369/7193/13-ц між позивачами та відповідачем [PERSON], в тому числі з приводу визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,23 га, так як сільська рада була залучена до участі в цій справі у якості третьої особи. Також [PERSON] листом від 03.04.2013 року звертався до Хотівської сільської ради, згідно якого, повід\-омив та обгрунтував права спадкоємців після смерті матері на спільне користування земельною ділянкою площею 0,23га по вул.Котовського, 4 в с.Хотів (т.1, а.с.24). Відповідно до ч.1\~ст. 155 Земельного кодексу України\~у разі видання органом виконав\-чої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Реєстрація в базі даних Державного земельного кадастру земельної ділянки площею 0,1069га за [PERSON] також має бути скасована, оскільки така реєстрація перешкоджає позивачам в реалізації їх прав землекористування. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом: визнання недійсними рішень органів вико\-навчої влади або органів місцевого самоврядування; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права, визнання угоди недійсною, тощо. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] продав спірну земельну ділянку площею 0,1069га, розташовану по вул.Вітянській в с.Хотів Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, відповідачу [PERSON]. Даний договір посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинсь\-кого нотаріального округу 23.10.2014р. та зареєстровано в реєстрі за №4121. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2014р. державним реєстратором - приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1069 га, кадастровий №3222487201:01:007:5025, що розташована по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинсь\-кого району Київської області за [PERSON], згідно рішення про дер\-жавну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16686149 від 23.10.2014р. Суд прийшов до висновку, що одночасно із визнанням недійсними вищезазначених рішень Хотівської сільської ради та виданого [PERSON] Свідоцтва про право власності від 29 вересня 2014 року на земельну ділянку площею 0,1069 га кадас\-тровим №3222487201:01:007:5025, розташовану по вул.Вітянській в с.Хотів, Києво-Святошинського району Київської області, як наслідок, необхідно визнати недійсним також договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого земельна ділянка була [PERSON] відчужена [PERSON] Даною угодою порушені права позивачів на користування цією земельною ділянкою, а також право на одержання її у власність в порядку приватизації. Відповідно до ч.3 ст. 153 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання угоди недійсною (п. "в" ч.3). Цей правочин підлягає визнанню недійсним, також з тих підстав, що він прямо суперечить як чинному законодавству так і інтересам суспільства, оскільки порушує публічний порядок. Враховуючи, що договір був укладений під час розгляду спору в суді між позивачами та відповідачем [PERSON], в тому числі щодо спірної земельної ділянки, вбачається, що відчужуючи спірну земельну ділянку відповідач [PERSON] переслідував мету показати видимість законності передачі йому її у власність, уникнути відповідальності за наведення недостовірних даних у документах та створити позивачам перешкоди у відновленні ними їх порушених прав. Чинність даного договору створює явні перешкоди у відновленні позивачами їх порушених прав, тому він підлягає визнанню судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1-ю статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved