Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповідач-2) такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після отримання ордеру на право зайняття службового жилого приміщення у вказану квартиру у 2000 році на сім'ю у складі 4 осіб (він, дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON]), вони 25.04.2000 року зареєструвалась у вказаній квартирі. Проте, [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] більше десяти років, не беруть участі в оплаті комунальних та інших послуг та не несуть витрат по її утриманню, зняти з реєстраційного обліку він самостійно їх не може. З огляду на викладене, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Додатково суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його дітьми. Однак починаючи з 2004 року вони в в спірній квартирі не проживають, оскільки дочка [PERSON] виїхала жити до Чехії, а син [PERSON] - до Росії в Санкт-Петербург. Також йому відомо, що син отримав громадянство Російської Федерації. Позивач з дітьми спілкується за допомогою телефону. [PERSON] самостійно знявся з реєстрації та виїхав на проживання до Чехії, а його дружина померла [INFO]. Квартира, в якій він проживає є службовою, однак позивач має намір її приватизувати, але без відповідачів це зробити неможливо. Крім того, позивач вказав, що наразі оплачувати комунальні послуги з у рахуванням зареєстрованих осіб в спірній квартирі є матеріально важко, а тому порушене у позові питання є актуальним для нього. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені, у розумінні ч.5 статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, як це передбачено нормами ЦПК України, за зареєстрованим місцем їх проживання, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення. Слід вказати, що згідно рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року за № 17-рп/2011, справа № 1-9/2011 таке повідомлення сторони також вважається належним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах цивільної справи міститься заява, в якій він просив здійснювати розгляд справи у його відсутність та підтримав позов у повному обсязі. Представник третьої особи Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва ЖЕД-2 в судове засідання також не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений у розумінні ст. 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, у зв'язку з чим суд вважає за можливе слухати справу без його участі за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Залізничної районної державної в м. Києві державної адміністрації від 09.02.2000 року № 124, позивачу видано ордер № 001895 від 16.02.2000 року на право зайняття службового жилого приміщення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] на сім'ю в складі чотирьох осіб (а.с. 5). Після отримання ордеру на право зайняття жилого приміщення, він разом з дружиною [PERSON], і дітьми [PERSON] та [PERSON] 25.04.2000 року вселилась у вказану квартиру, що підтверджується довідкою Форми №3, виданою [PERSON] Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» м. Києва від 06.11.2015 року № 430/76 (а.с. 4). Згідно акту від 06.11.2015 року, складеного майстром технічної дільниці ЖЕД-2 [PERSON] на підставі заяви [PERSON] та затвердженого начальником ЖЕД-2 [PERSON] (а.с. 8), відповідачі [PERSON], 1975 р.н. та [PERSON], 1982 р.н. за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2004 року по час складання акту, що підтверджено сусідами заявника [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], під присягою пояснив, що є сусідом [PERSON], з яким вони спільно проживають в будинку [ADDRESS], а його самого знає з 1970 року. На даний час позивач проживає сам, дружина останнього померла, а діти виїхали за кордон близько десяти років тому. Відповідачі разом з ним не проживають. В їхню квартиру свідок заходив близько року тому, але дітей позивача не бачив і їх речей також. Свідок [PERSON] суду пояснила, що також є сусідкою [PERSON], її квартира знаходиться на тому ж поверсі, що і позивача за адресою: [ADDRESS]. Суду повідомила, що відповідачі в квартирі позивача останні п'ять років не проживають. [PERSON] зараз живе з внуком [PERSON], а до цього останні п'ять років разом з ним жила і його дружина, яка вже померла. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] - це діти позивача, але за останні п'ять років вона жодного разу їх не бачила. Де вони зараз проживають свідок не знає, однак зі слів покійної дружини позивача знає, що в Російській Федерації. В квартирі позивача свідок була в день похорон дружини [PERSON], але відповідачів не бачила, їх речей також. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача знає з 1992 року. Він проживає в одному будинку з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], позивача квартира - на сьомому поверсі, а його - на шостому. [PERSON] проживав зі своєю дружиною, поки та не померла. А діти в 2004 році виїхали до Російської Федерації, і з тих пір в спірній квартирі не проживають. [PERSON] до позивача заходив приблизно один раз на місяць, і був свідком того, що в квартирі № 228 жив лише позивач і його дружина, коли та була живою. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не маючи перешкод в користуванні спірною квартирою, добровільно в ній не проживають більше шести місяців, нею не цікавляться, за житлово-комунальні послуги не сплачують, їх особисті речі в ній відсутні. Згідно ч.1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно наданого суду ордеру № 001895 на право зайняття службового житлового приміщення від 16.02.2000 року та Довідки форми № 3 виданої Комунальним центром "Центр комунального сервісу м.Києва" від 06.11.2015 року вбачається, що позивачу [PERSON] була надана службова квартира [ADDRESS] разом із членами його сім"ї: дружина [PERSON] та дітьми: [PERSON] та [PERSON]. Як з"ясовано в судовому засіданні дружина позивача [PERSON] померла [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 24) та як з"ясовано вище, діти відповідача [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі більше шести місяців, за свідченнями свідків - близько десяти років. Згідно ст. 123 ЖК Української РСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Наведені положення дають підстави зробити висновки, що положення глави 59 Цивільного кодексу Україниє загальними по відношенню до глави 3 Житлового кодексу УРСР, оскільки норми ЦК України регулюють відносини, пов'язані з комерційним наймом будь-якого житла, ст. ст. 118 - 1261 ЖК УРСРрегулюють відносини, що складаються при наймі житла спеціального призначення - службового; положення глави 59 ЦК України застосовуються до договорів найму службового житла, що належить до приватного житлового фонду, тільки в частині, що не суперечить Житловому кодексу УРСР; до договору найму службового житла, що перебуває у приватній власності, не можуть бути застосовані положення ст. ст. 8101, 821, 822, 824, 825 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, можна дати наступну характеристику договору найму службового житла. Наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім'ї. При тимчасовій відсутності наймача службового приміщення або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї; 4) виїзду в зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника) - протягом усього часу виконання цих обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Наймач службового жилого приміщення зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) за затвердженими у встановленому порядку ставками і тарифами. Оскільки, глава 3 ЖК Української РСР не передбачає норми щодо порядку користування житловим приміщенням членів сім"ї наймача, тому підлягають застосуванню норми згідно аналогії закону. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, визначених ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР які вже судом перераховані вище в даному рішенні. Згідно ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що відповідачі протягом тривалого строку, більше шести місяців не проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS]; оплат на житлово-комунальні послуги не здійснювали; дій, які б свідчили про бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням не вчиняли, підстав для збереження такого житла за відповідачами визначених ч.3 ст. 71 ЖК Української РСР не встановлено, тому вимога позивача щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] підлягає задоволенню. Слід вказати, що в даному випадку судом також враховується статус вказаного спірного житла та відповідно норми, які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, зокрема враховуються вимоги ст. 124 та ст. 125 ЖК Української РСР які визначають осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення до яких відповідачі не відносяться, оскільки серед іншого встановленого судом вище, такі були поселені в зазначене службове житло як членами сім"ї позивача та які по досягненню повноліття виїхали з нього за власним бажанням, коли в ньому залишається проживати позивач на ім"я якого такий ордер на поселення і видавався. На підставі викладеного,

Outcome: approved