Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

[PERSON] 03.10.2016 року звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до ПП «УКР ТЕРРА ПЛЮС» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов'язання повернути земельну ділянку, який мотивований тим, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 29.10.2010 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №011005800036, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,2262 га, яка розташована на території Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно із договором оренди землі від 15.08.2010 року, зареєстрованого у Жмеринському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено напис від 07.06.2012 року за № 052100004006045, земельна ділянка була передана позивачем в оренду ПП «УКР ТЕРРА ПЛЮС» Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років, але після трьох років орендодавець має право розірвати договір оренди як і було домовлено при підписанні даного договору. Пізніше, після підписання договору оренди відповідач звернувся до позивача для підписання додаткової угоди про збільшення строку оренди на 15 років та викладення зазначеного пункту у новій редакції (однак без дати заключення та державної реєстрації), пояснюючи свої дії тим, що дана угода підписується на всяк випадок, але у будь-якому випадку. Позивач при бажанні в разі необхідності може розірвати даний договір після трьох років, звернувшись до відповідача. Позивач не мав наміру укладати із відповідачем договір оренди на 15 років, а тому фактично відповідач ввів в оману позивача щодо даної істотної умови договору оренди (строку дії договору оренди) та інших істотних умов. Такими умовами є: пункт 13 договрору оренди, що передбачає пеню за невнесення орендної плати у строки визначені п.9 договору у розмірі 0,03%, але пунктом 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що за порушення строків виконання зобов»язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості; пункти 32, 33, 34 договору «Страхування об»єкта оренди» - в договір оренди включені дані умови та підлягає страхуванню на весь період дії договору земельна ділянка, на відповідача, як на одну із сторін договору покладається обов»язок здійснювати страхування земельної ділянки. Вказана умова договору визначена у договорі, а тому є невід»ємною умовою для договору, але відповідач її не виконує. Статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі, які відсутні в оспорюваному правочині, що визначає його недійсність, а саме кадастровий номер у договорі взагалі відсутній. Відсутність у договорі оренди землі однієї із істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Також статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що є невід»ємною частиною договору оренди землі та відповідачем в порушення цієї норми взагалі не виготовив та не надав позивачу акт приймання-передачі земельної ділянки, що передбачено п.19 самого договору, де мало б бути зазначено дата передачі земельної ділянки та вся необхідна інформація про об»єкт оренди. Також є незрозумілим факт підписання договору фізичною особою [PERSON], жителем с. Васильківка Одеської області, а не відповідачем - юридичною особою, тоді як додаткова угода до договору підписана керівником відповідача та не зрозуміло, як такий договір міг бути зареєстрованим в державному реєстрі. З посиланням на норми ст.ст. 638 ч.1, 792 ч.2, 215 ч.1, 203 ч.1 ЦК України, ст.15 ЗУ «Про оренду землі», просить визнати недійним договір оренди землі, укладений між позивачем та відповідачем від 15.08.2010 року, зареєстрований Жмеринським районним відділом Держкомзему у Державному реєстрі земель запис №052100004006045 від 07.06.2012 року. Зобов»язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку загальною площею 3,2262 га, розташовану на території Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що належить на праві приватної власності згідно державного акта серії [NUMBER] від 29.10.2010 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №011005800036, [PERSON], стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні 30.11.2016 року суду показала, що вона із сім»єю мешкає в селі, де немає роботи. У її родини є три земельних ділянки (паї), які вони вирішили обробляти самостійно. Таке рішення позивачка прийняла літом 2016 року та звернулась до відповідача, в оренді якого знаходиться пай усно двічі, однак отримати земельну ділянку назад не змогла, а тому звернулась до суду. Отримавши позов із суду керівник відповідача телефонував їй та пропонував розійтись мирним шляхом, щоб вона забрала позов із суду. Свій пай передала ПП «УКР ТЕРРА ПЛЮС» десять років назад, вважає, що на 15 років, договір неодноразово переписували, однак що саме не знає, так як не розуміється. Всі ці роки вона отримувала орендну плату, претензій з цього приводу не має. Чи були прострочки у виплаті, не знає. Що таке кадастровий номер земельної ділянки не знає, що таке акт прийомки-передачі не знає. З позовом про розірвання договору не зверталась. На даний час письмово звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору оренди. Не заперечила проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримала із підстав та предмету, що у ньому викладений, просить його задовольнити. Суду показала, що позивачка не є юридично обізнаною, а тому звернулась за юридичною допомогою. Відсутність у договорі оренди земельної ділянки її кадастрового номера є перешкодою для визначення того, яка саме земельна ділянка належить та передана в оренду. Акт приймання-передачі земельної ділянки має складатись протягом семи днів із дня реєстрації договору. Договір зареєстровано 06.07.2012 року, а коли була проведена передача, та яка передавалась площа - незрозуміло. Також реєстрація договору оренди у 2012 році тягне за собою продовження його дії ще на два роки, оскільки на думку представника, дата укладення договору починається із дати його державної реєстрації. Сам відповідач байдуже ставиться до судового спору, що розглядається, так як до суду не з»являється, повідомляв, що розірве договір мирним шляхом, на адресу відповідача надіслано угоду та заяву про розірвання договору, яку на час розгляду справи відповідачем не підписано. Також договір підписано фізичною особою, чому його два роки не реєстрували, незрозуміло. Відсутність акту приймання-передачі свідчить про те, що відповідач може сказати, що земельна ділянка йому взагалі не передавалась, розділити земельні ділянки можливо за кадастровими номерами. Пункт 8 договору є оманливим, бо ніхто договір не розриває. Додаткова угода до договору не містить дати її укладання та не зареєстрована. Щодо орендної плати, то люди раді і тим, що їм дають, однак спорів з даного питання не було. Підстав для розірвання договору, в тому числі і одностороннього немає, так неможливо довести порушення умов договору. Розмір пені за прострочку отримання орендної плати, яка вказана у договорі занижена, та є прострочки у виконанні, однак доказів цьому немає. Також позивачу відомо, що страхування земельної ділянки не здійснюється, однак доказів цьому немає. Не заперечила проти заочного розгляду справи у разі неявки представника відповідача. У судове засідання, призначене на 16.12.2016 року позивачка [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленою (а.с.61), не з»явилась, суду надано письмову заяву про розгляд цивільної справи у її відсутність (а.с.56), а тому судом ухвалено проводити розгляд справи у відсутність позивача, яка надала свої пояснення у судовому засіданні, її інтереси представляє представник згідно довіреності (а.с.16). Представник відповідача ПП «УКР ТЕРРА ПЛЮС», будучи належним чином та завчасно (а.с.28,33, 48, 60) повідомленим про час та місце судового засідання за адресою, що вказана у витягу із ЄДРЮОФОП (а.с.41-43), у судові засідання не являвся, про причини суд не повідомляв, позов не оспорив, заяви про розгляд справи у відсутність не надав. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною, юридичним особам та фізичним особам - підприємцям судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з"явились в судове засідання без поважних причин. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечив позивач та його представник, про що заявили суду. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини. Із реєстраційної справи, що надана позивачем (а.с. 8, 12, 14, 15, 21-24) вбачається, що 15.08.2010 року між [PERSON]В.(орендодавець) та ПП «УКР ТЕРРА ПЛЮС» в особі керівника [PERSON] (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки. Згідно п.1 оспорюваного договору оренди (а.с.21-22) орендодавець на підставі державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області згідно схеми №249 земельної ділянки. Згідно п.п.2, 5, 7 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,2262 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 30809,24 грн., земельна ділянка повинна використовуватись із дотриманням вимог контурно-меліоративної організації території. Згідно п.8 договору договір укладено на 10 років (тобто до 15.08.2020 року). Але після 3-х років оренди землі орендодавець має право розірвати договір оренди звернувшись до орендаря. Після закінчення строку договору оренди орендар має право поновлення його на новий строк. Порядок та розміри орендної плати визначені у п.п.9-13 договору (орендна плата) та вноситься вона орендарем у змішаній формі і грошовій з письмовим підтвердженням та відробітковій (надання послуг) по діючим цінам на продукцію. Розмір орендної плати в рік становить 4%, але не менше 4-х% від грошової вартості земельної ділянки та терміном до 1 листопада поточного року. Відповідно до п.13 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення. Умови використання земельної ділянки - для вирощування товарної сільськогосподарської продукції за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва визначені у п.п.14-16 договору. Відповідно до умов та строків передачі земельної ділянки (п.п.17-19), її передача здійснюється без розроблення проекту її відведення із правом обміну орендарем орендованої земельної ділянки на період дії договору лише за згодою орендодавця. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у строки до 15 днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Умови повернення земельної ділянки визначені у п.п.20-24 договору. На орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та права третіх осіб (п.25 договору) Інші права та обов»язки сторін договору визначені у п.п. 27-30 договору. Відповідно до п.п.32-34 договору об»єкт оренди підлягає страхуванню за весь період дії договору. Страхування об»єкта оренди здійснює орендар. Сторони домовились про те, що у разі невиконання свого обов»язку стороною, яка повинна згідно з цим договором застрахувати договір оренди, друга сторона може застрахувати його і вимагати відшкодування витрат на страхування. Зміна і припинення дії договору визначено у п.п. 35-39 договору та передбачає, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження; ліквідації юридичної особи - орендаря; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.37 договору, його дія припиняється за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов»язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди орендодавцем в односторонньому порядку можливе за грубе порушення умов договору (невидача у повному об»ємі орендної плати). Відповідно до п. 42 договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Невд»ємними частинами договору є плани або схеми земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт-приймання-передачі об»єкта оренди; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку. Договір підписано орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON], зареєстровано у Жмеринському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.06.2012 року № 052100004006045, що засвідчено підписом реєстратора [PERSON] та печаткою. До договору оренди додано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 3,2262 га на ім»я позивачки (а.с. 12) [PERSON], яка розташована на території Чернятинської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011005800036 24.09.2010 року. Кадастровий номер земельної ділянки 0521087500:04:004:0035 (а.с. 23) До договору оренди передано акт погодження та закріплення меж земельної ділянки на підставі державного акта на земельну ділянку ЯЛ193669, згідно якого в присутності орендаря [PERSON] та орендодавця проведено встановлення внатурі (на місцевості) меж земельної ділянки гр. [PERSON] на території Чернятинської сільської ради загальною площею3,2262 га, в т.ч. 3,2262 га ріллі (а.с.24). Також до договору оренди додано кадастровий план земельної ділянки, кадастровий №0521087500:04:004:0035 (а.с.14), у якому наявний опис суміжних землевласників та землекористувачів, площа земельної ділянки. Встановлені правовідносини регулються Цивільним кодексом України та ЗУ «Про оренду землі» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. За змістом частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Тому суд, розглядаючи справи даної категорії повинен установити, чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 327 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.13, 14 ЗУ «Про оренду землі», у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 15 вказаного закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Відповідно до ч.1 ст. 16 вказаного закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 17 вказаного закону передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Відповідно до ст. 18 вказаного закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст. 19 вказаного закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. Відповідно до ст.20 вказаного закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 9 грудня 2015 року № 6-849цс15, що є обов'язковою для всіх судів України згідно положень ст.360-7 ЦПК України, у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, у справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в ньому істотної умови, передбаченої пунктом першим частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», - об'єкта оренди суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв'язку з відсутністю в договорі таких умов, передбачених статтею 15 указаного Закону, визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.57,58,60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, заслухавши особисті пояснення позивача, доводи представника позивача приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.08.2016 року із підстав відсутності у ньому істотних умов до задоволення не підлягає. Так, позивачем не доведено суду, що вказані у позові істотні умови договору, що відсутні в оспорюваному правочині є такими, що взагалі будь-яким чином порушують законні права позивача. Оспорюваний договір оренди землі укладено в письмовій формі, здійснено його державну реєстрацію, у ньому відображено відсутність обмежень (обтяжень) у використанні земельної ділянки, відсутність установлених сервітутів; волевиявлення позивача було спрямоване на укладення договору оренди землі, до якого додано копію державного акта, в матеріалах реєстраційної справи наявний абрис земельної ділянки, акт погодження та закріплення меж земельної ділянки, додано кадастровий план, тобто у графічних документах учинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів, площу та кадастровий номер земельної ділянки. Із пояснень позивачки вбачається, що вона із часу укладення договору оренди отримувала орендну плату, порушень пунктів 13, 32 договору у судовому засіданні не встановлено. Фактично підставою із зверненням з позовом до суду стало бажання розірвати договір оренди для використання земельної ділянки членами сім»ї позивача, що також підтверджується і вимогою позивача, що направлена відповідачеві згідно квитанцій (а.