Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] в квітні 2016 року пред"явила позов в суд до відповідача і просить виселити [PERSON], [INFO], із квартири, [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та зняття з місця реєстрації. Позивач в позовній заяві посилається на ті обставини, що вона є квартиронаймачем житлової квартири, що знаходиться по [ADDRESS]. Окрім неї в даній квартирі проживає та прописаний її колишній чоловік, [PERSON], оскільки 20 вересня 2011 року рішенням Галицького районного суду було шлюб їхній розірвано. Намагаючись зберегти сім"ю вони і надалі, тобто після розірвання шлюбу проживали разом. Однак, відповідач веде себе аморально, часто вживає спиртні напитки після чого вчиняє сварку та бійку, обзиває її нецензурними словами, вдається до фізичної розправи відносно неї. Вона неодноразово зверталась із заявами до правоохоронних органів для вжиття методів впливу щодо відповідача, однак останній став ще жорстокішим. [PERSON] порушуючи систематично правила співжиття, робить проживання з ним в одній квартирі неможливим, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Просить позов задовольнити, при цьому подала письмову заяву в якій вказує, щоб розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, був повідомлений про час та місце судового засідання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши доводи позивача [PERSON] та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обгрунтована і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач є квартиронаймачем житлової квартири, що знаходиться по [ADDRESS] Відповідач є колишнім чоловіком позивача [PERSON] Відповідач влаштовував і влаштовує в сім"є сварки, скандали, застосовує фізичну силу до позивача. Внаслідок такої його поведінки [PERSON] неодноразово зверталась із заявами до правоохоронних органів для вжиття методів впливу щодо відповідача. Заходи впливу, які застосовувалися до нього з приводу його негативної поведінки, виявились безрезультатними. Так, з копій листів Галицького районного відділу внутрішніх справ вбачається, що за вчинення насильства в сім"ї відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України, якщо члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним, систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню осіб на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. Надані на підтвердження заявлених позовних вимог відповіді листів Галицького районного відділу внутрішніх справ є належними доказами по справі, оскільки містять дані про протиправну поведінку відповідача, що робить неможливим для інших проживання з ними в будинку. За наведених вище обставин і доказів суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. На підставі ст. 116 Житлового кодексу України,

Outcome: approved