Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Описова частина ФОП [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому вказував, що 11 червня 2015 року між ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, № АІ/5185143. У відповідності до умов вказаного договору ПрАТ " Українська пожежно - страхова компанія " взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу, марки Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 15 липня 2015 року, о 08 годині 40 хвилин, на вул. Краснозаводській в м. Дніпропетровськ, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом SА МРО, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди транспортному засобу Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобіля Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернулася до страховика - ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту № ОЦ/123/450/15/0380 від 16 червня 2016 року власнику автомобіля Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER] , ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" виплачено страхове відшкодування, в розмірі 5667 гривень 76 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 2632 від 21 червня 2016 року. З моменту дорожньо - транспортної пригоди до часу звернення позивача з позовом до суду відповідачем не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо - транспортну пригоду. У відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" завдані збитки в порядку регресу, у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом № АІ/5185143. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 21 червня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2632 від 21 червня 2016 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, проведено не було. 05 лютого 2019 року між ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" та ФОП [PERSON] було укладено договір № 05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" відступило (передало), а ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому числі і за полісом № АІ/5185143 від 11 червня 2015 року. Враховуючи вказане до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. В позові позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь, в порядку регресу, збитки, у розмірі 5667 гривень 76 копійок. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач правом на надання відзиву не скористався. Вивчивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позову у зв`язку з наступним. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 15 липня 2015 року, о 08 годині 40 хвилин, на вул. Краснозаводській в м. Дніпропетровськ, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Renault, реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом SА МРО, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Daewoo Matiz, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди автомобіля Daewoo Matiz, реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень. Постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Згідно з висновком експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, від 12 серпня 2015 року № 0408/15/15, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Daewoo Matiz, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження під час ДТП, на момент дослідження склала 7401 гривня 30 копійок. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, № АІ/5185143, що діяв у період з 12 червня 2015 року до 11 червня 2016 року, цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія". 10 травня 2016 року [PERSON] звернулася до ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" із заявою про виплату їй страхового відшкодування за полісом № АІ/5185143. На підставі страхового акту № ОЦ/123/450/15/0380 від 16 червня 2016 року, [PERSON] ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" було виплачено страхове відшкодування, в розмірі 5667 гривень 76 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 2632 від 21 червня 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, у встановлений законом строк [PERSON] не повідомив ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" про вищевказану дорожньо - транспортну пригоду. 05 лютого 2019 року між ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" та ФОП [PERSON] було укладено договір № 05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" відступило (передало), а ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ "Українська пожежно - страхова компанія" по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому числі і за полісом № АІ/5185143 від 11 червня 2015 року. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і далі - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплат відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 33.1.4 ст. 33 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вищевказаного, враховуючи, що відповідачем [PERSON] не було виконано обов`язку повідомити страхову компанію про страховий випадок, страховою компанією було виплачено суму збитків потерпілій особі, а також доведення факту уступки права вимоги на користь позивача, позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат Як вбачається із матеріалів справи позивачем за подачу позову було сплачено судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. У зв`язку із повним задоволенням позовних вимог позивача, вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із правовою допомогою, суд виходить із наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Позивачем суду надано договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, додаткову угоду № 110 по договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року від 01 квітня 2019 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) по договору про надання правової допомоги № 30/01/2019 від 30 січня 2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 0110 від 01 квітня 2019 року, про сплату позивачем на користь адвоката 1000 гривень, довіреність від 29 січня 2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] , серії [NUMBER] , посвідчення № КВ6314 виданого 24 січня 2019 року. Витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень зазначені у додатковій угоді від 01 квітня 2019 року, є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, а тому підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved