Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за\~кредитним договором\~б/н\~у розмірі\~17473\~грн.,\~ яка складається з простроченого тіла кредита та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по сплаті кредиту, у зв`язку з чим станом на 13.12.2020 має заборгованість перед позивачем, яку в добровільному порядку не сплачує. Представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просив розглядати справу без участі позивача, відповідач відзив на позов не надавав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. 14.05.2007 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 75 ). Наразі змінено назву ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на АТ КБ "ПРИВАТБАНК". За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором . Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками,у такій самій кількості,такого самого роду та такої самої якості,що були передані йому позикодавцем)у строк та в порядку,що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст.611 ЦК України,у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом,зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання,якщо це встановлено договором або законом,або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як встановлено судом, анкета-заява від 14.05.2007 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг не містить умов щодо розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в анкеті-заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Разом з тим, з виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається що з травня 2007 року відповідач користувався кредитною карткою, тому банк має право вимагати повернення фактично отриманих та використаних відповідачем коштів (а.с. 46-72). Проте в цій частині суд вважає позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач має заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 17473 гривні, однак суд критично ставиться до такої суми нарахованої банком заборгованості. Так , з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач сплачував кошти за користування кредитом, які були зараховані позивачем на часткове погашення заборгованості за кредитом, з довідки про зміну умов кредитування вбачається, що з травня 2007 року встановлений кредитний ліміт змінювався й не перевищував 10\~800 гривень ( а.с. 73 ), крім того до травня 2007 року відсутні відомості про використання будь-яких коштів клієнтом банку й до 03.07.2007 року , коли кредитний ліміт зменшено було до 2200 грн. залишок операцій не перевищував первісний ліміт у 250 грн. як зазначено в анкеті-заяві ( так звернення із заявою анкетою відбулося лише 14.05.2007 року, перше використання коштів 17.05.2007 року про що свідчить така анкета-заява із відповідною датою та виписка по рахунку у зв`язку з чим суд не сприймає відомості про будь-які кредитні ліміти до моменту звернення із заявою-анкетою 14.05.2007 року із підписом клієнта, при цьому здійснюючи оцінку моменту відкриття рахунку 05.04.2007 року суд звертає увагу на те, що момент відкриття рахунку не тотожний моменту використанню кредитних коштів та моменту зверненню до банку з анкетою-заявою, а виписка по картковому рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами,до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618 св 19, та в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц провадження № 61-22158 св19 ), а отже твердження позивача про саме визначений ним розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту суд вважає необґрунтованим , тому з урахуванням й того , що відповідачем не надано доказів сплати заборгованості й наданий позивачем розрахунок не спростував , суд дійшов висновку про стягнення заборгованості у межах кредитного ліміту , а саме у розмірі 10\~800 гривень. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1403,09 грн. (61,81%) На підставі викладеного,

Outcome: partial