Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 06 лютого 2020 року позивач подав в суд вказаний вище позов, який в процесі розгляду справи уточнив, в якому просив суд: визнати неправомірними дії посадових осіб КП «Харківводоканал» щодо нарахування та пред`явлення до сплати позивачу заборгованості, яка виникла у попереднього власника квартири [PERSON] за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в період до 28.11.2018 року в сумі 15987,50 грн.; зобов`язати КП «Харківводоканал» здійснити перерахунок суми платежів за послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення за договором про надання послуг із централізованого водопостачання та водовідведення від 03.05.2019 року укладеним між КП «Харківводоканал» та [PERSON] починаючи з 28.11.2018 року та обліковувати їх на окремому особовому рахунку, а також ввести окремий облік нарахувань щомісячних платежів [PERSON] з дня набуття права власності на квартиру (з 28.11.2018) із зазначенням в квитанціях лише платежів, нарахованих з 28.11.2018 року; стягнути з КП «Харківводоканал» на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., судові витрати на оплату професійної правової допомоги в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування уточнених вимог позивач посилався на те, що 03.05.2019 року між ним та КП «Харківводоканал» був укладений Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . 02.01.2019 року його, як власника квартири було зареєстровано за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , а з 04.03.2019 року в квартирі за його згодою була також зареєстрована його дружина [PERSON] . Інших зареєстрованих осіб у квартирі після 28.11.2018 року не було і не має. Договір про надання послуг між ним та відповідачем було укладено на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2018 року, укладеного між ним та [PERSON] . Того ж дня ПН ХМНО [PERSON] був внесений запис за №147280358 до державного реєстру речових прав нерухомого майна про реєстрацію права власності на квартиру за ним. Зазначив, що станом на 28.11.2018 року всі мешканці квартири були зняті з реєстрації за місцем проживання: [ADDRESS] . Виходячи з наведеного, він має обов`язок сплачувати КП «Харківводоканал» за отримані ним послуги тільки з 28.11.2018 року. Зазначив, що загальна сума, яка підлягає сплаті відповідачу з нього за період з 28.11.2018 року по 01.01.2020 року становить суму заборгованості за 3 місяці (грудень 2018-лютий 2019 р.) -469,68 грн. та 4070,60 грн. заборгованість за 13 місяців (з 01 березня -01 квітня 2020 р.), тобто загальна сума становить 4540,24 грн. Вказав, що ним було сплачено 1300 грн., у зв`язку з чим станом на 01.04.2020 року заборгованість складає 3240,24 грн. Але, незважаючи на укладення з ним та КП «Харківводоканал» Договору про надання послуг, відповідач неправомірно нараховує та додає заборгованість за попереднього власника квартири [PERSON] .. В рахунку за послуги централізованого водопостачання та водовідведення відповідача за квітень 2019 року його заборгованість вказана в сумі 15 890,48 грн., при тому, що за квітень йому нараховано 288,66 грн. за ці послуги, та ним сплачено за попередній період 800 грн., останній платіж був здійснений 22.04.2019 року в сумі 500 грн. Зазначив, що неодноразово звертався з листами до відповідача, з вимогами щодо припинення порушення його прав та виокремлення та розмежовування заборгованості позивача та попереднього власника квартири. Однак відповідач не виконує його вимог та продовжує надсилати щомісяця квитанції про сплату боргу з урахуванням боргу [PERSON] . Зазначив, що неправомірні дії відповідача щодо нарахування до сплати платежів іншої особи спричинили йому душевні страждання. Моральну шкоду він оцінює в 10000 грн. Також його витрати на правничу допомогу складають 10 000 грн., які просив стягнути з відповідача. 02 березня 2020 року від представника відповідача КП «Харківводоканал» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що до позовної заяви [PERSON] додає копії документів, що підтверджують виникнення права власності на квартиру [ADDRESS] , а саме Договір купівлі-продажу від 24.12.2019 року. Вказав, що зобов`язання по оплаті за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] виникли у [PERSON] з моменту виникнення права власності на зазначену квартиру. 03.05.2019 року між підприємством та [PERSON] укладено договір «Про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення». Оскільки за вказаною адресою вже був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] для проведення нарахувань та обліку оплат за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення зазначений особовий рахунок було переоформлено на ім`я позивача. Вказали, що 02.07.2019 року [PERSON] звернувся до них з заявою, в якій просив провести розрахунок заборгованості [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] в період з 28.11.2018 по 01.07.2019 року та надати детальну інформацію про нараховану та сплачену суму. Запитувана інформація була надана [PERSON] у відповіді від 17.07.2019 №К-4300/1-19.01.,2.05. Однак, 15.08.2019 року [PERSON] звернувся до підприємства з заявою, в якій повторно зазначив, що не має жодного відношення до заборгованості попереднього власника квартири за адресою: [ADDRESS] та просив не вказувати заборгованість, яка виникла до 28.11.2018 року у рахунку на оплату послуг. У відповіді від 29.08.2019 року №К-5620/1-19.01.02.05 позивачу було роз`яснено, що обов`язок по оплаті нарахувань за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення виникає з моменту виникнення права власності. Також надано інформацію про заборгованість, яка виникла за період з 28.11.2018 року по 31.07.2019 р. Крім того зазначили, що в судовому порядку позивачеві з боку КП «Харківводоканал» не пред`являлися вимоги по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] , яка утворилась до 28.11.2018 року. Облік такої заборгованості на існуючому особовому рахунку № [NUMBER] ніяким чином не впливає ні на отримання [PERSON] послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, ні на реалізацію права власності на квартиру. У зв`язку з чим зазначив, що КП «Харківводоканал» діє в рамках чинного законодавства не порушуючи прав [PERSON] . Крім того, враховуючи відсутність протиправних дій з боку відповідача жодної матеріальної шкоди не завдано. 11 березня 2020 року через канцелярію суду позивач надав відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що відповідачем систематично та грубо порушуються умови договору про надання послуг із централізованого водопостачання, укладеного між позивачем та відповідачем 03.05.2019 року, які стосуються прав та інтересів позивача, а саме незаконне нарахування та внесення до розрахункових документів та пред`явлення до сплати цих зайвих коштів за послуги, які позивач не отримував та об`єктивно не міг отримувати. Крім того вказав, що він переніс душевні страждання при отриманні платіжних квитанцій за квітень, травень, грудень 2019 року від відповідача із сумами, що набагато перебільшує суму, яку він мав сплатити відповідачу за Договором про надання послуг. Зазначив, що душевні переживання виявились у виникненні переживань, стану пригніченості та обурення від протиправних дій відповідача. Також, представником відповідача 23.03.2020 року були надані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що в рахунок на оплату послуг зазначається не лише загальна сума боргу, а й нарахування, здійснені в поточному місяці. Крім того, позивачу у листуванні неодноразово роз`яснювалось, що обов`язок по оплаті нарахувань за надані послуги виникає з моменту виникнення права власності. Позивачем не конкретизовано, який саме пункт Договору порушив відповідач. 29 травня 2020 року через канцелярію суду надійшла промова в судових дебатах від представника позивача, в якій представник просив задовольнити уточнену позовну заяву. Зазначив, що дії відповідача щодо нарахування та додавання в рахунок на сплату боргу попереднього власника квартири є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству. Також, вказав, що позивач переніс душевні страждання при отриманні від позивача рахунків на сплату за послуги за іншу особу, розмір моральних страждань він оцінює в 10 000 грн. Також долучив акт прийому-передачі наданих послуг від 29.05.2020 року за договором про надання правової допомоги від 04.03.2020 року, в якому визначено об`єм наданої правничої допомоги, їх вартість. 02.06.2020 року через канцелярію суду надійшла промова в судових дебатах від представника відповідача, в яких останній зазначив, що спосіб захисту, обраний позивачем, не відповідає нормам ЦК України, наголошував, що позивач не конкретизував, який саме пункт Договору, було порушено відповідачем. Також зазначав, що КП «Харківводоканал» не пред`являє вимоги по сплаті заборгованості, яка виникла за період до 28.11.2018 року до [PERSON] , а тому вчинення протиправних дій не доведено, права останнього не порушені. Доводи щодо спричинення моральної шкоди позивачу вважав безпідставними. Щодо витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, зазначив, що за попереднім орієнтовним розрахунком позивача вони складали 0,00 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2020 року провадження по цивільній справі за позовною заявою відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. У заяві від 29.05.2020 року представник позивача просив суд розгляд справи, призначений на 02.06.2020 року проводити буз участі позивача та його представника. У попередніх судових засіданнях надали пояснення, згідно яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача КП «Харківводоканал» в судове засідання не з`явився, у заяві від 01.06.2020 року на підставі ст.. 211 ЦПК України просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. У попередніх судових засіданнях просив суд відмовити в задоволенні позову за наведених у відзиві підстав. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Так, судом встановлено 28.11.2018 року позивач придбав за договором купівлі-продажу квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданим договором купівлі-продажу, посвідченим ПН ХМНО Васіковою Л.Є. зареєстрований в реєстрі №4361 (а.с.16-17). 03.05.2019 року між позивачем та КП «Харківводоканал» укладено Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с.4-15). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.04.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 04.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] з 02.01.2019 року. З пояснень позивача вбачається, що після придбання квартири йому стало відомо, що у попереднього власника квартири були борги по сплаті за послуги, які надаються відповідачем, тому 02.07.2019 року, 14.08.2019 року, 13.11.2019 року він звертався з заявою на ім`я КП «Харківводоканал», в якій просив, відкрити на його ім`я новий особистий рахунок, не включати борг попереднього власника до його особового рахунку. 17.07.2019 року, 29.08.2019 року, 27.11.2019 року КП «ХВК» повідомив листом позивача про те, що наявність заборгованості по особовому рахунку який закріплений за житлом (квартирою) відноситься до істотних умов та підлягає врегулюванню між продавцем та покупцем. Додатково наголошували, що оскільки чинним законодавством України не передбачена процедура списання з особового рахунку заборгованості, у разі оплати позивачем заборгованості, яка виникла на особовому рахунку до моменту набуття ним права власності, він буде мати право в порядку регресу стягнути оплачені ним кошти з [PERSON] . Також роз`яснено, що обов`язок по сплаті нарахувань за надані послуги виникає з моменту виникнення права власності. V. Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Так, відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникли у позивача з часу придбання у власність вказаної квартири та початку користування цими послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону України від 01.12.2005 року № 3161-IV) при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Задоволення такої вимоги можливе з урахуванням положень п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п. 5 частини першої ст. 4 у редакції Закону України від 19.05.2011 року № 3390-VI). Визначення понять "шкода" і "дефектна продукція" міститься у Законі України від 19.05.2011 року № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", згідно якого шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект (ст. 1). Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг (ст. 5). Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції. При цьому на потерпілого покладається обов`язок довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом у продукції та завданою шкодою (ст. 6). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. VІ.Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, застосовуючи норми матеріального права, які підлягають застосуванню у виниклих між сторонами правовідносинах та наведених вище, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні від 28.11.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. за №4361, позивач став власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що після купівлі вищевказаної квартири позивач здійснює оплату послуг за водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № [NUMBER] . Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, їх відкриття відбулося за часів СРСР. Після проголошення Незалежної України особові рахунки не змінювались, тобто залишились попередніми, які були відкриті за адресами. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. У зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише за прізвищем ім`ям по-батькові власника або квартиронаймача. Особовий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в комунальному підприємстві «Харківводоканал» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Крім того, суд наголошує, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності. Більш того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2007 року N 12/1-64 списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. На переконання суду, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок платежів за договором від 03.05.2019 року, починаючи з 28.11.2018 року та опублікувати на окремому особовому рахунку, а також вести окремий облік нарахувань щомісячних платежів [PERSON] з дня набуття права власності на квартиру із зазначенням в рахунках за послуги лише платежі, нараховані [PERSON] з 28.11.2018 року, не вказуючи заборгованість [PERSON] , як колишнього власника квартири, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за послуги з водовідведення та водопостачання не встановлює для позивача будь-яких обов`язків. Суд вважає, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати, а саме заборгованості, яка виникла до 28.11.2018 року. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати у квитанціях, які надходять на адресу позивача, є різновидом претензії, що не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначив позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості. Позивачем в позові не зазначено, які саме його права, як споживача, порушені відповідачем. Також суд вважає, що заборгованість за житлово-комунальні послуги, що розміщена на особовому рахунку не може порушувати права позивача, тому що є документацією господарської діяльності КП «Харківводоканал» та не спричиняє жодних обмежень позивачу. Таким чином, не має законних підстав для виключення з особового рахунку позивача № 176842 суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири, а саме до 28.11.2018 року. Більш того, як вбачається з наданого відзиву відповідач не вимагає від позивача, як нового власника провести сплату заборгованості за попереднього власника, навпроти у судовому засіданні були наведені аргументи, які свідчать про звернення відповідача із вимогою до продавця про сплату боргу, тому жодним чином права позивача не порушено. Отже, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги з водовідведення та водопостачання підлягають доведенню при пред`явлені відповідачем позову про їх стягнення. Таким чином, сторона звернулася до суду за захистом права з відсутністю його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене, а отже у задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірними дії посадових осіб КП «Харківводоканал» щодо нарахування та пред`явлення до сплати позивачу заборгованості, яка виникла у попереднього власника квартири [PERSON] за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в період до 28.11.2018 року в сумі 15987,50 грн.; зобов`язання КП «Харківводоканал» здійснити перерахунок суми платежів за послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення за договором про надання послуг із централізованого водопостачання та водовідведення від 03.05.2019 року укладеним між КП «Харківводоканал» та [PERSON] починаючи з 28.11.2018 року та обліковувати їх на окремому особовому рахунку, а також ввести окремий облік нарахувань щомісячних платежів [PERSON] з дня набуття права власності на квартиру (з 28.11.2018) із зазначенням в квитанціях лише платежів, нарахованих з 28.11.2018 року необхідно відмовити у повному обсязі. Разом з тим, в оцінці доводів відповідача про те, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України, суд вважає за необхідне звернути увагу, що оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд зазначає, що звертаючись до суду, позивач обґрунтовував своє звернення до суду положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим був звільнений судом від сплати судового збору. Аналіз норм вищенаведеного Закону дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Разом з тим позивачем не доведено спричинення шкоди його здоров`ю внаслідок дій відповідача, який, як зазначає позивач, протягом тривалого часу направляє йому квитанції за надані йому послуги. Посилання позивача на загальні норми встановлення та відшкодування моральної шкоди у відповідності до цивільного кодексу України, судом до уваги не беруться, оскільки застосуванню підлягають саме спеціальні норми,

Outcome: dismissed