Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину квартири. На \~обґрунтування \~позовних вимог позивач в заяві зазначила, що з липня місяця 2008 року та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Між ними слалися відносини, що притаманні подружжю. З 2008р. по 2010р. вони жили в с.Марївка по вул. Баштанській, 50. З 200р. по 2014р. вони проживали в будинку матері чоловіка - по вул. Миру,25 в с. с.Марївка. В цьому будинку 25.06.2010р. народився їх син [PERSON]. З 2014р. по 14.07.2016р. дня смерті чоловіка [PERSON] проживали в [INFO]. Тобто з липня місяця 2008р. по липень 2016р. вони проживали однією сімєю як чоловік та жінка. В 2014р. за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS]. 19.06.2015р. 14.07.2016р. [PERSON] помер. Відповідачі та донька від першого шлюбу є його спадкоємцями. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] \~до суду зявилися, вимоги підтримують повністю та просять про задоволення позову. Відповідач [PERSON] до суду\~зявився, позовні вимоги визнає, просив задовольнити у повній мірі. Відповідач [PERSON], до суду не з"явилась, належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, на попередніх судових засіданнях визнавала позов просила про його задоволення. Представник відповідача [PERSON] (діє в інтересах неповнолітньої [PERSON]Р.) до суду зявилася, позовні вимоги не визнала. Відповідно до заперечень, в судовому засіданні вказала, що в п.8 договору купівлі-продажу спірної квартири від 19.06.2015року зазначено що покупець довів до відома продавця про те, що він не перебуває у шлюбі, ні з ким однією сімєю не проживає, кошти на купівлю квартири є його особистою приватною власністю. Нотаріусом було засвідчено заяву від покупця про намір купить квартиру за власні кошти. [PERSON] до моменту купівлі спірної квартири не був одружений, ні з ким не проживав, купував квартиру за власні кошти. Просила відмовити у позові в повній мірі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, позивачка проживали разом із [PERSON], з 2008 року по 2010 рік за адресою с.Мар"ївка, вул.Баштанська 50, Баштанського району Миколаївської області, а згодом з 2010 року по 2014 рік за адресою: с.Мар"ївка вул.Миру 25 Баштанського району,Миколаївської області, а з 2014 року по 14.07.2016 року за адресою: [ADDRESS] Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.2015 [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру №-12 що знаходиться по вул.Шкільній буд.№29 в селі Мар"ївка Баштанського району Миколаївської області. 14.07.2016 року [PERSON] Юрійович- помер. За положеннями статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За приписами частини 2статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, коли джерелом його набуття були спільні сумісні коштиабо спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Оцінюючи докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] з липня 2008 року по липень 2016 року, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Що стосується квартири за адресою: с.Мар"ївка вул.Миру 25 Баштанського району,Миколаївської області, як вбачається із матеріалів справи, вказана квартира придбана [PERSON] 19.06.2015 року, як вказано у договорі за ціною 51000 грн. При цьому покупець [PERSON], довів до відома продавця, а продавець [PERSON], прийняв до уваги той факт, що покупець у зареєстрованому шлюбі не перебуває, однією сім"єю без реєстрації шлюбу ні з ким не проживає і грошові кошти, що витрачаються ним на придбання квартири за цим договором, є його особистою власністю. Долучений до матеріалів справи Акт-4 від 16.01.2017 року, (про покупку квартири на спільні кошти) містить припущення, на якому відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування ґрунтуватись не може, та таке припущення не підтверджено іншими належними та допустимими доказами, а тому не спростовує презумпції правомірності правочину ( від 19.06.2015 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира за адресою: с.Мар"ївка вул.Миру 25 Баштанського району,Миколаївської області, придбана [PERSON], за кошти, що належали йому особисто. Доводи позивача [PERSON], про те, що коштів які потрачені на покупку квартири, є спільними коштами, не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо факту придбання та визнання права власності на квартиру, а тому позов в цій частині, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial