Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В червні 2014 року позивач - Деснянське районне управління ГУ МВС України в м. Києві звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що нежиле приміщення по [ADDRESS] передано в оренду ГУ МВС України в м. Києві. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 22.12.2005 року вказане приміщення передано в користування Деснянському районному управлінню. На даний час управління займається оформленням правовстановлюючих документів на право власності на вказане нежитлове приміщення. Вказане приміщення використовується позивачами з 2005 року, як гуртожиток, в якому проживає 74 особи - співробітники управління зі своїми сім"ями. Відповідач [PERSON] наказом № 282 о/с від 25.05.2011 року був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за власним бажанням. Звільнившись з органів, відповідач перестав сплачувати комунальні послуги, до цього без належних правових документів заселився до кімнати в гуртожитку і проживає там до цього часу. У гуртожитку відповідач не зареєстрований, договір оренди з ним не укладався, а тому підстав для його проживання на даний час немає. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за комунальні послуги у розмірі 11726,87 грн., а також виселити відповідачів з кімнати № 9 по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги та просив суд виселити [PERSON], [PERSON] та малолітнього [PERSON] з кімнати № 9 по [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що [PERSON] був заселений до гуртожитку зі своєю сім'єю, оскільки працював на той час в органах міліції і йому була надана спірна кімната. З 2011 року він не працює в Деснянському районному управлінні Головного управління МВС України в місті Києві, але проживає зі своєю дружиною та сином 2006 року народження в кімнаті№ 9 по вищезазначеній адресі, на даний час у нього немає іншого житла. Також зазначив, що сплачує регулярно комунальні послуги, заборгованість відсутня. Третя особа - представник опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації проти задоволення позову заперечував, просив суд винести рішення враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, їх представників, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Деснянського районного управління задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва від 30.06.2005 року № 03/1751, укладеним між КП "Київжитлоспецексплуатація" та Головним управлінням МВС України в м. Києві, нежиле приміщення, загальною площею 743, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], передано в оренду ГУ МВС України в м. Києві. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 22.12.2005 року № 727 "Про передачу в користування Деснянському районному управлінню будівлі по [ADDRESS]" нежиле приміщення, орендоване Головним управлінням у КП "Київжитлоспецексплуатація", передано в користування Деснянському РУ ГУ МВС України в м. Києві. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.06.2012 року № 398-р "Про погодження передачі нерухомого майна у державну власність" рішення Київської міської ради від 10.11.2011 року № 608\\6844 "Про надання згоди на безоплатну передачу нежилих будинків та приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва у державну власність" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18.07.2012 року 3 1101 "Про передачу нерухомого майна на баланс ГУ МВС України в м. Києві" нежитлове приміщення, загальною площею 743, 7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] передано до ГУ МВС України в м. Києві. Згідно з актом приймання-передачі від 31.07.2012 року нежилий будинок [ADDRESS] з комунальної власності територіальної громади міста Києва передано у державну власність, до сфери управління МВС України. В подальшому зазначене приміщення відповідно до акту приймання-передачі від 07.12.2012 року було передано ГУ МВС України в м. Києві на баланс Деснянського районного управління ГУ МВС України в м. Києві. Як вбачається з письмових матеріалів справи, вказана нежитлова будівля використовується позивачем як гуртожиток, в якому на даний час проживає 74 особи - співробітники управління разом зі своїми сім"ями. Згідно листа заступника голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що заселення мешканців для проживання за адресою [ADDRESS] здійснювалось Деснянським РУГУ МВС України в місті Києві у зв»язку з відсутністю іншого житла для проживання ( а.с.92). Нарахування вартості комунальних послуг за користування приміщенням та їх оплата свідчить про наявність домовленостей між сторонами щодо користування кімнатою № 9 по [ADDRESS]. Відтак позивач надав свою згоду щодо користування відповідачами даним спірним приміщенням. Так, відповідно до наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 25.05.2011 року № 282 о\\с [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), згідно пп. "ж" (за власним бажанням) п. 64. Звільнившись з органів внутрішніх справ, відповідач [PERSON] зі своєю сім'єю продовжував проживати за адресою [ADDRESS], у зв»язку з відсутністю іншого житла для проживання. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в гуртожитку за адресою [ADDRESS] ( а.с.106). Згідно довідки № 1244 від 08 серпня 2014 року, [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 14 липня 2008 року у складі з 3 осіб ( а.с.121). Відповідно до п.4.2. Наказу Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України затвердженого Наказом МВС України від 10.09.2004 року № 1039, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 4.1 цього положення, не може бути виселено працівників, які припинили службу в органах внутрішніх справ України, з усіма особами які з ним проживають, прослужили в органах внутрішніх справ України не менше 10 років. Вислуга років [PERSON] на час звільнення становить 11 років 2 місяці 3 дні, у пільговому обчисленні - 13 років 2 місяці 7 днів. Щодо вимог позивача про виселення малолітнього [PERSON], відповідно до ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей» № 26-ІV від 02.06.2005р. передбачено, що держава охороняє та захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, суддями, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, той факт, що відповідачі іншого житла не мають, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачів є не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, посилання позивача на норми Житлового Кодексу Української РСР є безпідставними, оскільки вони регулюють відносини щодо проживання, вселення та виселення з жилих приміщень та гуртожитків, які не розповсюджуються на використання нежитловим приміщень, яким є будівля по [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed