Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення його на посаді. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що його звільнення з посади в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Городецьке» Інституту сільського господарства полісся Національної академії аграрних наук України» проведено з грубими та істотними порушеннями вимог чинного трудового законодавства, а саме: у період перебування на лікарняному, при цьому ні наказу про звільнення, ні трудової книжки йому не видали, розрахункові не провели. Просив задовольнити позов, поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України до призначення директора у встановленому порядку. Дана позовна заява надійшла до суду 22.07.2021 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. 31.08.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, просить залучити до участі в справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся НААН України та направити справу за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 02.09.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, просить позов задовольнити, у задоволенні клопотань представника відповідача про залучення третьої особи та направлення справи за підсудністю відмовити. 10.09.2021 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалами Володимирецького районного суду Рівненської області від 06.09.2021 року відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача адвоката Ліщишина І.В. про залучення до участі в справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся НААН України та про передачу цивільної справи за позовом [PERSON] до Національної академії аграрних наук України про поновлення на посаді до Печерського районного суду м.Києва. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення по їх суті. Вважають звільнення [PERSON] незаконним, оскільки звільнення є повністю безпідставним, позивачу не відомо факту здійснення дисциплінарного провадження щодо нього та не витребувано у нього пояснення щодо порушень; звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності, а подія, з якою, за умовами наказу про прийняття його на посаду, пов`язано закінчення строку його дії - заміщення посади директора, фактично не настала, оскільки конкурс на заміщення посади директора не оголошувався, тому у відповідача були відсутні законні підстави для звільнення [PERSON] з посади. Відповідач не вручив [PERSON] копію наказу про звільнення в день звільнення; не видав трудової книжки; в день звільнення з ним не проведено остаточного розрахунку; а відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. На підстав викладеного просять поновити позивача на посаді виконувача обов`язки директора виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України до призначення директора у встановленому порядку. Представник відповідача - Національної академії аграрних наук України адвокат Ліщишин І.В. в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що таке звільнення є виключною компетенцією академії. При звільненні було дотримано вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази та обставини справи, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що згідно наказу президента Національної академії аграрних наук України № 31-к від 09.02.2021року, [PERSON] звільнено з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Городецьке» Інституту сільського господарства полісся Національної академії аграрних наук України» з 13 лютого 2021 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України. Підстава контракт від 14.02.2019 р. З 19.03.2021 року наказом президента Національної академії аграрних наук України №111-к від 19.03.2021року [PERSON] призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Городецьке» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України», до призначення директора у встановленому законом порядку. На підставі наказу в.о. президента Національної академії аграрних наук України № 213-к від 02.06.2021року, призначено [PERSON] виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Городецьке» Інституту сільського господарства полісся Національної академії аграрних наук України» з 2 червня 2021 року до призначення директора у встановленому законом порядку. При цьому, наказ про звільнення [PERSON] від обов`язків в.о.директора підприємства відсутній, такий наказ не надано на адвокатський запит представника позивача, також не надано його і суду. Як зазначено у Відомостях Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Державного підприємства «Дослідне господарство «Городецьке» Інституту сільського господарства полісся Національної академії аграрних наук України» з 02.06.2021 року є [PERSON] . Згідно з листками непрацездатності, серії АЛГ №278641 та серії АЛГ №345193 [PERSON] з 01.06.2021 року по 29.06.2021 року включно перебував на лікарняному. Як зазначено в пункті 7.5 Статуті Державного підприємства «Дослідне господарство «Городецьке» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України», директор підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї президентом Академії, відповідно до діючого законодавства. Контракт з директором Підприємства укладається з Національною академією аграрних наук України в особі її Президента. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Положеннями цього Закону передбачено, що наймання на роботу керівника підприємства, установи та організації (надалі підприємство), що є у державній власності, здійснюється шляхом укладення з ним контракту. У відповідності до норм цього Закону постановою Кабінету Міністрів України № 777 від 03 вересня 2008 року затверджено Порядок проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки(далі Порядок). Згідно пункту 3 Порядку для проведення конкурсного відбору керівників підприємств, крім керівників особливо важливих для економіки підприємств, суб`єкт управління утворює постійно діючу комісію або комісії для конкурсного відбору керівників окремих підприємств. За частиною 4 пункту 18 Порядку (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення комісії (а у випадках, визначених абзацами другим і п`ятим цього пункту, - рішення Кабінету Міністрів України) є підставою для укладення контракту між суб`єктом управління (господарською структурою) та переможцем конкурсного відбору. Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з часу призначення [PERSON] виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Городецьке» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України» до призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку, між сторонами укладено строковий трудовий договір, строк дії якого встановлено з 19 березня 2021 року (тобто з часу призначення), і до вирішення питання призначення керівником підприємства відповідно до вимог законодавства на конкурсній основі. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами наявні строкові трудові правовідносини і спір підлягає вирішенню на підставі правових норм, що регулюють умови трудового договору. Такі висновки у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно зі статтею 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Оскільки закінчення строку дії строкового договору, укладеного між позивачем та відповідачем було обумовлено саме настанням певної події - заміщенням посади директора за результатами конкурсного відбору, яка, як встановив суд, не настала, тому строк дії контракту із позивачем не закінчився, а отже у відповідача не було правових підстав для звільнення [PERSON] . Інших передбачених законом підстав для розірвання трудового договору з [PERSON] , в т.ч. підстав, передбачених ст.ст.36, 40, 41 КЗпП України, судом не встановлено. Крім того, позивача було звільнено у період його непрацездатності, що суперечить вимогам чинного законодавства. Так, згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 4 вересня 2019 року №6-р(II)/2019 у справі №3-425/2018 (6960/18) за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП. Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Водночас Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Зрештою Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України. У пункті 17 постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, трудове законодавство не тільки містить перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. З наданих суду письмових доказів, зокрема листків непрацездатності серії АЛГ №278641 та серії АЛГ №345193 вбачається, що [PERSON] з 01.06.2021 року по 29.06.2021 року включно хворів та перебував на лікуванні. Враховуючи, що позивача звільнено у період тимчасової непрацездатності, вказане свідчить про порушення вимог частини третьої статті 40 КЗпП. Про незаконний характер звільнення, на думку суду, свідчить також порушення власником встановленого порядку звільнення, зокрема відсутність належно оформленого наказу про звільнення із зазначенням причин та підстави; а також та обставина, що ні 30.06.2021 року (в перший робочий день після одужання), ні на час розгляду справи судом [PERSON] , незважаючи на його звернення, не вручено копії наказу, належно оформленої трудової книжки, не проведено розрахунку. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства, однак таких доказів відповідачем не надано. Відповідно до ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з посади, проведено з істотним порушенням встановленого порядку, а тому позивача слід поновити на посаді. При цьому, поновлення позивача не порушує дискрецію відповідача щодо укладення або розірвання контракту з керівником державного підприємства, оскільки реалізація виключних (дискреційних) повноважень не може здійснюватись з порушенням вимог чинного законодавства. Рішення в частині поновлення позивача на посаді, підлягає негайному виконанню, як це передбачено ч.7 ст.235 КЗпП України. На підставі наведеного,

Outcome: approved