Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який у подальшому неодноразово уточнювала, та за останніми вимогами просила суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 25 684 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі по справі є власниками квартири, яка розташована над квартирою позивача. 14.06.2008 року в квартирі позивача стався залив, через недбале відношення до сантехнічного обладнання відповідачів, а саме забиття кухонного каналізаційного стояка, внаслідок чого квартиру позивача було залито, що завдало їй матеріальної та моральної шкоди, що стало підставою звернення до суду з даним позовом. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2010 року позовні вимоги задоволено частково. Відповідачі, скориставшись своїм правом подали до суду заяву про перегляд вищезазначеного заочного рішення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2011 року заочне рішення від 15.09.2010 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку з тим, що вони не можуть бути присутні в судовому засіданні з поважних причин, яких саме не вказали, доказів не надали, тому суд вважає, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились до суду без поважних причин, це повторна неявка до судового засідання відповідачів. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні 17.02.2014 року позов не визнала, заперечувала з приводу його задоволення, пояснила суду, що залив відбувся з вини мешканців квартири [ADDRESS] Відповідач [PERSON] до судового засідання з'явилась, заперечувала з приводу задоволення позову. В провадженні суду справа знаходиться тривалий час, суд вважає, що відповідачі неодноразово не з'являються до судових засідань, зловживаючи своїми процесуальними правами, тому було ухвалено продовжувати судовий розгляд. Представник КП ЖКС «Фонтанський» до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши експертний висновок, заслухавши експерта, суд прийшов до висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до п.п.3,5 п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, власник та наймач ( орендар) квартири зобов'язаний дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України повинні довести належними доказами обставини, як в обґрунтування заявлених позовних вимог, також щодо заперечень за позовом. Судом встановлено, що 10.06.1997 року позивач придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного на Одеській універсальній товарній біржі « Центр», копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с.6-7). З довідки - витягу з домової книги, про склад сім'ї та реєстрацію вбачається, що в даній квартирі проживає позивач та інші члени її сім'ї : донька [PERSON], [PERSON] та син [PERSON]( а.с.9) Відповідачі по справі є співвласниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.01.2001 року № 057 Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району ( а.с.69). 14.06.2008 року в квартирі позивача виник залив, що підтверджується актом, складеним 14.06.2008 року комісією дільниці № 1 КП « ЖКС « Фонтанський», з якого вбачається, що причиною заливу є засмічення мешканцями квартири [ADDRESS] кухонного каналізаційного стояку (а.с. 11). Відповідачі по справі в судовому засіданні наголошували на тому, що залив квартири позивача стався в результаті заливу з вищерозташованої квартири [ADDRESS] та надали до суду акти від 08.08.2011 та 20.10.2011 років, складені комісією КП « ЖКС « Фонтанський» ( а.с.70). В судовому засіданні були допитані в якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що в день, коли було затоплено квартиру позивача, а саме 14.06.2008 року вони піднялись до квартири [ADDRESS], в якій проживають відповідачі, вони подзвонили в двері, однак їм ніхто не відкрив. Після того як привезли з роботи [PERSON] і він відкрив вхідні двері в квартиру [ADDRESS] вони побачили, що на кухні в раковині складений посуд, з якої витікає вода через верх, кран відкритий, з нього текла вода. З метою встановлення що саме стало причиною залиття квартири позивача, чи перебувають пошкодження, завдані квартирі позивача у причино-наслідковому зв'язку із залиттям 14.06.2008 року та який розмір вартості відновлювальних робіт, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2013 року по справі була призначена будівельно-технічна експертиза. З експертного висновку №1298 від 09.07.2013 року, наданого судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що причини заливу квартири [ADDRESS] виявити не вбачається можливим оскільки з моменту заливу (14.06.2008 рік) минув тривалий час; експерт зробила висновок, що приміщення кв.[ADDRESS] попало під залив водяного потоку з кв. [ADDRESS], згідно актів від 08.08.2011 року та 20.10.2011 року, вартість відновлювально-ремонтних робіт кв. [ADDRESS] складає 25 684 грн. ( а.с.177-183). В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що у зв'язку з спливом часу від дня залиття точної причини залиття встановити неможливо, встановити давність заливу кв. [ADDRESS] з кв. [ADDRESS] також неможливо. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Зазначене підтверджується ч. 1 ст. 22 ЦК України, згідно якої, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Крім того, ч. 3 даної статті встановлено, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Ст.. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто, для притягнення особи до відповідальності за завдання шкоди, необхідно встановити такі обставини, зокрема, особу, винну у завданні шкоди, розмір шкоди, протиправність дій особи та причинний зв'язок між протиправними діями та завданою шкодою. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не приймаються до уваги твердження відповідачів про те, що 14.06.2008 року залив квартири позивача стався з вини мешканців квартири [ADDRESS], розташованої поверхом вище квартири відповідачів, оскільки даний залив кв. [ADDRESS] , відповідачі зафіксували в 2011 році, згідно актів залив старий, але коли саме він відбувся не встановлено, а в квартирі позивача залив стався в 2008 році, що підтверджується актом (а.с.11). Враховуючи пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, попереджених про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, які пояснили, що 14.06.2008 року бачили, що залив кв.[ADDRESS] стався по причині того, що в кв.[ADDRESS] був відкритий кран на кухні, з якого бігла вода і виливалась через верх мийки, яка була забита посудом, вода розливалась по підлозі квартири [ADDRESS] і просочувалась в кв. [ADDRESS],суд вважає, що залив квартири позивача стався з вини відповідачів, та що, позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу завдані внаслідок залиття квартири збитки у розмірі 25 684 грн.. Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сума у розмірі 25 684 грн., підтверджена експертним висновком, необхідна позивачу для проведення ремонтно-відновлювальних робіт та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідачі не надали до суду належних та допустимих доказів на підставу своїх заперечень, а саме того, що залив кв. [ADDRESS] 14.06.2008 року стався з вини мешканців квартири [ADDRESS], висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1298 від 09.07.2013 року не підтверджує , що пошкодження від залиття, наявні в квартирі позивача, і сліди від залиття, наявні в квартирі відповідачів стали наслідком однієї події залиття 2008 року. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Позивач в своєму позові також просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надала ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідачів та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачами було завдано позивачу матеріальну шкоду, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає частковому задоволенню, у частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити за недоведенністю.

Outcome: partial