Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі - позивач), через свого представника, звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), з вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №VIV7A80000148138 від 24.09.2008 у розмірі 1715,10 доларів США, що за курсом 27,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.09.2020 складає 47268,16 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2102,00 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази. 24.09.2008 між сторонами було укладено кредитно-заставний договір №VIV7A80000148138. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7230,97 доларів США на термін до 23.09.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № VIV7A80000148138. 01.04.2011 позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 15.06.2011 судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, винесення рішення судом від 15.04.2011 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення не виконано боржником. Прострочена сума заборгованості становить 6261,99 доларів США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованості за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Липовецького районного суду Вінницької області від 15.06.2011, тобто за період з 24.09.2008 по 25.03.2011, то за період після подання позовної заяви від 01.04.2011, з 02.04.2011 по 01.09.2020 відповідач має заборгованість у розмірі - 1715,10 доларів США, яка складається 3% річних від простроченої суми. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.11.2020 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступне. Як встановлено судом, 24.09.2008 між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №VIV7A80000148138 (а.с. 11-18). Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7230,97 доларів США на термін до 23.09.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором. відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № VIV7A80000148138. 01.04.2011 позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 15.06.2011 Липовецьким районним судом Вінницької області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, винесення рішення судом від 15.04.2011 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення не виконано боржником. Прострочена сума заборгованості становить 6261,99 доларів США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованості за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Липовецького районного суду Вінницької області від 15.06.2011, тобто за період з 24.09.2008 по 25.03.2011, то за період після подання позовної заяви від 01.04.2011, з 02.04.2011 по 01.09.2020 відповідач має заборгованість у розмірі - 1715,10 доларів США, яка складається 3% річних від простроченої суми. Судом встановлено, що згідно із Статутом АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» став правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 24 на звороті). Суд, з огляду на встановлені обставини та зміст спірних правовідносин, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, виходить з наступних норм права та мотивів їх застосування. Як визначено в ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що сторони по справі 24.09.2008 уклали кредитно-заставний договір №VIV7A80000148138. Згідно договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7230,97 доларів США на термін до 23.09.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.06.2011 року, було в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIV7A80000148138 від 24.09.2008 в сумі 14226,95 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль „RENAULT", модель: MEGANE 1.6, рік випуску: 1999, тип ТЗ: легковий автомобіль комбі - В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, зі зняттям даного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. За вимогами ст.ст. 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, на яку нараховуються 3% річних, розрахунку заборгованості за договором не надано, крім того не надано доказів щодо розміру відшкодування отриманого банком за рахунок продажу предмету застави, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитись у законності та обґрунтованості вимог позивача. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат виходить з наступної норми права та мотивів її застосування. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в розмірі 2102,00 грн, сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed