Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає скасувати рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 16.07.2019, про відмову у приватизації жилого приміщення у гуртожитку за адресою [ADDRESS] та зобов`язати територіальну громаду в особі Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області повторно розглянути заяву [PERSON] про приватизацію житлового приміщення кімнати в гуртожитку. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що на підставі договору найму житлового приміщення від 01.06.2002 мати позивача - [PERSON] , разом із членами сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та позивачем у справі [PERSON] зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] . Мати позивача - [PERSON] знялась з реєстрації за вказаною адресою, натомість позивач зареєстрований та фактично проживає по теперішній час в кімнаті. Маючи на меті приватизувати вказану кімнату у гуртожитку позивач звернулась до органу приватизації Горішньоплавнівської міської ради, яким у наданні дозволу на оформлення передачі у приватну власність житлового приміщення у гуртожитку за вище вказаною адресою, було відмовлено в зв`язку з відсутністю копії ордера на зазначене житлове приміщення. Вважаючи підстави відмови у приватизації необґрунтованими, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права шляхом пред`явлення відповідного позову. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Позивач звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягала на їх задоволенні. Представник Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області належно повідомленими про час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п. 24 своєї постанови № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори щодо права особи на житло (приватизація житла - ст. 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків) є житловими (цивільними) і розглядаються у порядку цивільного судочинства, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень. Перевіряючи правомірність рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 16.07.2019 про відмову [PERSON] у передачі в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] суд виходить з наступного. Згідно із ст.9 Житлового Кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до пунктів 6, 7, 8 статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом: а) безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; б) продажу надлишків загальної площі жилих приміщень громадянам України, які мешкають у них і на яких поширюється дія цього Закону; з використанням приватизаційних паперів - житлових чеків (у порядку, передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду") з урахуванням залишкової вартості усіх житлових приміщень, що підлягають приватизації у відповідному гуртожитку. Порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначено відповідним Положенням, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009. У відповідності до пунктів 17,18 Положення, якими визначено перелік документів, що мають бути обов`язково подані громадянами до органу приватизації, одним з таких документів, є документ, що підтверджує невикористання особою житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (пункт 20 Положення). Дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області за № 295 від 06.09.2001 року про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста майна, яке є спільною власністю територіальних громад Полтавської та перебуває на балансі АТЗТ «Інкомбуд» - гуртожиток по [ADDRESS] передається у комунальну власність міста. (а.с.5-7). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до копії поквартирної карточки, вбачається що мати позивача - [PERSON] , разом із членами сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та позивачем у справі [PERSON] були зареєстровані в кімнаті [ADDRESS] Плавні з 10.12.1999 року на підставі ордеру № 14 від 1997 року (а.с.9). Після вселення в житлове приміщення кімнату [ADDRESS] Плавні мати позивача - [PERSON] , разом із членами сім`ї уклала договір найму житлового приміщення від 01.06.2002 (а.с.14-15). Відповідно до довідки наданою сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 09.04.2019 (а.с.12) за адресою [ADDRESS] є зареєстрованим позивач у справі [PERSON] . Відповідно до інформації що міститься у довідці наданої КЖРЕП № 1 б/н від 11.04.2019, в архіві паспортного столу КЖРЕП № 1 ордер на жиле приміщення за адресою [ADDRESS] відсутній (а.с.17). Згідно ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 16.07.2019 (а.с.8) у задоволенні прохання [PERSON] щодо передачі в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] було відмовлено у зв`язку з відсутністю копії ордера на жиле приміщення. Виходячи із змісту листа міського голови Бикова Д.Г., адресованого на ім`я [PERSON] , останній було повідомлено що інформації щодо видачі ордеру не виявлено, у зв`язку із тим, що при передачі гуртожитку значна кількість архівних документів, в тому числі ордерів та їх коренців не була передана до міськвиконкому, та роз`яснено право звернення до суду. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч.ч.1,3,10 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає, і як вбачається, на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до п. 11 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. З матеріалів справи вбачається, що спірна кімната розташована в гуртожитку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації у розумінні ч. 10 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням викладених обставин, та приймаючи до уваги той факт, що позивач на законних підставах проживає в спірній кімнаті, а відсутність ордеру про надання житлової площі позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію кімнати, суд вважає, доцільним задовольнити позовні вимоги позивача та скасувати рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 16.07.2019. Щодо позовних вимог про зобов`язання територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області повторно розглянути заяву [PERSON] про приватизацію житлового приміщення кімнати в гуртожитку, суд вважає необхідним зазначити наступне. Суд не має повноважень щодо покладення на орган приватизації зобов`язання прийняти рішення про передачу житла у власність, передати зазначену квартиру у власність та оформити свідоцтво про право власності, оскільки, зазначений обов`язок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобов`язати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобов`язати вчинити певні дії. Оскільки суд прийшов до висновку про скасування рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 16.07.2019 про відмову в задоволенні заяви позивача у передачі в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку, зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву. За результатами розгляду рішення щодо передачі позивачу у власність спірного житла або відмови у передачі не прийняте, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити, оскільки вони заявлені передчасно, та не в спосіб, передбачений для захисту прав та інтересів. При цьому, суд вважає, що в даному випадку саме скасування рішення відповідача про відмову в задоволенні заяви позивача у передачі в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку в судовому порядку є належними та достатніми способами захисту його порушених прав. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved