Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач у справі, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на слідуючи обставини. [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Закінчивши школу у 2015 році позивач вступила до Запорізького Національного технічного університету Економіко-гуманітарний інститут на факультет економіки та управління в м.Запоріжжя, де навчається зараз та є студенткою контрактної (заочної) форми навчання, що підтверджується довідкою № 52-24/1977 від 20.10.2015 року наданою зазначеним учбовим закладом. Згідно умов договору № 03050901/321 про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою від 17.08.2015 року за навчання позивач щороку повинна сплачувати: за 1-й рік навчання - 5000 грн., за 2-й рік навчання 5200 грн., за 3-й рік навчання - 5400 грн., за 4-й рік навчання 5600 грн. Термін надання освітньої послуги з навчання складає 4 навчальних роки. В платі за навчання позивач отримує допомогу тільки від її мами, [PERSON], яка працює помічником вихователя в Томаківському ДНЗ «Казка», при цьому згідно довідки про доходи № 2767 від 03.11.2015 року, має середньомісячний дохід 1 858,66 грн., що є недостатнім для належної позивачу допомоги в навчанні, та крім неї, має на утриманні ще неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі, проте бажає продовжити навчання. Зважаючи на дуже складну і нестабільну економічну ситуацію в країні, низький ринок праці, не маючи досвіду роботи та фахової підготовки (освіти), позивач не має змоги працевлаштуватися аби утримувати себе, самостійно отримувати заробіток та сплачувати освітні послуги за договором № 03050901/321 від 17.08.2015. Відповідач проживає окремо. Має постійне місце роботи та стабільний дохід. На сьогоднішній день матеріальної допомоги на утримання позивача не надає. В її житті, навчанні, вихованні чи розвитку не приймає жодної участі. Зовсім не цікавиться її моральним та психологічним станом, дозвіллям та станом здоров'я, що ставить її в край скрутне і дещо безвихідне становище. Як позивачу відомо за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем відповідач в змозі надавати щомісячну матеріальну допомогу на її утримання та навчання. Стягнень з відповідача за виконавчими листами не проводиться, а тому він має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися. Згоди чи угоди між позивачем та відповідачем про добровільну сплату аліментів чи матеріальну підтримку (допомогу) не досягнуто. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала в повному об'ємі. Відповідач та його представник проти позову позивача заперечували, просили суд відмовити в позові, надавши свої письмові заперечення. В своєму запереченні відповідач посилається на таке. Позивач у справі на день подачі позову досягла повноліття та є студенткою заочного відділення Запорізького національного технічного університету Економіко-гуманітарного інституту, що підтверджується договором від 17.08.2015 року. Однак, обґрунтовуючи підстави свого позову, позивачка з незрозумілих для відповідача підстав виклала не правдиві та перекручені обставини, а саме: відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення. Посилання позивачки на те, що у відповідача відсутні будь-які стягнення за виконавчими листами із заробітної плати не говорить про те, що у нього відсутні на утриманні неповнолітні діти, про що достовірно відомо позивачці. Так, у відповідача на утриманні знаходиться дві неповнолітні доньки, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. З матір'ю неповнолітніх дітей відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Щомісячний дохід дружини відповідача становить в середньому 1200 грн., а відповідача - 5000 грн. Так, дійсно відповідач працює, однак, у зв'язку з тим, що працює він в м.Запоріжжі, він вимушений орендувати квартиру, вартість якої складає 1500 грн. на місяць та комунальні послуги, що дорівнює близько 2500 грн. Тобто, в середньому на кожного члена сім'ї відповідача, за відрахуванням оренди квартири, становить близько 950 грн., що менше ніж прожитковий мінімум. Окрім цього, молодша донька відповідача знаходиться на диспансерному обліку у кардіолога та потребує спеціального лікування й додаткових витрат. Позивачем не надано до суду доказів щодо обмеження її у працевлаштуванні і неможливості за станом здоров'я бути зайнятою на певних видах робіт. Напроти, відповідачу достовірно відомо, як і усім родичам та друзям, що позивачка працює не офіційно у магазині в [ADDRESS], має постійний дохід та приховує цей факт від суду. Посилання на ситуацію в країні та відсутність досвіду роботи - є лише припущенням та не підтверджено жодним доказом, що це є підставою для звільнення від роботи. У своєму позові, позивач посилається на те, що їй надає матеріальну допомогу лише мати, дохід якої становить в середньому 1850 грн. на місяць. Так, позивачка враховує той факт, що у матері є ще неповнолітній син від другого шлюбу, при цьому не вказала, що у батька - 2 неповнолітніх дітей. Однак, позивачка не зазначила в якому розмірі надається така допомога збоку матері та не зазначила, що у матері є чоловік, який працює зубним протезистом, та теж має достатній дохід й вони живуть у своєму будинку (не орендують житло). Окрім вказаного, відповідачу достовірно відомо, що позивачка проживає ні з матір'ю, а з бабусею за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зауважує на тому, що утримання батьками своїх неповнолітніх дітей є їх прямим обов'язком в силу закону. Проте, утримання батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, можливе лише за умови можливості в останніх надавати таку матеріальну допомогу. Окрім, стягнення аліментів, позивачка також просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання, з чим також відповідач не згоден, посилаючись на слідуюче. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24.12.2014 року у справі № 6-186ц14, відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів відповідно до ст.ст.199,200,201 Сімейного кодексу України. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. А тому, вимоги позивача про стягнення додаткових витрат безпідставні та необґрунтовані. На підставі вищенаведеного відповідач та його представник просять суд , у позові [PERSON] відмовити повністю. Допитані в якості свідків: [PERSON] та [PERSON], які підтвердили суду, що і позивача, відповідача знають, також підтвердили , що [PERSON] є донькою відповідача , [PERSON], та той факт, що позивач [PERSON] проживає з бабусею за адресою: [ADDRESS] а також те, що мати ніякої допомоги своїй дочці [PERSON] не надає. До того ж, свідкам відомо, що [PERSON] влітку працювала в кафе «[INFO]», а на даний час працює не офіційно у магазині ПП «[PERSON]». Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, представника відповідача, вважає, що у позові [PERSON] необхідно відмовити, посилаючись на наступне. В силу ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач у справі, [PERSON] є донькою відповідача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження [NUMBER], виданого відділом РАГС Томаківської райдержадміністрації, актовий запис №95. Відповідач має сім'ю у складі : дружини - [PERSON], [INFO], з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу та двох неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Щомісячний дохід дружини відповідача становить в середньому 1200 грн., а відповідача - 5000 грн. Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач дійсно працює, однак, у зв'язку з тим, що працює він в м.Запоріжжі, останній вимушений орендувати квартиру, вартість якої складає 1500 грн. на місяць та комунальні послуги, що дорівнює близько 2500 грн. Тобто, в середньому на кожного члена сім'ї відповідача, за відрахуванням оренди квартири, становить близько 950 грн., що менше ніж прожитковий мінімум. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а саме: копією договору оренди житла від 05.03.2015 року та копіями квитанцій про оплату за комунальні послуги. Крім того, молодша донька відповідача, [PERSON], [INFO] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-кардіолога та потребує спеціального лікування й додаткових витрат, що підтверджується відповіддю, наданою головним лікарем КЗ «Запорізький Центр Первинної Медико-Санітарної Допомоги №5». Як було встановлено в судовому засіданні, позивач на даний час працює не офіційно у магазині ПП «[PERSON]» та має постійний дохід, що також підтвердила сама позивач та свідки. Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України " якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стаття 200 СК України визначає, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, а саме стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки , сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При таких обставинах справи, на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей, крім того, молодша донька відповідача, [PERSON], [INFO] знаходиться на диспансерному обліку у кардіолога та потребує спеціального лікування й додаткових витрат, дохід на одного члена сім"ї відповідача нижчий ніж прожитковий мінімум для людини відповідного віку, а повнолітня дочка [PERSON] продовжує навчання, є працездатною особою, має можливість працювати та заробляти собі на життя, що знімає з батьків обов'язок з його утримання, тому, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Проаналізувавши встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеним, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України судові витрати по справі віднести зарахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed