Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 29 квітня 2014 року між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 8000 гривень, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [INFO] позичальник [PERSON] помер. За життя позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 8322,51 грн. Спадкоємцями, які прийняли спадщину у зв`язку з тим, що проживали разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, є відповідачі [PERSON] та [PERSON] 9 листопада 2018 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, проте заборгованість спадкоємцями не погашено. Оскільки відповідачі не відмовлялися від прийняття спадщини та до складу спадщини увійшли в тому числі і кредитні зобов`язання померлого, банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором. Позивач зазначив, що відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 1282 ЦК України - у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість перед позивачем за кредитним договором № б/н від 29 квітня 2014 року становить 8322,51 гривну, яка складається з 7731,65 гривень - заборгованість за кредитом, 590,86 гривень - заборгованість за відсотками. 7 лютого 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 69). 27 травня 2019 року відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив на позовні заяву, в якому просила відмовити повністю в задоволенні позову та (а.с. 104-107). Відзив мотивовано тим, що позивач зазначив співвідповідачем по справі її матір [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому позовна заява не відповідає вимогам статей 175 ЦПК України. Відповідач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , ні вона ні [PERSON] не звертались із заявами про прийняття та оформлення спадщини до нотаріальних контор за місцем проживання [PERSON] , оскільки в нього відсутнє будь яке майно. Тому вважає, що вона не повинна виконувати вимоги кредитора в порядку передбаченому статтею 1282 ЦК України, оскільки до неї не перейшло спадкове майно, яке належало [PERSON] . Зазначила, що позивач не надає до суду доказів, які б підтвердили, що під час укладання договору кредиту між [PERSON] та позивачем було дотримано кредитором вимоги ч.1 та 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції 29.04.2014 року. Заперечила факт укладання договору кредиту від 29 квітня 2014 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк». У відзиві відповідач просила застосувати строк позовної давності у даному спорі, оскільки право позивача пред`явити вимогу про повернення коштів виникли з 16 травня 2015 року, коли відбулося прострочення повернення суми, а тому станом на день звернення з даним позовом до суду позивачем порушено трирічний строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України. Ухвалою суду від 6 червня 2019 року закрито провадження в справі, в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки вона померла [INFO] , тобто до дня пред`явлення позову (а.с. 111). 10 липня 2019 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якому виклав заперечення з приводу аргументів відповідача щодо неналежної форми кредитного договору, ознайомлення відповідача з умовами кредитування, доказів укладення кредитного договору, встановлення та зміни кредитного ліміту, правомірності нарахування неустойки та спростування доводів відповідача щодо закінчення строків позовної давності, а також застосування позовної давності до позовних вимог (а.с. 116-122). 12 вересня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 142). 5 грудня 2019 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому не погодилася з обставинами, зазначеними позивачем (а.с. 153-154). Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - АТ КБ "Приватбанк") і [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 7). У заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7). До анкети-заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8-31). Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на дату смерт становить 7731 гривень 65 копійок (а.с. 5-6). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 35). У порядку ст. 1281 ЦК України ПАТ КБ «Приватбанк» 16 січня 2016 року направило претензію кредитора до Маловисківської державної нотаріальної контори ( а.с. 8-9). Даними спадкової справи № 323/2015 підтверджується, що після смерті [PERSON] зведено справу на підставі претензії кредитора. Із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався ( а.с.212-222). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст.1282 ЦПК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Проте, зазначені вище норми підлягали б застосування, за умови, що відповідачі є спадкоємцями боржника, прийняли спадщину шляхом подачі заяви або підтвердженням факту проживання на момент смерті спадкодавця, а також що у спадкодавця є спадкове майно. У даній справі позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли спадщину та що у [PERSON] є спадкове майно. Сама по собі реєстрація місця проживання разом за спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про прийняття спадщини. При цьому, згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. За таких обставин, беручи до уваги те, що будь-які докази вступу відповідача в управління або володіння спадковим майном, що свідчило б про прийняття нею спадщини, а також наявності будь-якого спадкового майна після померлого [PERSON] , за умови наявності якого та в межах вартості якого, Банк, як кредитор спадкодавця міг би висувати будь-які майнові вимоги до спадкоємців відсутні, у зв`язку з чим вимоги позивача не є законними та обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed