Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, мотивуючи її тим, що він народився [INFO] у Казахстані, Павлодарська область, Успенський район, селище Придорожнє. У 1977 році переїхав на постійне проживання в Україну, де разом зі своєю матір`ю [PERSON] проживав у селі Орадівка з 1977 року по 1982 рік. В подальшому у 1982 році переїхав до Херсонської області. З травня 1982 року по грудень 1986 року проживав на території Трифонівської сільської ради в селі Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області. З 09.04.1997 року по теперішній час Заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 12.05.1986 року Заявник був призваний на військову службу, а 08.12.1997 року був звільнений в запас. Трудову книжку Заявника було втрачено. Заявник мав паспорт радянського зразка, який був ним загублений. Заявник здійснював спроби відновити паспорт, за межі території України не виїжджав і місця проживання не змінював. 08.10.1994 році одружився на громадянці України - [PERSON] , [INFO] від шлюбу народилася дитина - [PERSON] . У 1996 році шлюб було розірвано. Заявник звернувся до Корабельного районного відділу у місті Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області для отримання паспорта громадянина України. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства України. Ухвалою від 08.11.2019 року відкрито провадження по справі. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, з підстав наданих у письмових поясненнях. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрований з 09.04.1997 року за адресою: [ADDRESS] , народився [INFO] у Казахстані, Павлодарська область, Успенський район, селище Придорожнє. У Довідці Виконавчого комітету Орадівської сільської ради Христинівський району Черкаської області № 210 від 04.04.2019 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] проживав зі своєю матір`ю [PERSON] в селі Орадівка з 1977 року по 1982 рік, згідно господарських книжок №5 від 1977-1979 рр. особовий рахунок № [NUMBER] та № 8 від 1980-1982 рр., особовий рахунок № [NUMBER] . У 1982 році закінчив 8 класів Орадівської восьмирічної школи. У Довідці Виконавчого комітету Трифонівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області № 163 від 26.04.2019 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] проживав на території Трифонівської сільської ради в селі Трифонівка Великоолександрівського району Херсонської області з травня 1982 року по грудень 1986 року. 23.04.2015 року [PERSON] було видано копію військового білету серія [NUMBER] , з якого убачається, що 12.05.1986 року [PERSON] призовною комісією Великоолександрівського району Херсонської області був призваний на військову службу, був звільнений в запас 15.07.1989 року. 01.08.1994 року [PERSON] зарахований на військову службу за контрактом, 08.12.1997 року був звільнений в запас. Гайворонським районним військовим комісаріатом Міністерства оборони України направлено клопотання № 993 від 06.05.2015 року на адресу начальника Дніпровського РВ УМВС України у м. Херсоні, з проханням прискорити процес видачі паспорта громадянина України [PERSON] та направити його до Гайворонського РВ УМВС України для реєстрації місця проживання, у зв`язку з терміновою потребою паспортних даних [PERSON] для призову на військову службу за мобілізацією. З довідки (додаток 16 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України) № 371/1/6511-19 від 14.02.2019 року убачається, що [PERSON] звертався до Корабельного РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області із заявою щодо встановлення особи; втрати паспорта. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства України. Відповідно до п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 р. №302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Верховний Суд України у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 22.08.2018 року при розгляді справи № 363/214/17-ц сформував правову позицію, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Тлумачення статті 256 ЦПК України (яка за своїм змістом відповідає ст.315 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення до суду Заявника) перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В судовому засіданні [PERSON] надав пояснення , які зводяться до того, що в період з грудня 1986 року до 1992 року він перебував у Карельській РСР, де проходив військову службу. На територію України повернувся після проголошення незалежності України. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що заявник постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року, а тому у задоволенні його заяви про встановлення зазначеного факту слід відмовити.

Outcome: dismissed