Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. Шлюб зареєстрований 20 лютого 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, складено відповідний актовий запис за № 83. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Сім'я з відповідачем не склалась через зловживання відповідачем спиртних напоїв. Намагання зберегти сім'ю ні до чого не призвели. Як наслідок сімейні стосунки припинені. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив надати час для примирення, виявив бажання відновити стосунки з жінкою. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2015 року, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, складено відповідний актовий запис за № 83. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. З урахуванням викладеного, суд 09 листопада 2016 року надав подружжю строк на примирення терміном два місяці, за спливом якого позивачка [PERSON] не відмовилась від позовних вимог, а відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідолявся належним чином. Враховуючи те, що примирення подружжя протягом призначеного судом строку не відбулося, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не аргументував можливості збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з "Савчиць" на " Лісовицька". З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачка просила суд після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на «Савчиць». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність після розірвання шлюбу зміни прізвища позивачці. На підставі наведеного, повно та всебічно з'ясовувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, здійснивши заходи до примирення подружжя, суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.

Outcome: approved