с. 44-45) Суд не приймає до уваги твердження позивача про відсутність в оспорюваному договорі такої істотної умови, як зазначення кадастрового номеру, оскільки статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору зазначення таких відомостей не передбачено. Суд не приймає до уваги твердження позивача про введення в оману [PERSON] щодо строку дії договору - 15 років згідно підписаної, однак не зареєстрованої додаткової угоди без дати, якою викладено п. 8 договору у новій редакції: договір укладено на 15 років, оскільки термін дії основного договору ( до 15.08.2020 року) на час розгляду справи не закінчився, додаткова угода ще не виконана, а відтак є такою, що не створює жодних юридичних наслідків. Така позиція суду підтверджується роз»ясненнями, що містяться у абз. 4 п. 4 Постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо невідповідності розміру пені, визначеної в п. 13 оспорюваного договору оренди, розміру пені, що визначена п.2 ст. 231 Господарського кодексу України, оскільки ст. 231 ГК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин застосовувалась лише щодо окремих видів зобов'язань, у яких може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається, а саме згідно ч.2 вказаної статті - до господарських зобов'язань, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту. У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини того, що стороною оспорюваного правочину є суб'єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, а відтак норми вказаної позивачем ст.231 ГК України до встановлених правовідносин не застосовуються. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про невиконання відповідачем п. 32-33 оспорюваного договору, оскільки вказані ним обставини недоведені суду належними та допустими доказами, є припущенням позивача, зазначені в договорі як його умови згідно ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», та такі порушення у разі їх настання мають відповідний спосіб відновлення прав орендодавцем згідно п. 34 договору. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо відсутності акту приймання-передачі , як невід»ємної частини оспорюваного договору, оскільки це порушує право позивача на інформацію, де розташована земельна ділянка, яким чином та коли відбулось таке приймання-передача, оскільки позивачем не доведено істотного порушення його законних прав відсутністю вказаного документа, при наявності у реєстраційній справі документів, які дають можливість у достатній мірі ідентифікувати як місце розташування земельної ділянки, так і здійснити її повернення у випадку розірвання договору оренди чи визнання його недійсним із інших підстав. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо підписання договору фізичною особою [PERSON], а не відповідачем- юридичною особою, оскільки, відповідно до витягу з відповідного реєстру (а.с. 41-43) саме [PERSON], який зазначений у вступній частині оспорюваного договору як керівник орендаря ПП «УКР ТЕРРА ПЛЮС», є особою, уповноваженою вчиняти від імені відповідача дії без довіреності (в т.ч. підписувати договори), що узгоджується із положенням ч.1 ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» Суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо продовження терміну дії договору на два роки, у зв»язку із держаною реєстрацією договору оренди від 2010 року лише у 2012 році, оскільки дане твердження не узгоджується із положеннями ЗУ «Про оренду землі» у редакції чинній на час укладення оспорюваного правочину та правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові №6-162ц13, що є обов'язковою для всіх судів України згідно положень ст. 360-7 ЦПК України, згідно якої за змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотної умови, застосуванню підлягає стаття 15 даного Закону в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в момент його державної реєстрації. Суд не бере до уваги твердження представника позивача про неможливість звернення із позовом про розірвання оспорюваного договору, оскільки таке твердження є лише припущенням представника та суперечить положенням ч.3 ст. 3 ЦПК України. В ході судового розгляду, із особистих пояснень позивача вбачається, що поданий позов суперечить дійсним намірам позивача - розірванню оспорюваного договору та поверненню земельної ділянки для власного використання, а не визнанню його недійсним із часу його укладення та повернення другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, згідно ч.1 ст. 216 ЦК України. Таким чином суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 203 ч.1, 204, 215, 216, 626, 327, 628 ч., 629, 638, ЗУ «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed