Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача .В обґрунтування позовних вимог зазначила, що кооперативна квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], після смерті якої [INFO] року спадщину прийняв [PERSON]. 28 липня 2008 року [PERSON] одержав свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті [PERSON] [INFO] року спадщину, що складалась з квартири [ADDRESS], прийняла позивач. Право власності на спадкове майно визнавалось за рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 березня 2014року, і було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем 06 травня 2014року. Після прийняття спадщини позивач дізналась, що відповідач з 21 березня 2013 року зареєстрована у [ADDRESS] як піднаймач на підставі договору піднайму. Позивач вважає, що відповідач користується квартирою безпідставно і підлягає виселенню з підстав виконання пункту 5 договору піднайму жилого приміщення - звільнення приміщення за першою вимогою. Разом з цим позивач вважає, що договір піднайму припинився внаслідок смерті [PERSON] і набуття ним права власності на квартиру. Разом із зазначеним позивач вказала на підстави розірвання договору у зв'язку з систематичним невиконанням відповідачем вимоги щодо оплати комунальних послуг. Просила визнати договір піднайму без дати, підписаний [PERSON] та [PERSON], розірваним, визнати припиненим право користування [PERSON] жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника, вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заперечень на позов не надала, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідачу неодноразово надсилались виклики в судові засідання за адресою відповідно до її реєстрації : [ADDRESS] , які було повернуто на адресу суду з позначкою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за її відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу за відсутністю відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів судом встановлено наступне. Позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] відповідно до рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 березня 2014 року. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 травня 2014року (а.с.4 ). Квартирою [ADDRESS] з 21 березня 2012 року користується відповідач на підставі договору піднайму, який підписали [PERSON] та [PERSON], яка зареєстрована за місцем проживання (довідка ПП «Ромалекс» а.с.-6, договір-а.с.5) Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 774 ЦК України, до договору піднайму застосовуються положення про договір найму. Відповідно до стаття 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач зазначила в позові ,що [PERSON] прийняв спадщину у вигляді спірної квартири після смерті [PERSON] Із цього виходить,що [PERSON] не укладав договору найму із [PERSON] Суд вважає,що в такому разі у [PERSON] не було повноважень на укладення договору піднайму. Доказів ,які підтверджують ,що [PERSON] за життя мав право укладати договір піднайму спірної квартири з відповідачем,а саме: договір найму ,укладений між ним та [PERSON]не надано,як і доказів смерті [PERSON] Крім того,суд вважає ,що договір піднайму без дати, який підписали [PERSON] та [PERSON], не містить відомостей про предмет піднайму, а саме: яка квартира є об'єктом піднайму. Тобто ,якщо [PERSON] і мав повноваження на укладання даного договору ,то із нього виходить,що сторони не досягли згоди з істотної умови щодо предмету договору. За такими обставинами договір піднайму без дати, який [PERSON] та [PERSON], не можна визнати укладеним і, відповідно, не може бути розірвано договір ,який не укладено. З огляду на зазначене у задоволенні вимоги про розірвання договору піднайму слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлової квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України,які предбачають право власника використовувати житло для власного проживання,проживання членів сім"ї ,інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла,які проживають разом з ним у будинку(квартирі) ,що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Судом встановлено,що на даний час власником спірної квартири є позивач. Відповідач не є членом її сім"ї ,будь-яких договорів щодо користування квартирою між ними не укладалось. При таких обставинах , підстави для подальшого проживання відповідача в квартирі позивача відсутні. Приймаючи до уваги наявність у позивача права власності та той факт, що відповідач не є членом її сім'ї, позовні вимоги про припинення права користування квартирою та виселення підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial