Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обгрунтування зазначив, що в період часу з 21.04.2011 року по 23.09.2014 року працював на ПАТ "Азовзагальмаш" після чого, його було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. За цей період йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, проте в день його звільнення з ним не було проведено повний та остаточний розрахунок. 03 жовтня 2014 року він вимушений був звернутися із письмовою заявою до відповідача з вимогою провести з ним повний та остаточний розрахунок по заробітній платі. Відповідач виплатив йому заборговану заробітну платню в повному обсязі лише 13 жовтня 2014 року в сумі 6742,39 грн. Оскільки в день його звільнення Відповідач не провів з ним розрахунок всіх сум, які йому належали до виплати, а сплатив їх лише 13.10.2014р., тому порушення його трудових прав на повний розрахунок при звільненні тривав з моменту звільнення з 23.09.2014р. по день проведення повного розрахунку - тобто по 13.10.2014р., у зв'язку із чим вважає, що повинен бути нарахований середній заробіток за весь вказаний період часу, який становить 2210,60 грн. Не проведення вчасного розрахунку вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, що спричиняє суттєві моральні страждання. Просив стягнути вказану заборгованість, а також моральну шкоду в сумі 5000 грн., яку обґрунтовував тим, що заробітна платня є його єдиним засобом для існування, а її невиплата змушує його докладати додаткові зусилля для організації свого особистого життя та існування. В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання представника не направив, будучи повідомленим про місце та час розгляду справи належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу в порядку ст. 224 ЦПК України на підставі доказів, що знаходяться у справі. Суд, вислухав позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] працював в ПАТ "Азовзагальмаш" з 21.04.2011р. по 23.09.2014 року згідно наказу №39і був звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП України. (а. с.6). Як вбачається із заяви від 03.10.2014 р. [PERSON] звернувся до генерального директора ПАТ "Азовзагальмаш" із проханням виплатити йому розрахункові при звільненні( а. с. 7). З довідки №238/636 від 13.10.2014 р. вбачається, що не виплачена заробітна плата [PERSON] станом на 13.10.2014 р. складає 6742,39 грн.. ( а.с. 8). В виписці до угоди №1142143 за період з 01.08.2014 р. по 29.10.2014 р. вбачається, що 13.10.2014 р. відповідач переказав [PERSON] на картковий рахунок заробітну плату при звільненні в сумі 6742,39 грн. (а.с.28). Відповідач в письмових запереченнях не спростовує обставин, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 13.10.2014р. в день виплати заробітної плати всім працівникам підприємства.(а.с.33). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З табелю обліку робочого часу та крафіку №8-1 вбачається, що позивач працював позмінно по 11,4 годин в третій бригаді, і 23.09.2014р. в день звільнення працював (а.с.42, 43-44). Таким чином з урахуванням наведеного, суд приходе до висновку, що остаточний розрахунок з позивачем проведено в порушення ст.116 КЗпП України. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач зазначив, що спору про розмір нарахованої зарплати у нього не має. Проте відповідачем обставин про відсутність його вини у невиплаті заробітної плати в письмових запереченнях не зазначено. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роз'яснено що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем надано довідку про доходи позивача та розмір середньо місячної зарплати №238/673 від 17.11.2014р. (а.с.35). Проте суд не приймає до уваги вказаний розмір середньо місячної зарплати оскільки вона не відповідає положенням Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова). Невірно проведений розрахунок і позивачем. Згідно п. 2, абз. б) п.4, п.5, п.8 Постанови, у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Компенсація за невикористану відпустку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З розрахункових листів позивача за серпень та вересень 2014р. (а.с.36) в розумінні положень Постанови (без врахування компенсації за невикористану відпустку) склала 5305,66 грн., відпрацьовано 262,2 години. Таким чином середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяця склала 20,24 грн. Як встановлено судом позивач працював змінами по 11,4 годин в третій бригаді. З графіку виходів вбачається, що робочими днями для позивача після звільнення були 25.09, 27.09, 29.09, 01.10, 03.10, 05.10, 07.10, 09.10, 11.10, 13.10 (2014р.). Як зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 січня 2014 р. у справі N 6-159цс13 моментом припинення правопорушення за ст. 117 КЗпП України, є день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач розрахувався з позивачем 13.10.2014р., то останнім днем нарахування середнього заробітку за вищезазначеним графіком відбувається 11.10.2014р. тобто 9 робочих днів по 11,4 годин, що загалом дорівнює 102,6 годин. Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 2076,62 грн. (20,24 грн.*102,6 годин =2076,62 грн.). Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги, що протягом майже місяця після звільнення позивач не отримував повний та остаточний розрахунок по заробітній платі, отже, в результаті порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, засади розумності і справедливості, суд вважає, що 300 грн. є достатньою сумою для компенсації завданої моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., від сплати якого за законом позивача звільнено.

Outcome: partial