Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить суд постановити рішення яким визнати недійсним договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем від 20.07.2012 року, зареєстрованим в Управлінні Держкомзему у Бродівському районі 04.10.2012 року за № 462038044003300., зобов'язати відповідача повернути її земельну ділянку загальною площею 1,0196 га. розташовану на території Батьківської сільської ради Бродівського району Львівської області, що належить її на праві приватної власності згідно державного акта серії ЛВ № 045372 від « 04» жовтня 2004 року, зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010444800812, скасувати державну реєстрацію договору оренди землі укладеного між позивачем та відповідачем від 20.07.2012р. зареєстрованим в Управлінні Держкомзему у Бродівському районі від 04.10.2012р. за № 462038044003300 та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору на її користь. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до рішення Батьківської селищної ради № 6 від «24» березня 1995 р. її надано у власність земельну ділянку, розташовану на території Батьківської сільської ради Львівської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю ЛВ № 045372 від « 04» жовтня 2004 року. 20.07.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, зі змісту договору якого вбачається, що він не містить істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі". Взагалі сам договір не відповідає типовій формі договору оренди землі затвердженій постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004 зі змінами та доповненнями затвердженими Постановами Кабінету Міністрів України № 1724 від 13.12.2006 року та №780 від 03.09.2008 року. При отриманні примірника договору після державної реєстрації, нею було виявлено, що в договорі відсутні істотні умови, а саме: не зазначений порядок внесення орендної плати, не вказано чи вона сплачується з урахуванням чи без урахування індексації; не вказані умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, у акті прийому - передачі земельної ділянки, не вказаний договір оренди, за яким передавалася земельна ділянка та дата, коли вона передавалася. Покликаючись на ст. 15 Закону України "Про оренду землі", позивач вказує, що є всі підстави для визнання договору оренди землі недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє згідно довіреності від 29.10.2014р.) позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач ТЗОВ «Грейн Ленд Україна» явку свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Від відповідача не надходило до суду жодного заперечення проти пред?явленого [PERSON] позову, а також не подано ТЗОВ «Грейн Ленд Україна» заяви про розгляд справи з їх участю, чи без такої. У зв?язку із неявкою відповідача у судове засідання, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини по справі, перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ЛВ № 045372 від « 04» жовтня 2004 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,6547га. 20.07.2012 року між [PERSON] та ТЗОВ «Грейн Ленд Україна» було укладено договір оренди земельної ділянки. Згідно п. 6 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом України «Про оренду землі». Згідно із положеннями Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною 2 ст. 15 зазначеного Закону встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Як встановлено судом, оспорюваний договір оренди не містить однієї із істотних умов договору, а саме: не зазначено чи підлгяає орендна плата індексації (п. 10 Договору), а також не зазначено форми сплати орендної плати та порядку її внесення. Оскільки в спірному договорі оренди землі відсутня одна із істотних умов договору оренди землі, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", то такий договір, відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 216 ЦК України, при визнанні договору оренди землі недійсним необхідно застосувати двосторонню реституцію, відповідно до якої кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, відповідач зобов?язаний повернути позивачеві отриману в оренду земельну ділянку. Орендна плата, яку мав би отримати позивач за вищевказаним договором оренди землі, поверненню позивачеві не підлягає, оскільки судом не здобуто доказів щодо одержання позивачем від відповідача такої орендної плати. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження отримання такої плати. Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в повному об'ємі. На підставі наведеного,

Outcome: approved