Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

30 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених 13.03.2016 р. Дунаєвецькою районною нотаріальною конторою, зареєстрованих за р. №1107 та №1110 він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Варшавська,30 с.Заставля Дунаєвецького району Хмельницької області. У належному позивачеві будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], який вселився до цього житла в період, коли власником будинку була інша особа. Відповідач не є членом сім'ї позивача, угоди про проживання в належному йому будинку ні з позивачем, ні з попереднім власником, він не укладав. В добровільному порядку звільнити житло шляхом зняття з реєстрації не бажає. Таким чином відповідач створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні його власністю, а його дії у створенні таких перешкод є незаконними, а тому позивач змушений звернутися до суду про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення відповідача з належного позивачеві житлового будинку по вул. Варшавська,30 с. Заставля, Дунаєвецького району. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав повністю та пояснив, що 13 березня 2016 року оформив спадщину, а з 30 березня 2016 року є власником будинку, який успадкував по заповіту від [PERSON]. В будинку зареєстрований [PERSON], але там не проживає, за комунальні послуги не сплачує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що зареєстрований [INFO], де знаходиться його майно. У даному будинку проживала його мати, іншого житла не має, на даний час тимчасово проживає у друзів. Виписуватися з будинку не бажає та не буде цього робити. Суд, дослідивши матеріали справи,заслухавши сторони, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON], серія НАІ №098383, зареєстрованого реєстрі за №1107, [PERSON] заповів [PERSON] домоволодіння номер 30 загальною площею 101,4 кв.м., що знаходиться по вул. Варшавській в с.Заставля Дунаєвецького району Хмельницької області, власником якого є позивач (а.с.5). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №56294758 від 30.03.2016 року, позивач також є власником земельної ділянки розміром 0,2137 га, кадастровий номер 6821889500:02:003:0003, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою с.Заставля вул.Варшавська, 30 Дунаєвецького району Хмельницької області. Згідно зі\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1, 7\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом також встановлено, що в будинку, за адресою: с.Заставля вул.Варшавська, 30 Дунаєвецького району Хмельницької області зареєстрований [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №288 від 20 квітня 2016 року (а.с.11) та актами від 20 квітня 2016 року та 05 травня 2016 року, складеними депутатом Дунаєвецької міської ради в присутності свідків (а.с.12, 13). Згідно з вимогами ст. ст.\~16,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. Згідно положень ч.1\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.2 ст. 64 ЖК України відповідач не відноситься до членів сім"ї власника будинку, тобто позивача ,однак на його вимоги про звільнення не реагує, виселятись не бажає. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже право члена сім"ї власника будинку користуватись житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім"ї власника будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім"ї на користування цим будинком, оскільки є похідним від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім"ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Давши належну оцінку цим обставинам, виходячи із вище зазначених норм права, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] підлягає виселенню із будинку, належного [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Outcome: approved