Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

21.02.2019р. [PERSON] прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" на посаду водія, про що видано наказ №068-к. 01.06.2020р. його звільнено з роботи, за власним бажанням, внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, згідно пункту 3 статті 38 КЗпП України, на підставі наказу № 156-к від 01.06.2020р. Наведені обставини підтверджуються даними трудової книжки [PERSON] та відповідною довідкою ТОВ "Автолюкс Транс". [PERSON] , через свого адвоката, в липні 2020 року звернувся до ТОВ "Автолюкс Транс" із претензією про виплату заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. Не отримавши належної реакції на претензію, [PERSON] заявив позов про стягнення з ТОВ "Автолюкс Транс" 21051,90 грн. на погашення заборгованості по заробітній платі, 7747,10 грн. компенсації за невикористану відпустку, 21051, 45 грн. вихідної допомоги при звільненні з роботи, та 15403,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 23.07.2020р., справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Дана ухвала разом з копіями матеріалів позову була надіслана на офіційну адресу відповідача, проте поштове відправлення було повернуте до суду з відміткою "адресат відсутній". Разом з тим, даних про зміну реєстрації відповідача, ліквідацію, реорганізацію, тощо офіційні джерела не містять. Тому, суд, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши надані докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», разом з іншим, закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. З огляду на довідку Пенсійного фонду України (індивідуальні відомості про застраховану особу - форма ОК-5) від 25.05.2020 року та виписку з карткового рахунку позивача, відповідач не сплатив позивачу заробітну плату за три останні перед звільненням місяці роботи (з 01.03.2020 року по 01.06.2020 року), що підтверджується Довідкою форми ОК-5 від 25.05.2020 року та випискою з карткового рахунку Позивача. Заробітна плата позивача в означений період, як це вбачається з тої ж довідки Пенсійного фонду України, становила 7017,30 грн. Отже, на день звільнення відповідач заборгував відповідачеві 21051,90 грн. заробітної плати (7017,30*3 міс.) Крім того, позивачу було нараховано до виплати компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4718,22 грн., що підтверджується розрахунковим листком за червень 2020 року. Даних про виплату компенсації матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вказаних вимог закону відповідачем не виконано, а тому суд знаходить обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позову про стягнення заборгованості із заробітної плати, в тому числі і компенсації за невикрористану відпустку. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач в день звільнення позивача з роботи не здійснив з ним повний розрахунок, то суд погоджується, що на заборгованість має бути нараховано середній заробіток за час затримки в розрахунку. Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці»). Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата. В абзаці 1 п. 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток в сумі 15403.50 грн. з розрахунку: Середньоденний заробіток становить: (7 017,30*2)/41 день (квітепь-травень 2020) = 342,30 грн. Середній заробіток: 342,30 х 45 днів (02.06.2020 - 17.07.2020) = 15403.50 грн. Підлягають задоволенню і вимоги позову про стягнення вихідної допомоги. Так, ст. 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки, позивача було звільнено з підстав, передбачених ст.38 КЗпП, то він вправі вимагати від роботодавця вихідну допомогу в розмірі не меншому ніж тримісячний середній заробіток. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування вихідної допомоги провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати шляхом множення середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, позивачу має бути виплачена вихідна допомога в сумі 21051,45 грн. з розрахунку: 342,30 х 20.5 х 3 = 21 051,45. Підсумовуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю на підставі вказаних в рішенні норм закону. Обов`язок понести витрати у справі, за наведених рішень, суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

Outcome: approved