Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Демарк» звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.07.2008р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Демарк" (далі:Банк), який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Банк "Демарк" і [PERSON] (далі: Позичальник) було укладено договір № 80-059 (далі: Договір). Згідно даного договору Банком було надано Позичальнику кредит на суму 5000,00 грн., зі сплатою 24% річних та щомісячної комісії в розмірі 25,00 грн. з кінцевим строком повернення 23.07.2010р. Згідно п. 3.7.1. даного договору погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією за цим договором здійснюється щомісячно не пізніше 10-го числа кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту в сумі 289,00 грн., при цьому з суми, яка надійшла на погашення заборгованості, в першу чергу здійснюється погашення штрафу за порушення строків сплати процентів, нарахованих відсотків, комісії, а потім заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 629 Цивільного Кодексу України визначено принцип обов'язковості виконанню договору сторонами. Банк "Демарк" свої зобов'язання по Договору № 80-Q59 від 24.07.2008р. виконав у повній мірі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 80-059 (#29358572) від 24.07.2008р. Позичальником в свою чергу умови договору не виконувалися. За період з 24.07.2008р. по 06.03.2012р. не було здійснено жодної оплати. Згідно зі ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. А ст. 610 Цивільного Кодексу України передбачає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Проте, відповідач, [PERSON], свідомо, в порушення вищезазначених вимог не виконував умови договору належним чином, не здійснював погашення заборгованості, порушив кінцевий строк повернення кредиту. В зв'язку з чим зі своєї вини станом на 06.03.2012р. створив заборгованість по сплаті основного боргу по кредиту в сумі 5000,00 грн. Заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 24.07.2008р. по 06.03.2012р. становить - 4380,00 грн. Відповідно до п. 3.5.2. договору позичальник щомісячно повинен сплачувати банку за користування кредитом комісію ь розмірі 25,00 грн. Однак і дану умову договору [PERSON] виконував неналежним чином, тому існує заборгованість -1125,00 грн. Ст. 549 ЦК України передбачає, що боржник у разі порушення зобов'язання сплачу кредитору неустойку (пеню, штраф). У відповідності з п. 6.3. Договору у разі порушення строю погашення Кредиту, Банк має право стягнути з Позичальника пеню за кожний день прострочки. Пеня нараховується на суму прострочених платежів за Кредитом із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за Кредитом у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. На підставі п. 6.3. зі порушення строків погашення кредиту за період з 24.07.2010р. по 06.03.2012р. нарахована та підлягає стягненню пеня на загальну суму 1280,30 грн. Відповідно до п. 6.4. кредитного договору у разі порушення перший та другий раз сплати відсотків за кредитом на строк до двох днів, позичальник сплачує за таке порушення штраф розмірі 50 гривень за кожний факт порушення строку сплати процентів. У разі, якщо позичальником порушено строк сплати процентів 3 (три) і більше разів, розмір штрафу, який указано вище, збільшується в 2 (два) рази. Станом на 06.03.2012р. штраф за порушення строку сплати процентів становить - 4300,00 грн. При несплаті процентів на строк більше двох днів банк має право стягнути з позичальника пеню починаючи з третього дня прострочки за кожний день прострочки. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно відсотків із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з третього дня прострочки і до дати повного погашення заборгованості по відсотках у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, і розмір нарахованої та несплаченої пені станом на 06.03.2012р. складає - 1309,33 грн. Станом на 06 березня 2012 року загальна сума заборгованості по кредитному договору 80-059 від 24.07.2008р. становить 17 394,63 грн. заборгованість за кредитом 5000,00 грн. заборгованість за відсотками 4380,00 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом 1309,33 грн. пеня за порушення строків користування кредитом 1280,30 грн. штраф за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом 4300,00 грн. не сплачена щомісячна комісія 1125,00 грн. В судовому засіданні представник банку підтримав позов та просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" суму боргу за кредитним договором № 80-059 від 24.07.2008р. в розмірі -17 394,63 грн. Відповідач [PERSON] та його адвокат [PERSON] просили в позові відмовити, посилаючись на те. що [PERSON] вказаний кредит в банку не отримував, свідченням тому є та обставина, що в день оформлення кредиту він знаходився в місцях позбавлення волі і технічно не міг з»явитися і банк для оформлення кредиту та отримання коштів. Підтвердженням тому є та обставина, що кредитні кошти жодного разу не сплачено. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено, що в підтвердження кредитних правовідносин позивачем як письмовий доказ було надано кредитний договір №80-059 від 24.07.2008 року (а.с.7-8) в якому відповідач [PERSON] є стороною-позичальником кредитних грошових коштів в сумі 5 000грн.. Як доказ отримання відповідачем кредитних грошових коштів у банку позивачем в якості письмових доказів було надано: ксерокопію договору №80-059 від 24.07.2008 року. Підпис в реквізитах «позичальник» договору №80-059 від 24.07.2008 року (а.с.8 зворотна сторона) не позивача, як він стверджує,, він навіть зовні не схожий на підпис, яким [PERSON] розписуюсь та який як зразок проставлений ним в паспорті громадянина України [NUMBER] на його прізвище.(а.с.10-11). На ксерокопіях даних документів стоїть також не підпис відповідача, як він стверджує . Цих документів відповідач ніколи не подавав до банку. На ксерокопії заяви на видачу готівки від 24.07.2008 року, стоїть також не підпис відповідача (а.с.9). Доказом не отримання кредитних коштів в сумі 5000грн. є наступні і обставини та докази, що їх підтверджують. Так 23 липня 2008 року близько 18 години відповідач був затриманий працівниками міліції, а постановою Октябрського районного суду у справі №3-12664/08 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту строком на 5 діб.(а.с.19). Адмінарешт відповідач [PERSON] відбував в період з 23.07.2008р. по 28.07. 2008 року, а тому об»єктивно не міг підписати кредитний договір, подати паспорт та ідентифікаційний код до банку, підписати заяву на отримання коштів та отримати грошові кошти в сумі 5000грн. 24 липня 2008 року. Дані обставини підтверджуються постановою Октябрського районного суду від 24.07.2008 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, що була додана та знаходиться в матеріалах цивільної справи.(а.с.19). Судом було встановлено обставини отримання кредиту за яких кредит був виданий на підставі довідки про заробітну плату НВПП «Медпромсервіс» №117 від 18.07.2008 року. Згідно даної довідки відповідач постійно працював на даному підприємстві і отримував заробітну плату 2000грн.. На даному підприємстві відповідач ніколи не працював та не отримував заробітної плати в сумі 2000грн в період з 01.01.2008 року по 30.06.2008 року. Дана довідка не відповідає дійсності, а тому є завідомо фіктивним документом, Більше того директором НВПП «Медпромсервіс», як зазначено в довідці, є [PERSON], а документи на отримання кредиту(договір №80-059 від 24.07.2008 року, ксерокопії паспорту та ідентифікаційного коду на прізвище [PERSON] , ксерокопію заяви на видачу готівки від 24.07.2008 року) оформляв працівник банку [PERSON],* а тому достовірність довідки викликає обгрунтований сумнів . Вказані обставини підтверджуються листом НВПП «Медпромсервіс» від 26.04.2013 року даного на запит суду, в якому зазначено, що [PERSON] взагалі не працював в «Медпромсервісі і ніякої зарплати відповідно не отримував.(а.с.66) 23 липня 2008 року особу відповідача , як отримувача кредиту за місцем роботи в НВПП «Медпромсервіс» перевіряв помічник директора з банківської безпеки (а.с.52), що свідчить про фальсифікацію документів для отримання кредиту самими працівниками банку та підтверджує обставини підробки підпису в кредитному договорі №80-059 від 24.07.2008 року. З договору, вбачається, що його уклали дві сторони з одного боку позивач в особі директора відділення у м.Полтаві Бардіна Юрія Михайловича з другого боку фізичнз особа громадянин України [PERSON]. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття цієї пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиції на укладення кредитного договору від позивача відповідач не отримував, а тому не міг таку прийняти чи відмовити у її прийнятті. В кредитному договорі та заяві на видачу готівки стоїть підпис невідомої особи.. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно п.2 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та особою, крім випадків передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі якщо він підписаний його стороною(сторонами). З огляду на зміст ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа, при цьому підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідальною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання, або лікування особи, яка його вчиняє. В іншому передбаченому частиною 3 статті 237 ЦК України випадку встановлено, що одна сторона має вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє на підставі договору, закону, акту юридичної особи, з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За цих обставин при укладенні спірного договору Позивачу належало пересвідчитись в особі, яка діяла від імені відповідача та наявності у неї представницьких повноважень на укладення спірного договору. За ч.2 ст.237 ЦК України, не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені Підпис є обов»язковим реквізитом будь-якого документу. Документ підписує тільки особа, яка має повноваження на це. Таким чином на момент укладення спірного договору Позивачем були порушені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, оскільки було відсутнє вільне волевиявлення відповідача на його укладення, що відповідало внутрішній волі відповідача , а даний правочин був укладений з порушення письмової форійи, що є підставою нікчемності правочину. Згідно ч.І ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним тобто абсолютно недійсним(ч.2 ст.215 ЦК України). Таким чином, слідуючи вище викладеним обставинам справи та нормам цивільного права, при укладенні договору його повинен був підписати особисто відповідач чи інша особа в його присутності, а також особа уповноважена представляти інтереси відповідача , а оскільки спірного договору відповідач не підписував, він не може вважатись укладеним в письмовій формі і являється нікчемним в силу припису ч.2 ст. 1055 ЦК України з 24.07.2008 року. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.І ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з недійсністю. Також суд зазначає , що по справі 09.10.2013 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було призначено Харківському НДІСЕ ім.. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса, та оплату цих послуг було покладено на банк, але банк відмовився сплачувати кошти за експертизу, яка в послідуючому була знята з розгляду. Це ще один факт, який підтверджує, що кредитні кошти було видано невідомо кому через зловживання в банку його посадовими особами. Таким чином , наведені в позовній заяві обставини спростовані відповідачем, а надані суду докази є неналежними та недопустимими доказами в підтвердження існування між відповідачем та банком цивільно-правових відносин по договору 24.07.2008 року, а отже притягнення відповідача в якості відповідача по справі є безпідставним оскільки він є належним відповідачем з підстав відсутності належних допустимих, а в своїй сукупності достатніх доказів , що підтверджують видачу відповідачу кредитних грошових коштів . Таким чином суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed