Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач в квітні 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого, просить стягнути з останньої борг за договором позики від 27.02.2019 року в сумі 1\~037 672 грн., які складаються з 1 000 000 грн. суми основного боргу, 3% річних від простроченої суми у розмірі 3770 грн., інфляційні втрати 8000 грн. та 25902 грн. пені, а також стягнути судові витрати по справі. Вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2019 року [PERSON] передав, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в сумі 1000 000 грн., які зобов`язалася повернути до 27.02.2020 року, що підтверджується умовами договору. Однак до цього часу відповідач борг не повернула, чим порушила умови виконання взятих на себе зобов`язань. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. Відповідач у встановлений судом строк надала суду відзивів на позовну заяву, в якій не погодилася з позовними вимогами, у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначає, що [PERSON] в позовній заяві викладені обставини, що не відповідають дійсності, зокрема відповідач жодних договорів позики з відповідачем не підписувала та коштів у борг не отримувала. У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні висловив незгоду з позовною заявою позивача, просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши що відповідачака зазначає що ніякого договору вона не укладала та грошові кошти не отримувала. У зв`язку з чим, представником відповідачки у судовому засіданні було заявлено 2 клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ч. 1, 2 п. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що 27.02.2019 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики у письмовій формі, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу позику в сумі 1 000 000 грн., з кінцевим терміном поверненням до 27.02.2020 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5). Крім того, факт отримання відповідачкою грошей підтверджується самим договором, а саме п. 2 цього договору, де зазначено, що предмет позики 1\~000\~000 грн. переданий Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору. Підписання цього договору Позичальником є підтвердження отримання ним грошових коштів від позикодавця при підписанні цього договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула борг протягом обумовленого періоду, про що свідчить наявність у відповідача договору позики, який був підписаний [PERSON] особисто 27.02.2019 року. Посилання представника відповідачки на ті обставини, що вищезгадані кошти нею не отримувалися, а договір позики нею не підписувався не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного. Згідно з частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права що до здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 (остаточне 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". Відповідно до положень ст. 638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, покладається на особу, яка оспорює правомірність правочину. Вважається, що правочин вчинено у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами (ст. 207 ЦК). У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним. За визначенням, наведеним у ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч.2 ст. 110 ЦПК України). Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Заперечуючи факт існування між сторонами договірних відносин та факт підписання договору позики від 27.02.2019 року, представником [PERSON] було заявлене клопотання про призначення судової технічної експертизи, на вирішення якої, [PERSON] прохала поставити питання щодо давності виконаних підписів у договорі позики та відповідності дати їх виконання даті договору. В задоволенні зазначеного клопотання, протокольною ухвалою суду було відмовлено, внаслідок невідповідності визначеним у клопотанні питанням до предмету доказування у справі та невідповідності типу судової експертизи (судово-технічна) до мети дослідження (ідентифікація виконавця підпису), яке досягається призначенням саме судової почеркознавчої експертизи, відповідно до п. 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (далі Рекомендації). В свою чергу, представником відповідача [PERSON] було заявлено нове клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, з метою встановлення особи, що підписала договір позики від 27.02.2019 року від імені [PERSON] .. Відповідно до п. 1.3 Рекомендацій, для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи. У зв`язку з тим, що вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи нерозривно пов`язане з наданням суду та експертам вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку особи, яка підлягає ідентифікації, з зазначеною метою, судом було визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] .. Однак, незважаючи на неодноразове відкладення судових засідань, представником відповідачки [PERSON] її явку забезпечено не було, поважних підстав, які б перешкоджали явці відповідачки до суду протягом тривалого розгляду справи також зазначено не було. Внаслідок зазначених дій та процесуальної поведінки сторони відповідача, судом, в задоволенні зазначеного клопотання, було також відмовлено. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що [PERSON] , не підписувала договір, чи доказів підписання його іншою особою від її імені, суду не надано. Саме заперечення укладання договору не є достатніми доказами на спростування факту укладення договору, оскільки зводяться до припущень. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 77-82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, позивач надав суду належні та допустимі докази виникнення між сторонами позикових правовідносин, тоді як доводи сторони відповідача ці докази не спростовують, з урахуванням чого, неповернута сума боргу відповідача перед позивачем за договором позики від 27.02.2019 року становить 1000 000 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно умов договору позики, строк виконання зобов`язання за Договором визначеним пунктом 3, згідно якого позичальник зобов`язується повернути позикодавцю всю суму боргу єдиним платежем в готівковій формі не пізніше 27 лютого 2020 року. Також пунктом 4 Договору визначені штрафні санцкії за неналежне виконання зобов`язання, а саме у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі повернення предмета позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. За порушення грошового зобов`язання, на вимогу Позикодавця, позичальник також зобов`язується оплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми заборгованості. Враховуючи наведене вище, строку прострочення виконання зобов`язання, слід здійснювати з дня, наступного після дати повернення коштів, тобто з 28.02.2020 року. В той же час, станом на 28.02.2020 року обсяг невиконаного зобов`язання складав 1 000 000 грн., в свою чергу, строк прострочення з повернення залишку боргу складатиме з 28.02.2020 року по 14.04.2020 року включно (46 днів). Вищезазначені періоди використовує суд при обрахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Аналізуючи вказані положення закону, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та трьох процентів річних від прострочених сум. Три відсотки річних від прострочених сум за відповідний період, суд розраховує за формулою : [Сума боргу] Х (3% / 365 днів Х Кількість днів) = сума 3% річних за період. Таким чином сума 3 % річних складає: 1\~000 000 х (3%/365 днів х 46 днів) = 3780,82 грн., в свою чергу, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не може вийти за межі заявлених вимог в розмірі 3770 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. Згідно відомостей Держстату, індекс інфляції в березні складав 100,8 %, таким чином, сума інфляційних втрат складає : (1000 000 х 100,8% / 100) 1000 000 = 8000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Отже виходячи з системного аналізу зазначених норм та умов розписки, суд приходить до висновку, що умовами укладеного договору позики стягнення неустойки (пені) було передбачено у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а тому вимоги позову в цій частині також обґрунтовані. Згідно відомостей з офіційного сайту НБУ, розмір облікової ставки становив: з 28.02.2020 року по 12.03.2020 року (14 днів) 11%, а з 13.03.2020 року по 14.04.2020 року (32 дні) 10 %. Отже сума пені за заявлений період становить: (1млн. грн. х 22%/365х14) + (1 млн.грн. х 20%/365х32) = (8438,36 грн. + 17534,25 грн.) = 25 972,61 грн., в свою чергу, суд також, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, не може вийти за межі заявлених вимог в розмірі 25 902 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині, також підлягають задоволенню. Враховуючи ті встановлені судом обставини, що заборгованість відповідачем за договором позики не повернута, наслідком чого стали збитки позивача, з урахуванням аналізу вказаних норм закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення суми боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені з відповідача та необхідність їх задоволення. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача, визначається наступним чином: несплачена частина боргу 1 000 000 грн., 25 902 грн. пеня за прострочення виконання зобов`язання, 8000 грн. інфляційних втрат, 3770 грн. 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 10\~376 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved