Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

\~ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 22.10.2015 року, просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації [PERSON], інформацію, яка 31.07.2015 року о 19:07 год. була поширена [PERSON] в її публікації, на її персональній сторінці в соціальній мережі «Фейсбук», зобов"язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом публікації відповідачем в день набрання рішенням суду законної сили, резолютивної частини рішення суду, із зазначенням спростування, стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування заданої [PERSON] моральної шкоди, грошові кошти у розмірі 10\~000,00 гривень, шляхом зарахування суми відшкодування на вказаний ним рахунок. В обгрунтування заявлених вище вимог позивач зазначив, що 31.07.2015 року о 19:07 год. [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» здійснила публікацію такого змісту «Перед своїм звільненням міністр екології та природніх ресурсів [PERSON] встиг посприяти видачі своєму політичному «патрону» [PERSON] 50 тис.га. землі, де залягає бурштин. Звернулася у Генпрокуратуру із проханням розібратися у ситуації і вжити необхідних заходів. 18 червня міністр [PERSON] заявив, що очолюване ним відомство займається розробкою пропозицій до законопроекту, який дозволить місцевому населенню легально добувати бурштин і здавати його державі. А уже 26 червня Комісія з питань погодження надання надр дає добро на виділення фірмі «Надра-Спецленд Ресурси» землі у користування з метою розробки ділянок бурштину. Розмір території, що виділяється у Рівненській області - 50 тис. га. Експерти пов'язують зазначену компанію із нардепом, що входить до групи «парламентських тушок» «[PERSON] народу» [PERSON]. Уся ця не хитра операція реалізовувалася під час скандалу. В результаті, [PERSON] через польоти літаком за кошти нардепа-олігарха [PERSON], був із ганьбою звільнений парламентом. Але, схоже, завдання «патрона» виконати встиг. Стає зрозумілим, чому [PERSON] до останнього так тримався за своє крісло... Запущена схема монополізації видобутку народного багатства виглядає особливо цинічною на тлі регулярних конфліктів між правоохоронцями та видобувачами бурштину- місцевими мешканцями. Поділяю обурення людей, які просять мене не допустити перерозподілу багатств на користь олігархів. Зробимо усе можливе, щоб запобігти незаконному захопленню «золотих земель» нечесними політико-бізнесменами». Позивач пояснив, що 26.06.2015 року міністр екології [PERSON] на засіданні Комісії з питань погодження надр не головував та не міг жодним чином впливати на роботу Комісії, рішенням якої виділено землі із запасами бурштину; міністр екології не має повноважень впливати на процедуру надання надр у користування, у даному випадку з запасом бурштину, віднесено виключено до повноважень Державної служби геології та надр. Комісія з погодження надання надр згідно закону є колегіальним органом, на роботу та прийняття рішень якого особисто міністр впливати не може. Також позивач пояснив, що поширена [PERSON] недостовірна інформація порушує права [PERSON] на повагу до честі, гідності та недоторканость ділової репутації, оскільки відповідач образливо стверджує, що перед своїм звільненням міністр екології [PERSON] віддав 50 тис. га землі із бурштином олігарху Оніщенку, - саме так інтерпретували твердження відповідачки ЗМІ та виклали у своїх заголовках публікацій; міністр [PERSON] виконував завдання свого політичного «патрона» Оніщенка; міністр екології [PERSON] літав літаком Оніщенка за його рахунок; міністр екології [PERSON] був з ганьбою звільнений парламентом. Вказані твердження на думку відповідача порушують особисті немайнові права позивача, що виражаються у негативному, упередженому ставленні до нього з боку осіб, які прочитали повідомлення відповідача із вказаними твердженнями на його сторінці в мережі «Фейсбук» та в численних публікаціях засобів масових інформації. Твердження відповідача принижують честь і гідність та погіршують ділову репутацію [PERSON], оскільки такі вислови формують уявлення оточуючих про [PERSON] як про людину низьких моральних якостей та поведінки як державного діяча, невідповідність його вимогам , яким має відповідати порядна людина і політик. Разом з тим, позивач пояснив, що в силу поширення недостовірної та необґрунтованої інформації серед колег, громадян України та однодумців позивач постійно переживає моральні та душевні страждання. На відновлення нормальних соціальних звязків шляхом переконання своїх колег по професійній роботі та політичній діяльності і недостовірності інформації, поширеної відповідачем позивач витрачає свій час, а тому сукупно оцінив завдану йому моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. Згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування, відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.12.2017 року справу прийнято до свого провадження судом та призначено до судового розгляду. 05.04.2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, в який представник пояснила, що в інформаційному повідомленні, яке є предметом спору, не повідомляється ні про конкретні дії, не вказуються конкретні факти, події чи обставини, не зазначено коли, в який спосіб та які саме дії вчинив позивач підписав листи, дозволи, чи іншим чином використав своє службове становище. Також представник зауважила, що [PERSON] зазначила у повідомленні, про те, що звернулась не з заявою про вчинення злочину, а з проханням розібратись, тобто, вона нічого не стверджує, а просить перевірити інформацію на предмет її можливості та достовірності. Представник вказала, що на час виходу повідомлення, яке є предметом спору в даній справі, позивача вже було звільнено з посади міністра та стаття [PERSON] не могла бути підставою для звільнення; інформація стала відомою невизначеному колу осіб із засобів масової інформації, а тому, на думку представника, не має підстав вважати, що авторитету та репутації позивача завдано будь-якої шкоди. Позивач направив до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, вважає його таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не визнала позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності та враховуючи наявність клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю позивача. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 31.07.2015 року відповідачем [PERSON] на сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» від свого імені розмістила повідомлення наступного змісту: «Перед своїм звільненням міністр екології та природніх ресурсів [PERSON] встиг посприяти видачі своєму політичному «патрону» [PERSON] 50 тис. га. землі, де залягає #бурштии. Звернулася у Генпрокуратуру із проханням розібратися у ситуації і вжити необхідних заходів. 18 червня міністр [PERSON] заявив, що очолюване ним відомство займається розробкою пропозицій до законопроекту, який дозволить місцевому населенню легально добувати бурштин і здавати його державі. А уже 26 червня Комісія з питань погодження надання надр дає добро на виділення фірмі «Надра-Спецленд Ресурси» землі у користування з метою розробки ділянок бурштину. Розмір території, що виділяється у Рівненській області - 50 тис. га. Експерти пов'язують зазначену компанію із нардепом, що входить до групи «парламентських тушок» «[PERSON] народу» [PERSON]. Уся ця не хитра операція реалізовувалася під час скандалу. В результаті, [PERSON] через польоти літаком за кошти нардепа-олігарха [PERSON], був із ганьбою звільнений парламентом. Але, схоже, завдання «патрона» виконати встиг. Стає зрозумілим, чому [PERSON] до останнього так тримався за своє крісло... Запущена схема монополізації видобутку народного багатства виглядає особливо цинічною на тлі регулярних конфліктів між правоохоронцями та видобувачами бурштину- місцевими мешканцями. Поділяю обурення людей, які просять мене не допустити перерозподілу багатств на користь олігархів. Зробимо усе можливе, щоб запобігти незаконному захопленню «золотих земель» нечесними політико-бізнесменами». Відповідно до\~ст. 270 ЦК, право на повагу до честі та гідності є особистим немайновим правом фізичної особи, яке відповідно до глави 22 Книги 2\~ЦК України\~належить до особистих немайнових прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Згідно ч.1\~ст.297 ЦК, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими (ч.2\~ст.297 ЦК України). В\~Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року роз"яснено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно\~ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 3 Конституції України\~регламентовано, що честь та гідність людини визнаються найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28 Конституції України). Пленум ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 в п.п.6, 15, роз"яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 30\~Закону України "Про інформацію"\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у\~ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є частиною законодавства України. В основі ст.10 Конвенції, якою забезпечено загальний захист вираження поглядів, лежить ст.19 загальної декларації прав людини 1948 року. Конституція України у ст. 34 гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно ч.4\~ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст.ст.\~94,\~277 ЦК України\~фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації \~Згідно з ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~спростуванню підлягає недостовірна інформація. Відповідно\~ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» визначено, що суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобах масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутації, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Зі змісту інформації, яку просить спростувати позивач, не вбачається про повідомлення автором певних конкретних явищ та подій, повідомлення не містить фактичних даних. В інформації міститься критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. При цьому за стилістикою викладення інформації у вказаній пудлікації відповідач [PERSON] висловила не фактичні дані, а свої особисті оціночні судження, думки та переконання. Такі оціночні судження, відповідно до вимог закону, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, позивач [PERSON] обіймав посаду [PERSON] екології та природних ресурсів України, а відтак - є публічною особою. Тому, в даному випадку слід врахувати і ро"зяснення, які містяться в п.21 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а саме: при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на\~\~місцевому,\~\~регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються\~\~для прискіпливого\~\~висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Тому позивач повинен усвідомлювати значення свого публічного статусу бути готовим до критики його дій, в тому числі негативної та належно сприймати таке ставлення. З огляду на те, що вислови [PERSON] стосуються безпосередньо діяльності [PERSON] як [PERSON] екології та природних ресурсів України, вони не підлягають спростуванню. За таких підстав, в задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування слід відмовити. При цьому, беручи до уваги, що вимога позивача стосовно стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, то враховуючи, що суд не знайшов достатніх правових підстав для задоволення основної вимоги, не підлягає задоволенню й похідна від неї вимога.

Outcome: dismissed