Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся із даним позовом та просить визнати недійсними кредитний договір № 1802/0808/71-013 укладений 08.08.2008 р. між ним та ВАТ "Сведбанк", договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2 укладений 08.08.2008 р. між [PERSON] та ВАТ "Сведбанк", договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1 укладений 08.08.2008 р. між [PERSON] та ВАТ "Сведбанк", іпотечний договір № 1802/0808/71-013-Z-1 укладений 08.08. 2008 р. між ним та ВАТ "Сведбанк". Вимоги обгрунтовує тим, що 08.08.2008 р. уклав з ВАТ "Сведбанк" договір № 1802/0808/71/-013, відповідно до якого банк надав йому кредит в розмірі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення 08.08.2038 р. та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. 12.08.2009 р. було укладеного договір про внесення змін та доповнень № 1 до вищевказаного кредитного договору, яким змінено назву банку на ПАТ "Сведбанк" та встановлено порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором. 09.08.2010 р. було укладено додаткову угоду № 1 до даного договору, якою було внесено зміни до існуючих кредитних зобов'язань договорів. Також 08.08.2008 р. між [PERSON] та ВАТ "Сведбанк" було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ним взятих на себе зобов'язань по загальному кредитному договору та 08.08.2008 р. між [PERSON] і ВАТ "Сведбанк" було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ним взятих на себе зобов'язань по загальному кредитному договору. Крім того, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 1802/0808/71-013 між ним та банком 08.08.2008 р. укладено договір іпотеки № 1802/0808/71-013-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Ничвидюк Н.А., згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме [ADDRESS]. Надання кредитних коштів за кредитним договором № 1802/0808/71-013 від 08.08.2008 р. відповідає всім ознакам споживчого кредиту, тому до даних правовідносин застосовуються норми ЗУ "Про захист прав споживачів". Вважає, що даний кредитний договір є недійсним з огляду на наступне: невиконання переддоговірної роботи, не повідомлено споживача у письмовій формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, суму адміністративних витрат, витрат на страхування, юридичне оформлення тощо; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача; умисне ненадання банком важливої інформації, що згідно ч.2 п.2 ст. 19 Закону України «Про захист справ споживачів» є такою, що вводить в оману. Крім того, кредитний договір не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.07.2007 року, а саме: відсутність обґрунтування вартості супутньої послуги (відсутність посилання на нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); не зазначено тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредит; відсутність графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом; банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (перевірку наданих документів); відсутність письмового попередження, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; відсутність письмової інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Також просить відповідно до ст. 548 ЦК України визнати недійсними договір іпотеки та договори поруки, що і змусило звернутися з позовом до суду. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "Альфа-Банк" в судове засідання не з'явився, надали письмові заперечення позовним вимогам та просять застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Представник відповідача ВАТ "Сведбанк" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, кожна окремо, надали суду заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 08.08.2008 р. [PERSON] уклав з ВАТ "Сведбанк" кредитний договір № 1802/0808/71/-013, відповідно до якого банк надав йому кредит в розмірі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення 08.08.2038 р. та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (т.1 а.с. 9-13). 08.08.2008 р. між [PERSON] та ВАТ "Сведбанк" було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-2, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ним взятих на себе зобов'язань по загальному кредитному договору (т.1 а.с.20). Також, 08.08.2008 р. між [PERSON] та ВАТ "Сведбанк" було укладено договір поруки № 1802/0808/71-013-Р-1, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ним взятих на себе зобов'язань по загальному кредитному договору (т.1 а.с. 21). Крім того, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 1802/0808/71-013 між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] 08.08.2008 р. укладено договір іпотеки № 1802/0808/71-013-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Ничвидюк Н.А., згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме [ADDRESS] (т.1 а.с. 23,24). 12.08.2009 р. між ПАТ "Сведбанк"(яке виступало правонаступником ВАТ "Сведбанк") та [PERSON] укладеного договір про внесення змін та доповнень № 1 до вищевказаного кредитного договору, яким змінено розмір строкової заборгованості на 36 163,40 дол.США та встановлено порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с. 14-18). 09.08.2010 р. було укладено додаткову угоду № 1 до даного договору, якою було внесено зміни до кредитного договору (т.1 а.с. 19). Листом від 05.06.2012 р. ПАТ "Сведбанк" повідомило [PERSON] про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки на користь ПАТ "ДельтаБанк" (т.1 а.с.25). Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р. укладеного між ПАТ "ДельтаБанк" та ПАТ "Альфа-Банк", ПАТ "Альфа-Банк" набуло всіх прав та обов'язків кредитора за кредитним договором № 1802/0808/71/-013 від 08.08.2008 р. Також листом від 18.06.2012 р. ПАТ "Альфа-Банк" повідомило [PERSON] про відступлення ПАТ "ДельтаБанк" прав вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки на користь ПАТ "Альфа-Банк" (т.1 а.с.26). 04.02.2013 р. між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору щодо надання банку оригіналів документів, що підтверджують право власності та здійснення державної реєстрації (т.1 а.с. 27). Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно п.1.2, 1.4, 1.5 кредитного договору № 1802/0808/71/-013 від 08.08.2008 р. кредит надається позичальнику для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання трикімнатної квартири [ADDRESS]; сплату витрат, пов'язаних з укладанням іпотечного договору та страхування предмету іпотеки. З кредитного договору № 1802/0808/71/-013 від 08.08.2008 р. вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, не має умов, які п. 3.1, 3.2, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, визнані обов'язковими. Також відповідачем не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту. При підписанні вищевказаного договору банк не надав інформацію про сукупну вартість кредиту. Ухвалою суду від 29.11.2016 р. по справі призначено судово-економічну експертизу. Згідно висновку №2191 від 10.04.2017 р. встановлено, що реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення спірного договору не визначені. В результаті проведених розрахунків встановлена сукупна вартість кредиту складає: реальна процентна ставка на момент укладення договору - 14,22 % (згідно п.1.3. спірного договору 12,5 % річних); абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору - 149247,77 дол. США. Щомісячні платежі, що передбачені умовами договору на момент його укладання становили від 533,63 дол. США до 719,23 дол. США. Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту), під час укладення договору виконано з недотриманням "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" та Закону України "Про захист прав споживачів" (т. 3 а.с. 97-118). Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" №8 від 30.05.1997 р. встановлено, що судова експертиза як один із засобів доказування сприяє повному, всебічному та об"єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обгрунтованих судових рішень. Дослідивши вищевказаний висновок експерта, суд вважає його належним та допустимим доказом у справі, оскільки він належно обгрунтований, надає вичерпні відповіді на поставлені питання, висновки експерта узгоджуються з дослідницькою частиною та матеріалами справи. Висновки експерта підтверджують обставини, вказані у позові. Реальні значення вартісних показників фінансової послуги істотно перевищують задекларовані банком (хоча у спірному правочині не зазначено сукупну вартість кредиту, але абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору становить 149247,77 дол. США., майже в три рази перевищує суму отриманого кредиту). За таких умов, виконання спірної угоди направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення непередбачених втрат у боржника. Відповідач у поданих запереченнях не спростував вищевказаних невідповідностей. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки зобов'язані на вимогу клієнта надати інформацію про ціну банківських послуг, а згідно з підпунктом д) ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Пунктом 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді, зокрема, абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Всупереч наведеним правовим нормам банк при укладенні кредитного договору не вказав у ньому абсолютне значення подорожчання кредиту, а саме 149247,77 дол. США., чим ввів в оману позивача. За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна сторона правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов"язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв"язку з вчинення цього правочину. Згідно з роз"ясненнями, викладеними у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману насильства, зловмисної домовленності представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторна правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Як роз"яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Отже, суд приходить до висновку, що вказані обставини свідчать про наявність ознак обману з боку банку, під впливом якого позивач підписав договір, що тягне за собою визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст. ст. 215, 230 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. На підставі зазначених вимог законодавства суд приходить висновку про визнання недійсними іпотечного договору та договору поруки, якими був забезпечений оспорюваних кредитний договір. Факт того, що відповідач виконував узяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки позивач не оспорює факту укладення договору, а відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Також суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо відсутності обману з його сторони, оскільки останній ніяким чином не спростовує наявності у діях банку недобросовісної підприємницької практики, яка підтверджується висновком судово-економічної експертизи про завищення здорожчання кредиту в зв'язку з застосуванням при визначенні щомісячного платежу завищеної процентної ставки, передбаченої у договорі, та незазначення сукупної вартості кредиту. Що стосується пропуску строку позовної давності, то суд приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено такий, оскільки порушення його прав носить триваючий характер, а доводи останнього про те, що він дізнався про неправильне нарахування щомісячних платежів лише з судової практики, нічим не спростовані (Правова позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-10901св15 від 23.09.2015 р.) На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних долях вартість проведеної по справі експертизи в сумі 10200 грн.(т. 3 а.с. 4).

Outcome: approved