Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Межівського районного суду з позовом до Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа відділ Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання права на земельну частку (пай) та видання сертифікату на право на земельну частку (пай). В обґрунтування цього зазначила, що з 01 квітня 1990 року по 02 вересня 1996 року працювала в колгоспі "Правда", який був реорганізований в АТ "Нива" Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. 30 листопада 1994 року був зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю членів АТ "Нива", її було включено до списиків, проте через необізнаність в цьому вона не зверталася для отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). Про порушене право дізналася після звернення у 2014 році до селищної ради та відділу Держземагенства у Межівському районі. Просить суд поновити строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) та видання сертифікату на право на земельну частку (пай), визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром, визначеним для членів АТ "Нива" Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, вартість нормативної грошової оцінки якої станом на 26 грудня 2014 року складає 147 201 гривню, зобов'язати Межівську районну державну адміністрацію видати сертифікат на право на земельну частку (пай) та зобов'язати Демуринську селищну раду Межівського району Дніпропетровської області виділити їй земельну частку (пай) в зазначеному розмірі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Відповідач Демуринська селищна рада в особі селищного голови Загорулько К.І. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представники відповідача Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та третьої особи проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим виконкомом Булавинської селищної ради м. Єнакієве Донецької області 14 жовтня 2011 року, підтверджується, що позивачка [PERSON] до шлюбу мала прізвище [PERSON]. Дійсно, Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП Мж №002 підтверджується, що його видано 30 листопада 1994 року аграрно-виробничому товариству АТ "Нива" с. Володимирівка, Межівського району, Дніпропетровської області Демуриньскою селищною радою народних депутатів Межівського району Дніпропетровської області. Додатком до Державного акту ДП Мж №002 - списком громадян - членів КСП підтверджується, що під №119 до списку включено [PERSON] Трудовою книжкою [NUMBER], виданою 02 липня 1984 року, підтверджується, що [PERSON] працювала з 01 квітня 1990 року по 02 вересня 1996 року в колгоспі "Правда" (АТ "Нива). Довідкою відділу Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області №3271 від 26 грудня 2014 року підтверджується, що [PERSON] внесена до списку громадян - членів АВТ АТ "Нива" с. Володимирівка, Межівського району під порядковим номером 119, який додається до вказаного вище Державного акту на право колективної власності на землю. Довідкою відділу Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області №159 від 22 січня 2015 року підтверджується, що [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Ч.3 ст.1 - право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наведених норм законодавства вбачається, що право особи на земельну частку (пай) повинно підтверджуватися відповідним сертифікатом або встановлюватися рішенням суду. Через вчасне неотримання сертифікату і не підтвердження відповідного права, позивач звернувся до суду з цим позовом і серед іншого просить поновити йому строк позовної давності, аргументуючи це тим, що про порушення свого права дізнався лише у 2014 році під час звернення до відділу Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вирішуючи питання про поновлення строку позовної давності, суд, досліджуючи поважність причини його пропуску, виходить з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача для вчасного звернення до суду. За думкою суду, позивач належних доказів такої поважності не надав. Слід зазначити про те, що і в ст.71 ЦК УРСР (в ред.1963 року), і ст.257 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Державний акт на право колективної власності на землю АТ "Нива" с. Володимирівка, Межівського району, Дніпропетровської області серії ДП МЖ №002 видано 30 листопада 1994 року. Причиною пропуску строку позовної давності позивачка зазначила те, що про своє можливе право на земельну частку (пай) дізналася лише у 2014 році в смт. Межова при звертанні до відділу Держкомзему, але ця інформація спростовується. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка 13 листопада 2001 року, маючи на той час прізвище [PERSON], зверталася до суду з позовом до Межівської районної державної адміністрації, заявляючи вимогу про зобов'язання відповідача видати їй сертифікат на земельну частку (пай). 25 грудня 2001 року Межівським районним судом Дніпропетровської області було винесено ухвалу про припинення справи у зв'язку з відмовою позивачкою від позову, що підтверджується власноручно написаною заявою від 25.12.2001 року та ухвалою суду від цього числа, які залучені за клопотанням представника відповідача. Суд не приймає рішення в порядку п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України про закриття справи, оскільки позивачка заявила вимоги ще й до іншого відповідача, які різняться з тими, по якій справу закрито. Таким чином встановлено, що позивачці ще у 2001 році було відомо про те, що вона мала право на отримання земельної частки (паю). Судом враховано позицію представників відповідача Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Москаленка І.Л. та третьої особи відділу Держземагенства у Межівському районі Дніпропетровської області Руденко Н.В., які наполягали на відмову в задоволенні позовних вимог через пропуск позивачкою строку позовної давності, що узгоджується з приписами ч.3 ст.267 ЦК України, за якими позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Ч.4 ст.267 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що позивачці відмовлено в поновленні пропущеного строку позовної давності, вирішувати інші питання, заявлені нею, є недоцільним.

Outcome: dismissed