Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.11.2010 року, що утворилася станом на 31.12.2016 року, загальною сумою 26755 грн. 44 коп. На обгрунтування вимог у заяві зазначено, що на підставі вказаного договору відповідач отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком кредитний договір за умовами якого Банк також має право в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт, а також збільшити відсоткову ставку. Проте, взятих на себе зобов"язань по поверненню кредитних коштів, відсотків, комісії, а у випадку порушення договору сплаті пені та штрафів, не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю Сафір Ф.О. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує (а.с.2). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково. При цьому вказала, що Банк у розрахунку заборгованості не розмежував розмір комісії та пені, які за своєю правовою сутністю є різними, тому як перша входить до сукупної вартості кредиту, а друга - штрафна санкція за неналежне виконання зобов"язання, отже не довів вимоги в цій частині, що є підставою для відмови. Крім того, з посиланням на ч.3 ст.551 ЦК України, просить зменшити розмір неустойки - суму штрафів (фіксованої частини та процентної складової), оскільки неналежне виконання договору було обумовлено винятковими обставинами, як то безробіттям, тривалістю хвороби її та чоловіка-інваліда, що потребувало суттєвих матеріальних затрат на лікування, а також утриманням двох неповнолітніх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке. За приписами статей 10, 60 ЦПК України обов"язок доказування і подання доказів покладено на сторони. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи. У статті 11 ЦПК України закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із матеріалів справи вбачається, що 15.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір б/н за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості, з правом Банка змінювати (збільшити або зменшити) кредитний ліміт (а.с.8-38). Проте, взятих на себе зобов"язань по поверненню коштів, сплаті відсотків у строки та в порядку, встановлених кредитним договором, а у випадку порушення зазначеної угоди - штрафних санкцій, належним чином не виконував внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість. Виходячи із позовних вимог і представленого розрахунку загальна сума заборгованості, що утворилася станом на 31.12.2016 року, становить 26755 грн. 44 коп. (а.с.5-7). Проте, суд не може погодитись в повній мірі з розміром цієї заборгованості виходячи із такого. Згідно поданого розрахунку пеня і комісія визначені сумарно загальною сумою 3176,49 грн. Жодного доказу, який би надавав можливість самостійно конкретизувати кожне із цих нарахувань та перевірити їх достовірність суду не представлено. Оскільки комісія є складовою частиною основного зобов"язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пеня є штрафною санкцією за порушення виконання зобов"язання, то, на переконання суду, вони не можуть нараховуватися разом, тому як за своєю правовою сутністю є різними. Як вже зазначалось вище суд розглядає спір в межах вимог і на підставі наданих сторонами доказів та не повинен становитися на бік жодної із сторін. Тому не надання доказів позивачем в частині окремого розрахунку комісії та пені є підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині. Крім того, неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, на переконання суду, було обумовлено поважними причинами, як то безробіттям, хворобою боржника та чоловіка-інваліда, необхідності утримання двох неповнолітніх дітей, загально відомого факту погіршення рівня життя людей в Україні. На підтвердження цих обставин відповідачем надані належні докази, а тому, з урахуванням припису ч.3 ст.551 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру неустойки у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) до 300 грн. (100 грн. фіксованої частини та 200 грн. процентної складової) З огляду на викладене з відповідача підлягає стягненню 1913,82 грн. заборгованості за кредитом, 19914,87 грн. - проценти за користування кредитом та 300 грн. штрафу, всього 22128 грн. 69 коп. А також, з урахуванням положень ст.88 ЦПК щодо пропорційності судових витрат до розміру задоволених позовних вимог, 1323 грн. 31 коп. в рахунок повернення судового збору.

Outcome: partial