Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся керівник Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межівської селищної ради Дніпропетровської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" в особі структурного підрозділу "Бахмутська дистанція захисних лісонасаджень" з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням у сфері охорони навколишнього природного середовища. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період часу з 08.50 години по 11.00 годин 16.03.2020 року [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел, з метою подальшого використання у власних цілях, здійснив незаконну порубку 6 сироростучих (живих) дерев породи «ясень», відділивши стовбури дерев від коріння: діаметром - 31 см, 32 см, 34 см, 33 см, 39 см та 39 см. Своїми протиправними діями відповідач спричинив державі в особі структурного підрозділу «Бахмутська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 42 533 грн. 70 коп., яка є істотною і розрахована відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 246 КК України як незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду. Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, який не оскаржувався та набрав законної сили. В рамках зазначеного вище кримінального провадження цивільний позов не заявлявся. Таким чином самовільною порубкою лісу спричинена [PERSON] невідшкодована шкода складає 42533,70 гривень. Вимоги позивача спрямовані на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні суспільного значимого питання законності використання об`єктів відтворення лісів як складової частини заходів з охорони навколишнього природного середовища, яке здійснюється з порушення вимог чинного законодавства, тому мається на меті захист інтересів держави щодо стягнення шкоди порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок незаконного незаконної порубки дерев. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Межівської селищної ради заподіяну шкоду, спричинену державі в розмірі 42533,70 гривень. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Межівської селищної ради Дніпропетровської області надав клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області підтримують у повному обсязі. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені. Поважність причини до суду не надано. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. У відповідності до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у роз`ясненнях «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» за № 025/744 від 27.06.2001 (із змінами та поповненнями) визначено, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Згідно вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/347/20 від 05 травня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. З вказаного вироку також вбачається, що питання щодо відшкодування спричиненої навколишньому природному середовищу шкоди судом не вирішено. Відповідно до ч.6 ст.82 КК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 40 Закону України «Про рослинний світ» передбачено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у: самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу. Статтею 13 Конституції України передбачено, що природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Згідно ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст.38 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах. Відповідно до ст.1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Відповідно до ст.3 ЛК України ліси України є національним багатством і підлягають державному обліку та охороні. Ліси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Згідно ст.65 Лісового кодексу України використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання. За ч.1 ст.69 цього Кодексу спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, ідо видається безоплатно. Пунктом 1 ч.2 ст.105 ЛК України визначено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, основними принципами охорони навколишнього природного середовища є компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Ст.40 - використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» №17 від 10.12.2004 року визначено, що порубка дерев і чагарників визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; здійснена до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, природні ресурси, які відповідно до Конституції України та інших законодавчих актів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, права власника (володіння, користування, розпоряджання) щодо яких, від імені Українського народу, здійснюють органи місцевого самоврядування, як юридичні особи, є майном певної територіальної громади (в даному випадку Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області). Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ст.13 Конституції України). Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст.145 Конституції України). Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Таким чином, шкода, завдана внаслідок порушення законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів як складової частини заходів з охорони навколишнього природного середовища, повинна бути відшкодована відповідній місцевій раді за місцем завдання шкоди. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 17 від 10.12.2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» у справах про лісопорушення розмір шкоди обчислюється за відповідними таксами. Згідно висновку експерта №19/104-10/3-71 від 06 квітня 2020 року [PERSON] внаслідок пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення рості під час незаконного знищення дерев у лісосмузі спричинив збитки на суму 42533,70 гривень. Згідно зі статтею 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved