Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та вчинення певних дій щодо видачі коштів, які знаходяться на картковому рахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем були укладені договори на обслуговування банківських карток. 10.08.2015р. позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою на отримання особистих коштів з карткових розрахунків, а саме: № 5158 7556 1715 2067 у розмірі 162\~820,81 грн.; № 5168 7572 9505 0621 у розмірі 24\~144,93 грн.; № 5168 7572 9505 0654 у розмірі 4\~785,19 грн., у загальній сумі 191\~750,93 грн. Позивачу було відмовлено у видачі готівки та розяснено, що у програмі відбувся збій, про що надано відповідну довідку від 10.08.2015 р. №150810SVBFBD866545F5. 27.08.2015 р. позивач знов звернувся до відповідача для отримання грошових коштів, але так само не зміг зняти гроші з банківських карток. Позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними, зобовязати відповідача видати на першу вимогу грошові кошті у загальній сумі 191\~750,93 грн. з належних йому рахунків. Позивач та його представник надали заяву, у котрій просили справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не зявилася, подавала заяви про відкладення розгляду справи, доказів на підтвердження поважності причин неявки у судові засідання не надала, внаслідок чого причини неявки представника відповідача визнані судом не поважними, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 [PERSON] Європи «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановлений законом. Згідно із статтею 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання представника відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки, наданої ПАТ КБ "ПриватБанк" від 10.08.2015 р. №150810SVBFBD866545F5 [PERSON] належать такі рахунки з залишком коштів, а саме: № 5158 7556 1715 2067 у розмірі 162\~820,81 грн.; № 5168 7572 9505 0621 у розмірі 24\~144,93 грн.; № 5168 7572 9505 0654 у розмірі 4\~785,19 грн. у загальній сумі 191\~750,93 грн. станом на 10.08.215 р. (а.с.6). З заяви про видачу готівки вбачається, що [PERSON] 10.08.2015 р. звертався до ПАТ КБ "ПриватБанк" з письмовою заявою, зазначена заява прийнята банком та зареєстрована за вх.номером 3463 10.08.2015 р. (а.с.7), проте у центральному відділенні банку в м.Маріуполі по вул.Артема,56 в касі №1 [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON] відмовила виконати вимоги заяви про видачу готівки без будь-якої аргументації (ас.7 зворот). Згідно з відповіддю ПАТ КБ "ПриватБанк" від 12.10.2015 р. № 20.1.0.0.0/7-20151006/3707 позивачу було відмовлено у обслуговувані картки через причини, які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, при цьому жодної конкретної причини відмови банку у відповіді не викладено (а.с.8). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право у встановленому порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ухилення відповідача від повернення грошових коштів позивачу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст.1066 ЦК України банк використовує грошові кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Положенням ст.1074 ЦК України не допускається обмеження прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи станом на момент звернення позивача до суду з позовом будь-які судові рішення відсутні чи будь-які інші підстави відсутні. Доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач суду не надав. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved