Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

у серпні 2019 року представник позивач адвокат Гончарук, який відповідно до угоди представляє інтереси позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Драйв» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ( в порядку ч.7 ст.128 КПК України. У грудні представник позивача - адвокат Гончарук О.О. звернувся іззаявою про заміну неналежного відповідача на належного - Страхову компанію ПрАТ АСК "ІНГО Україна". Позовні вимоги обрунтовані з посиланням на те, що 29 листопада 2018 року, близько 08 год. 45 хв. [PERSON] , рухаючись автомобілем марки VOLVO VNL реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки KOEHLER EKMSHORM SC реєстраційний номер [NUMBER] , які належать, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] по автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса на 259 км+ 710 м, грубо порушив вимоги п.1.5, 23 (б) та ( д), п.12.1, п.12.3, п.13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, проявив особисту неуважність і безпечність , не вибрав безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 21053 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який зупинився перед перешкодою, а саме автомобілем МАН 19.464, р.н [NUMBER] з напівпричепом «BODEX KIS 3B» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив вимушену зупинку та відповідно до вимог правил дорожнього руху п.9.9-9.11 ПДР України та після чого допустив наїзд на автомобіль МАН 19.464 р.н. [NUMBER] з напівпричепом «BODEX KIS 3B» р.н. [NUMBER] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля ВАЗ 21053 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступення тяжкості. Вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 15.07.2019 року [PERSON] визнано винним і йому призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Отже, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого завдано потерпілій, немайнових та майнових витрат, спричиненими моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілої. В момент отримання тілесних ушкоджень, [PERSON] перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров"я та життя. Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] , які проявилися у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпілій [PERSON] були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких потерпіла оцінює в 100000 гривень, майнова шкода на відшкодування витрат понесених на лікування в розмірі 24 536 грн. 55 копійок та 6000 грн. витрат понесених на оплату правових послуг адвоката, які просить позивач стягнути з відповідача [PERSON] . Позивач та його представник в судове засіданя не з"явились, представник позивача надав до канцелярії суду заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача надіслав суду письмові заперечення на позов, суть яких зводиться до того, що майнова шкода в розмірі 24530грн.31 коп. виплачена позивачці до залучення у справу як відповідача Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО", що підтверджується платіжним дорученням №591 від 15 січня 2020 року. Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що відповідно до статті 26-1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір маральної шкоди становить 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров"ю ( 24530,31 грн. х 5%=1226, 51 грн.), однак зазначає, що ПрАТ "АСК"ІНГО Україна" не завдавав шкоди позивачу у зв"язку з данною ДТП, тому обов"язок по відшкодуванню шкоди у ПрАТ "АСК"ІНГО Україна" відсутній. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно доположень ч.ч.1,2,3ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29 листопада 2018 року, близько 08 год. 45 хв. [PERSON] , рухаючись автомобілем марки VOLVO VNL реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки KOEHLER EKMSHORM SC реєстраційний номер [NUMBER] , які належать, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] по автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса на 259 км+ 710 м, грубо порушив вимоги п.1.5, 23 (б) та ( д), п.12.1, п.12.3, п.13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, проявив особисту неуважність і безпечність , не вибрав безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 21053 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який зупинився перед перешкодою, а саме автомобілем МАН 19.464, р.н [NUMBER] з напівпричепом «BODEX KIS 3B» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив вимушену зупинку та відповідно до вимог правил дорожнього руху п.9.9-9.11 ПДР України та після чого допустив наїзд на автомобіль МАН 19.464 р.н. [NUMBER] з напівпричепом «BODEX KIS 3B» р.н. [NUMBER] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля ВАЗ 21053 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступення тяжкості та проходила лікування. Вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 15.07.2019 року [PERSON] визнано винним і йому призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. ( а.с.а.с.46,47 оборот). Між ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" та ТОВ "Драйв" було укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3750724, яким було забезпечено цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров"ю та майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля марки VOLVO VNL реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки KOEHLER EKMSHORM SC реєстраційний номер [NUMBER] . ( а.с.191). 19.02.2019 року [PERSON] своєчасно звернулась з повідомленням про скоєння ДТП (т.1 а.с. 189). На основі отриманого Страхового дослідження відповідно до висновку лікаря-експерта, складено страховий акт №2293693 від 10.01.2020 року (Т.1 а.с.198) та прийнято рішення про сплату відшкодування поткрпілій у розмірі 24 530 грн.31 коп., що підтверджується платіжним дорученням №591 від 15 січня 2020 року ( Т.1 а.с.199)., а тому позовні вимоги щодо стягнення із відповідача майнової шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до частин першої та другоїстатті 509 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей11,22,599,1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина другастатті 1187 ЦК України). Згідно зі статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків; замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника; підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу. Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу Українидає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Щодо відшкодування страхової виплати моральної шкоди. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон) визначає поняття страхового випадку, а саме: страховим випадком є дорожня транспортна пригода, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та /або майну потерпілого.(ст.6 закону). Пункт 9.4 ст. 9 Закону визначає, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пункт 22.1 ст. 22 Закону зазначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пункт 23.1 ст. 23 Закону визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пункт 24.1 ст. 24 Закону передбачає наступне: у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IVстраховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Так, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю складає 24 530 грн.31 коп, яка ділиться на 100 множиться на 5 та складає 1226,51грн., яка підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] з ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" У задоволенні позовних вимог витрати на правову допомогу відмовити. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з матеріалів справи позивачем та його представником на підтвердження відшкодування судових витрат за надання правових послуг адвоката було надано ордер серії КР №86924 адвоката Гончарука О.О. від 22.08.2019 року укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Гончарук О.О. ( а.с.22), угода про надання професійної правничої допомоги адвоката по цивільній справі від 22.08.2019 року укладена між адвокатом Гончарук О.О. та [PERSON] ( а.с.23) , копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №253 адвоката Гончарука О.О. ( а.с.24), розрахунок витрат на правничу допомогу. Однак, позивачем та його представником не було надано до позову акту приймання-передачі наданих правових послуг адвоката, не надано доказів сплати коштів на правничу допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Крім того, до Угоди про надання професійної правничої допомоги адвоката від 22.08.2019 року не було додано Додатку №1, який є невід`ємною частиною даної угоди, в якому зазначається порядок оплати за надані послуги адвоката. Позивачем не виконано приписи ст. 137 ЦПК України, не надано доказів сплати вказаних витрат або обґрунтованості необхідності їх сплати зважаючи на опис робіт (наданих послуг), здійснення ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для стягнення вказаної у позові суми. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. За таких обставин, оцінюючи надані докази, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення витрати на оплату правових послуг адвоката відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 цієї статті у разі часткового задоволення позову сплата судового збору покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви не майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: dismissed