Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У грудні 2020 року представник позивача ТОВ "ІПК"Полтавазернопродукт" Козловський В.А. звернувся до суду із позовом про: - визнання недійсним договору оренди землі б/н від 24.04.2018, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Райземінвест-2017"; - скасування рішення державного реєстратора Харківецької сільської ради Полтавської області Барановського Сергія Івановича, індексний номер: 42569737 від 16.08.2018 про проведену державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017» з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю«Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:001:0018. Також просив судові витрати по справі стягнути з відповідачів пропорційно. В обґрунтування позову зазначено, що 17.09.2013 між ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" та [PERSON] укладено договір оренди землі б/н, за яким орендодавець передав орендарю для вирощування сільськогосподарської продукції у строкове платне користування строком на 5 років земельну ділянку площею 4,6721 га кадастровий номер 5324583200:00:001:0018. Право оренди за даним договором зареєстроване 13.06.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Полтавської області Маньківським І.І. (індексний номер рішення: 13742351 від 13.06.2014). У подальшому, 27.07.2017 року між сторонами договору оренди укладено додаткову угоду, якою, крім іншого, продовжено термін дії договору оренди землі до 31.12.2029. Дана угода зареєстрована 10.08.2017 державним реєстратором Комунальної установи "Реєстраційна служба" Полтавської області Московкіною С.С. (індексний номер рішення: 36551792 від 10.08.2017). Тобто, укладаючи довгостроковий договір оренди землі ТОВ "ІПК"Полтавазернопродукт" набуло право оренди на земельну ділянку за договором до 31.12.2029 року. Однак до закінчення строку дії договору оренди землі позивачу від ТОВ "Райземінвест-2017" стало відомо, що останній є користувачем вказаної земельної ділянки на засадах оренди. В подальшому з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що державним реєстратором Харківецької сільської ради Полтавської області Барановським Сергієм Івановичем 14.08.2018 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,6721 га кадастровий номер 5324583200:00:001:0018 за ТОВ "Райземінвест-2017" згідно договору оренди землі б/н від 24.04.2018 року, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2 (індексний номер рішення: 42569737 від 16.08.2018). Тому позивач вважає, що укладення даного договору та реєстрація на підставі нього майнових прав оренди за ТОВ "Райземінвест-2017" грубо порушує права позивача на користування земельною ділянкою на умовах діючого договору оренди, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Враховуючи те, що договір оренди землі б/н від 17.09.2013 року, укладений між позивачем та [PERSON] , не визнаний недійсним у судовому порядку, а його реєстрація як і реєстрація додаткової угоди була проведена у відповідності до приписів діючого на той час законодавства, тому вказаний правочин є вчиненим, реальним та таким, який спричинив права та обов`язки у сторін до кінця 2029 року. Відповідач 1 отримав орендну плату за користування земельною ділянкою від ТОВ "ІПК"Полтавазернопродукт" в тому числі і за 2018 рік 28.08.2018. Враховуючи те, що згідно умов договору орендна плата за користування земельною ділянкою має статус річної орендної плати, позивач виконав перед відповідачем 1 всі взяті на себе зобов`язання за 2018 рік, незважаючи на що [PERSON] 24.04.2018 уклала інший договір оренди з ТОВ "Райземінвест-2017" без витребування земельної ділянки у позивача, без припинення права попереднього користування та всупереч тому, що строк дії договору оренди з ТОВ "ІПК"Полтавазернопродукт" не закінчився. Вказав, що [PERSON] із будь-якими заявами щодо розірвання договору оренди землі б/н від 17.09.2013 до ТОВ ІПК "Полтавазернопродукт" не зверталась. Отже у зв`язку з недійсністю договору оренди від 24.04.2018, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2, підлягає скасуванню рішення державного реєстратора, індексний номер: 42569737 від 16.08.2018 про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ "Райземінвест-2017" щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:001:0018 з одночасним припиненням права оренди ТОВ "Райземінвест-2017" щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:001:0018 з одночасним припиненням права оренди ТОВ "Райземінвест-2017" щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:001:0018. Ухвалою суду від 08.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "Райземінвест-2017", державного реєстратора Харківецької сільської ради Барановського Сергія Івановича про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора про проведену державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) з одночасним припиненням права оренди, за правилам загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.08.2021 витребувано докази по справі. Представники позивача [PERSON] , Полежаєва І.В. в судових засіданнях позов підтримали повністю, просили його задовольнити з підстав визначених в позовній заяві. Представник відповідача 1 та відповідача 2 Бехтер Л.В. в судовому засіданні просила відмовити повністю в задоволенні позову, подала письмові відзиви від 01.03.2021 ( а.с.61-65, 68-71). Однак дані відзиви не стосуються обставин справи та позовних вимог, викладених у даній позовній заяві, оскільки представник відповідачів у відзиві доводить обставину правомірності укладення додаткової угоди про розірвання договору оренди, яка не є предметом спору у цій справі. Відповідач державний реєстратор Харківецької сільської ради Барановський С.І. повідомлений неодноразово належним чином за адресою вказаній в позовній заяві та оголошенням на сайті судової влади про розгляд справи. Відзив та позицію щодо позову не подав до суду, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши письмові заяви учасників справи, матеріали справи і надані до суду докази, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 238984 від 26.09.2012 є власником земельної ділянки на території Криворудської сільської ради Семенівського району Полтавської області площею 4,6700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324583200:00:001:0018. 17.09.2013 між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди землі б/н на вище зазначену земельну ділянку. Право оренди за даним договором зареєстроване 13.06.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Полтавської області Маньківським І.І. (індексний номер рішення: 13742351 від 13.06.2014). У подальшому, 27.07.2017 року між сторонами договору оренди укладено додаткову угоду, якою, крім іншого, продовжено термін дії договору оренди землі до 31.12.2029. Дана угода зареєстрована 10.08.2017 державним реєстратором Комунальної установи "Реєстраційна служба" Полтавської області Московкіною С.С. (індексний номер рішення: 36551792 від 10.08.2017). Договір укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] від 17.09.2013, дія якого продовжена додатковою угодою до 31.12.2029 року не визнаний в судовому порядку недійсним, його реєстрація як і реєстрація додаткової угоди була проведена у відповідності до приписів діючого на той час законодавства, тому вказаний правочин є вчиненим, реальним та таким, який спричинив права та обов`язки у сторін до кінця 2029 року. В період дії вищезазначеного договору оренди землі від 17.09.2013 року, [PERSON] було укладено договір оренди землі б/н від 24.04.2018року з ТОВ «Райземінвест-2017», що підтверджено інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно, згідно якого державним реєстратором Барановським Сергієм Івановичем 14.08.2018 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,6721 га кадастровий номер 5324583200:00:001:0018 за ТОВ "Райземінвест-2017" згідно договору оренди землі б/н від 24.04.2018 року, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2 (індексний номер рішення: 42569737 від 16.08.2018). Так відповідно до абзацу 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Абзацом 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до положень ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення та державної реєстрації договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами п.1 ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " ( в редакції що діяла на час вчинення реєстраційної дії ідексний номер 4569737 від 16.08.2018) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Пунктом 5 ч.1. ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " (в редакції що діяла на час вчинення реєстраційної дії ідексний номер 4569737 від 16.08.2018) передбачено, що наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, зокрема, на земельні ділянки. Укладений договір оренди землі від 17.09.2013 року між [PERSON] та ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та додаткова угода до нього від 27.07.2017 року зареєстровані відповідно до чинного законодавства, що підтверджено інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та є чинними. Договір не розривався, в судовому порядку недійсним не визнавався, що свідчить про наявність прав і обов`язків сторін до 31.12.2029 року. Державна реєстрація договору оренди землі б/н від 24.04.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Райземінвест-2017» мала місце в період дії вище зазначеного договору а тому уклавши новий договір оренди цієї ж самої земельної ділянки з ТОВ «Райземінвест-2017», орендодавцем було порушено права позивача як належного орендаря на реалізацію свого права. Згідно ст. 3 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Частиною 3 ст.215 ЦК визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями (ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі»). За змістом ч. 2, 3 ст. 152 ЗК землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Одна й та ж сама земельна ділянка не може одночасно орендуватися різними юридичними особами (орендарями, землекористувачами). Укладення наступного правочину щодо користування земельною ділянкою можливе лише після припинення дії попереднього правочину: договору оренди землі припинення права оренди попереднього орендаря. Таким чином, суд робить висновок про наявність достатніх правових підстав для визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Верховний Суд України неодноразово висловлювали правову позицію про те, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 29 вересня 2015 року у справі № 802/37191, від 30 березня 2016 року у справі № 21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а). Рішення державного реєстратора підлягає скасуванню не лише із підстав недійсності оспорюваного договору оренди, але й з підстав порушення державним реєстратором норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час вчинення відповідних реєстраційних дій. Протиправні дії і рішення державного реєстратора призвели до виникнення ситуації з подвійною реєстрацією права користування землею на одну і ту саму земельну ділянку за різними особами. Отже, на підставі вище викладено, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора про проведення реєстраційної дії іншого речового права (права оренди) на одну і ту ж земельну ділянку суперечить законодавству. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їхобтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостоїстатті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судового рішення у цій справі), на відміну від положень Закону України «Про державну реєстрацію речови хправ нанерухоме майнота їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Спір у даній справі пов`язаний із вимогою про визнання недійсним договору оренди землі і скасування рішення про проведену державну реєстрацію права оренди землі з тих підстав, зокрема, що оспорюваний договір оренди землі від 24 квітня 2018 року укладений до закінчення і протягом строку дії раніше укладеного договору оренди землі та додаткової угоди до нього від 27 липня 2017 року, а оскаржуване рішення державного реєстратора зумовило існування "подвійної реєстрації" права оренди землі на на одну і ту ж земельну ділянку та порушення прав позивача, який має чинний договір оренди землі. Відтак, визнаючи недійсними спірний договір оренди земельної ділянки від 24 квітня 2018 року, суд також скасовує рішення державного реєстратора про проведену державну реєстрацію відповідного права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням права оренди землі у відповідача ТОВ «Райземінвест-2017». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4204,00 грн, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів солідарно. Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "Райземінвест-2017", державного реєстратора Харківецької сільської ради Барановського Сергія Івановича судові витрати зі сплати позивачем судового збору у сумі 4204,00 грн, а саме по 1401,30 грн з кожного (а.с. 4), оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "Райземінвест-2017", державного реєстратора Харківецької сільської ради Барановського Сергія Івановича. На підставі викладеного,

Outcome: approved