Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]), третя особа: Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Союз" (далі по тексту - третя особа) про стягнення аліментів та неустойки за весь час прострочення сплати аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.10.2007 року уклала шлюб з відповідачем, від якого сторони мають доньку [PERSON], [INFO] З червня 2013 року відповідач не проживає з сім`єю, з серпня 2014 року коштів на утримання дитини не виділяє. Оскільки, дитина проживає разом з позивачем, відповідач офіційно працевлаштований, [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 33% від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2014 року і до досягнення [PERSON] повноліття; стягнути з відповідача неустойку за весь час прострочення сплати аліментів на утримання дитини. В процесі розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 33% з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та додаткові витрати на розвиток дитини у розмірі 6100,00 грн. на місяць; стягнути неустойку за весь час прострочення сплати аліментів та стягнути витрати на оплату послуг адвоката та інших юридичних послуг у ній. В судовому засіданні позивач позовні вимоги, викладені у позовній заяві, підтримала повністю, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні зазначила, що в середньому витрачає кожного місяця грошові кошти, а саме 250,00 грн. за оплату школи, 300,00 грн. на харчування дитини в школі, 60,00 грн. на дрібні витрати, 150,00 грн. на кружок майстерності, 300,00 грн. на одяг для дитини, 500,00 грн. на ліки, 1000,00 грн. на їжу, 1000,00 грн. на оренду кімнати, 150,00 грн. на комунальні послуги. Крім того, зазначила, що отримує заробітну плату у розмірі 1300,00 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, просив позов задовольнити в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1300,00 грн. на місяць. В судовому засіданні зазначив, що відповідач не ухиляється від надання матеріальної допомоги позивачу, з серпня 2013 року по липень 2014 року ним було сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 72120,00 грн. Крім того, відповідачем з жовтня 2013 року по травень 2014 року сплачено грошові кошти із забезпечення дитини дошкільною освітою в ЦРД "Джерельце". У зв'язку з тим, що відповідач втратив фінансову можливість перераховувати щомісячно грошові кошти на утримання дитини у розмірі 6000,00 грн. позивач почала створювати перешкоди у спілкуванні з дитиною. З квітні 2014 року відповідач втратив можливість надавати матеріальну допомогу доньці, оскільки у зв'язку із загостренням ситуації в Україні його мати нещодавно померла, а бабуся залишилась без засобів до існування, а тому відповідач почав надавати посилену матеріальну допомогу бабусі. Крім того, зазначив, що 09.02.2015 року звільнився з посади начальника управління інформаційних технологій ПАТ "КБ "Союз", та на даний час офіційно не працевлаштований. Представник третьої особи Глуховецький О.С. у вирішенні спору поклався на розсуд суду, у судовому засіданні підтвердив факт звільнення відповідача та зазначив, що останній не займає інших посад у ПАТ "КБ "Союз". Суд, вислухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, 03.03.2014 року шлюб, укладений між сторонами, розірвано, що встановлено рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 03.03.2014 року (а.с. 143). Сторони, згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], мають доньку (а.с. 14), яка проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що не заперечується стороною відповідача. Відповідно до наказу №14-К від 09.02.2015 року, [PERSON] звільнено з посади начальника управління інформаційних технологій ПАТ "КБ "Союз" 09.02.2015 року за угодою сторін (а.с. 128). З усних пояснень представника відповідача встановлено, що останній не працює, доказів зворотного суду не надано. З договору оренди нерухомого майна від 21.08.2014 року вбачається, що відповідач винаймає квартиру з 21.08.2014 року по 21.02.2015 року, щомісячна плата якої складає 4700,00 грн. на місяць (а.с. 131-133). Крім того, у зв'язку із захворюванням очей відповідач має необхідність оплачувати медичні обстеження та лікування. Відповідно до карти офтальмологічного хворого, відповідачу було постановлено діагноз міопія, деструкція скловидного тіла, шийний остеохондроз та рекомендовано постійний нагляд окуліста, курси терапії 2 рази в рік (а.с. 136-138). Також, згідно з висновком ТОВ "Меддіагностика", у відповідача було виявлено захворювання цервікалгія (а.с. 139). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду №3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1300,00 грн. щомісячно, оскільки позивачем не надано жодного доказу, які би підтверджували, що відповідач офіційно працевлаштований. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а посилання позивача на те, що відповідач працює неофіційно та має високий неофіційний заробіток, не доведено, а тому є припущенням. Крім того, позивачем в судовому засіданні наголошено на тому, що вона несе кожного місяця додаткові витрати на утримання дитини, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача додаткові витрати на розвиток дитини у розмірі 6100,00 грн. на місяць. Відповідно до ч. 1 ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналізуючи вказану норму Сімейного Кодексу України, слід зазначити, що розвиток здібностей дитини віднесений до додаткових витрат. Так, батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, однак дана вимога повинна заявлятися окремо від вимоги про стягнення аліментів, оскільки розмір аліментів та розмір додаткових витрат на дитину носить різне підґрунтя, та встановлюється у сумі на кожну заявлену вимогу окремо, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З приводу стягнення з відповідача неустойки за весь час прострочення сплати аліментів слід зазначити наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості зі сплати аліментів з вини особи, яка зобов'язана сплачувати їх за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом з тим, [PERSON] не зобов'язаний був сплачувати аліменти за рішенням суду, та такого рішення ухвалено не було, 31 жовтня 2014 року позивач звернулась до суду з даним позов вперше, у зв'язку з чим аліменти повинні бути стягнуті саме з 31.10.2014 року, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Водночас, як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, стягнення аліментів за минулий час можливе в тому разі, якщо позивачем доведено факт звернення до відповідача щодо одержання аліментів, але їх не отримання у зв'язку з ухиленням. Однак, доказів звернення [PERSON] до [PERSON] до матеріалів справи не додано. Також, слід зазначити, що квитанціями про перерахування коштів вбачається, що відповідач у період з серпня 2013 року по липень 2014 року систематично надавав позивачу грошові кошти, що в середньому становило 6000,00 грн. щомісячно (а.с. 147-170). Крім того, позивачем не визначена сума коштів, яку вона просить стягнути з відповідача за весь час прострочення сплати аліментів. Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували законність та обґрунтованість понесення нею цих витрат. Так, зокрема, відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, позивачем не надано до суду розрахунку розміру правової допомоги, який би відповідав вказаним положенням Закону, та не визначена сума коштів, яку вона просить стягнути. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню й остання відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь державного бюджету 243 грн. 60 коп. судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial