Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що у лютому 2019 року у неї виникла потреба відвідати місто Вільнюс, Литва у ділових справах. При цьому з міста Запоріжжя до міста Києва вона планувала прибути вранці, оскільки виліт з аеропорту Бориспіль в напрямку м. Вільнюс о 09:25 год. 03.02.2019р. Обираючи вид перевезення та перевізника вона керувалася інформацією, що розміщена на офіційному веб-сайті AT Укрзалізниця (http://www.uz.gov.ua) у розділі « Розклад руху пасажирських поїздів», поїзд № 72 сполученням Запоріжжя - Киів мав відправитися з Запоріжжя 02.02.2019р. о 18 год. 20 хв. та прибути до м. Києва 03.02.2019р. о 05 год. 52 хв. Цей маршрут її влаштовував, а часу між прибуттям поїзду та закінченням реєстрації на рейс вистачало в повній мірі. Таким чином, 22.01.2019 року нею було придбано квиток на поїзд № 72 сполученням Запоріжжя - Київ для проїзду із міста Запоріжжя до міста Києва 02.02.2019 року, що підтверджується копією квитка. Послуги пасажирського перевезення за вищезазначеним маршрутом надає AT «Укрзалізниця». Суттєвою обставиною при придбанні квитка саме на цей поїзд був час його прибуття до м. Києва (03.02.2019р о 05год. 52 хв.), що дозволяло їй завчасно прибути до аеропорту Бориспіль на рейс PS177 Бориспіль, Київ - Вільнюс з часом відправлення 03.02.2019р. о 09 год. 25 хв., що підтверджується копією квитка. Саме вищезазначені обставини були визначальними фактором коли вона вирішила скористатися послугами відповідача та їхати саме цим поїздом. 03.02.2019 після 05год. 00 хв. провідник не будив пасажирів, і не попереджав, що поїзд йде з затримкою. При самостійному зверненні, провідник відповів, що поїзд запізнюється на годину. Її це дуже розхвилювало, та вона прийняла рішення їхати на таксі в Бориспіль. Далі їй повідомили, що орієнтовний час запізнення 2 години. Після ст. Миронівка - провідник запевнив що через максимум 50 хвилин поїзд прибуде в місце признячення. Таксі, вже чекало на залізничному вокзалі Києва. Але, після ст. Миронівка, хвилин через 20, поїзд зупинився, щоб пропустити інші поїзди, які рухались за графіком. Поїзд зупинився ще на цілу годину. Таким чином, поїзд запізнився на 3 години, що підтверджується довідкою, виданою вокзалом станції Київ - пасажирський. Якби провідник повідомила їй достовірну інформацію про запізнення поїду, вона змогла б викликати таксі зі ст. Миронівка та встигла б на свій важливий рейс. Таким чином майже вся подорож відбувалась в умовах, які не відповідають тим, на які вона розраховувала купуючи квиток на поїзд. Внаслідок зазначених подій вона прибула до Києва лише о 9 год. 00 хв., що на 3 год. 00 хв. перевищувало час планового прибуття поїзда № 72 . Про вищезгадані обставини та незадовільну якісь надання послуг вона повідомила Перевізника та просила відшкодувати завдані збитки. Листом від 21.02.2019 року Відповідач визнав факт запізнення поїзда з технічних причин, але посилаючись на те, що Правилами перевезень пасажирів не передбачено відповідальності перевізника у задоволенні її вимог було відмовило. Тобто, перевізником було допущено порушення власних зобов`язань за договором пасажирського перевезення, а відтак порушено і право позивача на належну якість обслуговування, якісне та своєчасне перевезення, безпечне і своєчасне доставления до місця призначення тощо. Враховуючи те, що тривалість послуги з перевезення встановлена в годинах, а прострочення виконання послуги відбулося на 3 години відповідач згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів» має сплатити пеню в розмірі 9,88 грн. (329,43 (вартість білету) х 3%) за кожну повну годину запізнення. Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача складає 29,64 грн. (розмір пені за кожну годину просрочення х кількість повних годин просрочення). У звязку із затримкою мого поїзда на три години, вона не встигла на рейс PS177 Бориспіль, Київ - Вільнюс, Литва з часом відправлення 03.02.2019 р. о 09 год. 25 хв. Після чого, нею було придбано новий авіаквиток Київ - Вільнюс з вилітом о 19 год. 25 хв. 03.02.2019 р. Вартість нового авіаквитка склала 4211 грн. Тому в безпосередньому прямому причинному зв`язку перебувають неправомірні дії відповідача, з негативними наслідками, що настали для неї. У зв`язку з затримкою поїзду № 72, через що вона фактично прибула до Києва на три години пізніше та понесла реальні збитки у в розмірі 4211 гри. Крім того, у звязку з затримкою поїзду, вона була вимушена викликати таксі від ж/д станції Київ-Пасажирський до аеропорту Бориспіль та понести додаткові витрати на проїзд у розмірі 450 грн. Вищезазначене грубе порушення перевізником умов договору перевезення завдало їй глибоких психічних та фізичних страждань, оскільки вона не мала будь-якої інформації про тривалість затримки, час прибуття поїзду до Києва та взагалі про можливість продовження подорожі, що призвело до значної психологічної виснаженості, а час подорожі та її умови в свою чергу також призвели і до фізичної виснаженості. Крім того, прибуття до міста Києва із значним запізненням, крім вищезгаданих наслідків, мало наслідком порушення звичайного життєвого ритму, зменшення часу, який вона планувала приділити своїм діловим зустрічам у Вільнюсі оскільки внаслідок фізичної тапсихічної виснаженості вона вимушена буля докладати додаткових зусиль задля відновлення власного фізичного та психологічного стану, при цьому постраждала її ділова репутація. Значне запізнення поїзду також призвело і до порушення стосунків із діловими партнерами через виникнення конфліктної ситуації пов`язаної із неможливістю реалізації того, що було заздалегідь заплановано на цей день (зустрічі з діловими партнерами по роботі, бізнесу, важливі переговори та ін.). Звертаючись до відповідача із листом про відшкодування завданих збитків вона сподівалася на те, що останній, усвідомлюючи свою вину у порушенні зобов`язань та глибину її фізичних та психічних страждань, відшкодує завдані збитки, але всупереч її сподіванням в задоволенні цих вимог було відмовлено, що тільки поглибило ті психічні страждання які вона отримала внаслідок вищезгаданого істотного порушення перевізником своїх зобов`язань. Більш того, сама по собі необхідність звернення до суду за захистом своїх прав також має наслідком душевні переживання, які безумовно негативно вливають на її фізичний та психічний стан. Розмір моральної шкоди, яку завдано їй протиправними діями відповідача виходячи вищезазначеної глибини та тривалості її психічних та фізичних страждань, критеріїв розумності та справедливості вона оцінює в суму 10 000 грн. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач [PERSON] просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03680, м.Київ, вул. Тверська, буд. 5) на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4 661,00 грн. (чотири тисячі шістсот шістдесят одну грн. 00 коп.), моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), пеню у розмірі 29,64грн. (двадцять дев`ять грн. 64 коп.), усього в розмірі 14 690,64 (чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто грн. 64 коп.); понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч грн. 00коп.) грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 20.05.2019 року на 09 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 04.11.2019 року на 10 год. 30 хв. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача АТ "Українська залізниця" в судові засідання, призначені на 19.08.19 р., 04.11.19 р. не з`явився про причину неявки суд не повідомив. В підготовчому судовому засіданні 20.05.19 р. був присутній, відзив на позовну заяв не надав. Суд заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у лютому 2019 року планувала відвідати місто Вільнюс, Литва. Для цього їй було необхідно прибути з міста Запоріжжя до міста Києва вранці, оскільки виліт з аеропорту Бориспіль в напрямку м. Вільнюс о 09:25 год. 03.02.2019 р. З інформації, що розміщена на офіційному веб-сайті AT Укрзалізниця (http://www.uz.gov.ua), яке надає послугу пасажирського перевезення, у розділі « Розклад руху пасажирських поїздів», вона дізналась, що поїзд № 72 сполученням Запоріжжя - Киів мав відправитися з Запоріжжя 02.02.2019 р. о 18 год. 20 хв. та прибути до м. Києва 03.02.2019р. о 05 год. 52 хв. В зв`язку з цим, 22.01.2019 року [PERSON] було придбано квиток на поїзд № 72 сполученням Запоріжжя - Киів для проїзду із міста Запоріжжя до міста Києва 02.02.2019 року. В квитку було зазначено, що поїзд прибуває а до м. Києва 03.02.2019 р. о 05год. 52 хв. Час прибуття поїзда до міста Києва дозволяв позивачці завчасно прибути до аеропорту Бориспіль на рейс PS177 Бориспіль, Київ - Вільнюс з часом відправлення 03.02.2019р. о 09 год. 25 хв. Поїзд на якому позивачка прямувала до м. Київ запізнився на 3 години. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами вивченим та оголошеними в судовому засіданні: листом AT «Укрзалізниця» від 21.02.2019 р.; довідкою вокзалу ст. Киіїв-пасажирський від 03.02.2019р; квитком 000B3F39-CDD6-3068-0001; квитком на рейс PS 177; електронним квитком на рейс PS 183. Відповідно до ст. 910 Цивільного кодексу України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд. Укладення договору перевезення пасажира підтверджується видачею квитка, форма якого встановлюється відповідно до транспортних кодексів (статутів). Згідно до ч. 2 ст. 910 ЦК України укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до п.1 ч.1 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Статтею 8 Закону України «Про залізничний транспорт» також передбачено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізниць та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до п. 2. Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1997 p. N 252 обслуговування громадян залізничним транспортом регулюється Законами України «Про транспорт», «Про залізничний транспорт», «Про підприємництво», «Про захист прав споживачів», «Про підприємства в Україні», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», іншими актами законодавства, а також цим Порядком. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про транспорт» підприємства транспорту зобов`язані забезпечувати: -потреби громадян, підприємств і організацій у перевезеннях; обслуговування пасажирів під час довготривалих перевезень доброякісною питною водою, харчуванням, можливість задоволення інших біологічних потреб; -якісне і своєчасне перевезення пасажирів, вантажів, багажу, пошти; -виконання державних завдань (контрактів) щодо забезпечення потреб оборони і безпеки України; -безпеку перевезень; безпечні умови перевезень; -запобігання аваріям і нещасним випадкам, усунення причин виробничого травматизму; -охорону навколишнього природного середовища від шкідливого впливу транспорту; права на пільги громадян щодо користування транспортом. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» також передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб серед іншого мають право на належну якість продукції та обслуговування;відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; Пунктом 37.1. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що затверджені наказом Міністерства транспорту та звязку України від 27.12.2006 p. N 1196 передбачено, що пасажир має право безпечне і своєчасне перевезення до місця призначення, указаного в проїзному документі, та належне обслуговування під час перевезення. Виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства та наданих позивачкою доказів, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем АТ "Українська залізниця" зобов`язання за договором перевезення пасажирів, внаслідок позивачу було заподіяно майнову шкоду у розмірі 4 211,00 грн. (вартість авіаквитка). Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження витрат на послуги таксі в розмірі 450 грн., тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до п 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Враховуючи те, що тривалість послуги з перевезення встановлена в годинах, а прострочення виконання послуги відбулося на 3 години, відповідач AT «Укрзалізниця» має сплатити на користь [PERSON] пеню в розмірі 9,88 грн. (329,43 (вартість білету) х 3%) за кожну повну годину запізнення. Загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача складає 29,64 грн. (розмір пені за кожну годину прострочення х кількість повних годин прострочення). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому згідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При цьому згідно до п. 15 ч.1 ст. 1 цього ж Закону недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Під продукцією в розумінні п. 16 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» розуміється будь-які виріб (товар),, робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Таким чином, споживач (пасажир) права якого порушені при наданні послуг перевезення має беззаперечне право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки перевізника яка полягає у істотному та грубому порушенні прав пасажира та допущенні істотних порушень договору перевезення пасажира. Відповідно до п.-п. 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань позивача, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача AT «Укрзалізниця» моральну шкоду в розмірі 6000 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. П. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; У п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України вбачається , що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Нормою ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем [PERSON] надано суду: договір про надання правової допомоги № 25/03, укладений 25.03.2019 року між [PERSON] та адвокатом Шурубурою Євгеном Сергійовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП № 001362 від 31.07.2017 року), предметом якого є надання правової допомоги та представництво клієнта в судах; ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 106604 від 25.03.2019 року; квитанцію серії № 52 від 25.03.2019 року на суму 5000,00грн. з призначенням платежу «послуга з професійної правничої допомоги». Оцінивши надані позивачем до позовної заяви докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надана послуг); часом витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому вище вказана сума у загальному розмірі 5000,00 грн., яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача [PERSON] .. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial