Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, зазначивши, що вони є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] Ріпкинського району Чернігівської області. Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаному будинку, фактично не користується житловим приміщенням з грудня 2012 року, однак добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим обмежує право позивачів вільно володіти використовувати та розпоряджатись своїм майном. Таким чином, позивачі просять винести рішення про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, шляхом визнання [PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачі підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач в судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки у спірному будинку знаходиться частина майна, набутого відповідачем за час шлюбу з сином позивачів, і [PERSON] періодично користується цим майном. Позивачі, в свою чергу, чинять відповідачеві перешкоди в користуванні майном, набутим за час шлюбу, а власного житла [PERSON] не має. Крім того, представник відповідача зазначив, що факт реєстрації [PERSON] в будинку позивачів, жодним чином не обмежує останніх у праві вільно володіти, користуватися і розпоряджатися нерухомим майном. Заслухавши пояснення з"явившихся учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Ріпкинського району Чернігівської області, належить позивачам в рівних долях. Право власності на житло зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в Чернігівському МБТІ з 26.03.1996 року. Місце проживання відповідача зареєстровано в будинку позивачів починаючи з 17.12.2007 року, оскільки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з членом сім"ї позивачів (їх сином) [PERSON]. Вказаний шлюб було розірвано 05.09.2012 року. Крім позивачів та відповідача у житловому приміщенні інші особи, в тому числі і діти [PERSON], не зареєстровані. В той же час, в будинку позивачів проживає їх син [PERSON], спільно з дружиною та малолітньою дитиною, народженою від повторного шлюбу. Дані обставини сторони в судовому засіданні не оспорювали, отже у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Як слідує з пояснень позивачів, [PERSON] створила нову сім"ю і фактично проживає [ADDRESS]. Сторонами раніше в усній формі було узгоджено, що відповідач зніметься з реєстраційного обліку в будинку позивачів до жовтня 2014 року, однак [PERSON] своєї обіцянки не виконала. Позивачі в судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу між їх сином та відповідачем, спорів щодо користування набутим за час шлюбу майном не виникало і [PERSON] вивезла з будинку речі, які вважала за необхідне. Стороною відповідача вказані обставини не спростовано. Позивачі та [PERSON] не укладали між собою договір про користування житловим приміщенням. У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності. Суд вважає, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку належному позивачам, обмежує права останніх, гарантованих Конституцією України. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.16 ЦК України, серед способів захисту цивільних прав та інтересів особи визначено: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміну правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, з вказаної норми вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", є спеціальним нормативно-правовим актом, котрий регулює спірні правовідносини, його положення підлягають застосуванню до всіх відносин пов'язаних з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У випадку будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. В свою чергу, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Аналогічна правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року щодо неоднакового застосування судом норм матеріального права. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Приписами ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім'ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК УРСР та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дає підстави суду для висновку, що позивачі довели факт відсутності відповідача понад один рік за місцем реєстрації. Так, з довідки Новояриловицької сільської ради від 05.05.2015 року вбачається, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS]. З акту складеного за участі депутата органу місцевого самоврядування від 18.05.2015 року вбачається, що [PERSON] з 2013 року не проживає у домоволодінні, власником якого є [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням. Підстав, які давали б [PERSON] право зберігати за нею жиле приміщення, судом не встановлено. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачами.

Outcome: approved