Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом посилається на те, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року було частково задоволено його позовні вимоги до Державного навчального заколаду "Коломийський професійний ліцей сфери послуг", поновлено на роботі та стягнуто з відповідача на його користь 14695, 80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 306,93 грн. компенсації за час невикористаної відпустки та 1500 грн. моральної шкоди. 25.05.2015 року рішенням колегії суддів судової палати з розгляду уивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року залишено без змін. З зв"язку з тривалим розглядом справи виникла різниця у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 11 місяців в розмірі 24200 грн. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача в його користь вказану суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6800 грн. компенсації за весь період вимушеного прогулу з 30 серпня 2013 року по 25 червня 2015 року та 8500 грн. моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вини відповідача в тому, що справа розглядалася так довго немає. Крім того, вважає, що заявлена сума нічим не обґрунтована, жодних розрахунків позивачем не надано. Також вказала, що позивач працював два місяці в період травень-червень 2014 року та отримував заробітну плату, однак цього в позовній заяві не зазначив. Що стосується моральної шкоди вказала, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року вже було стягнуто моральну шкоду. Також пояснила, що відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, цей закон поширюється на працюючих осіб, яким заробітна плата нарахована, але не виплачується, а позивач не працював та йому заробітна плата не нараховувалася, тому підстави для стягнення 6800 грн. відсутні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач був поновлений на роботі і працював в період травень-червень 2014 року. Отримував заробітну плату. Просить суд в позові відмовити, оскільки їх вини у тому, що спір не вирішувався протягом тривалого часу не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.09.2011 року працював викладачем в ДНЗ "Коломийський професійний ліцей сфери послуг" на контрактній основі. Контракт було укладено з 01.09.2011 року по 01.09.2016 року. Наказом від 30.08.2013 року він був звільнений з роботи. Вважаючи своє звільнення незаконним, [PERSON] звернувся з позовом до суду і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року було частково задоволено його позовні вимоги до Державного навчального заколаду "Коломийський професійний ліцей сфери послуг", поновлено [PERSON] на роботі та стягнуто з відповідача на його користь 14695,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 306,93 грн. компенсації за час невикористаної відпустки та 1500 грн. моральної шкоди. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду уивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2014 року залишено без змін. У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як видно із дослідженого, Апеляційним судом Івано-Франківської області справа розглядалась 11 місяців не з вини [PERSON] Як вбачається з дослідженого судом рішення Коломийського міськрайонного суду від 16.04.2014 року (а.с.37), середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу виходить із середньоденного заробітку за два повні місяці роботи перед звільненням в сумі 104 грн. 97 коп. Однак відповідно до наказу від 25 квітня 2014 року (а.с.58), позивача було поновлено на роботі на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 16.04.2014 року. Наказом від 04 липня 2014 року (а.с.59), наказ від 25.04.2014 року скасовано. Відповідно до вищевказаних наказів та довідки про середню заробітну плату (а.с.61) судом встановлено, що [PERSON] в період травень-червень працював на посаді викладача ДНЗ «Коломийський ліцей сфери послуг». При цьому, його середньоденна заробітна плата становила за вказаний період 77 грн. 09 коп. А тому з відповідача на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 червня 2014 року по 25 травня 2015 року виходячи з середньоденної заробітної плати 77 грн. 09 коп. та кількості робочих днів-215- в розмірі 16574,35 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 6800 грн., то суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Однак як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був звільнений з посади та заробітна плата йому не нараховувалася, тому суд приходить до висновку, що права на компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати він не має. Також позивач зазнав моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях внаслідок порушення звичайного укладу життя, втрати коштів, приниження честі, гідності та ділової репутації. Однак, заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 8500 грн. суд вважає завищеним та оцінює її в 1000 гривень. Таким чином суд вважає, що відповідач зобовязаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду На підставі ст. 235 КЗпП України, 23 ЦК України та

Outcome: approved