Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

04.09.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON], такими, що втратив право користування квартироюжитловим приміщенням- №15, що розташована в будинку №88 по вулиці Роменській в м. Суми. Вимоги обґрунтувала тим, що 03.07.2003 року вона стала на праві спільної сумісної власності з її матірю [PERSON] власником вищезазначеної квартири. В подальшому 30.06.2004 року позивач успадкувала після смерті матері ? частину вищезазначеної квартири і стала її єдиним власником. 22.05.2005 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] , і рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.06.2017 шлюб розірвано. У вказаній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх спільний син. Після розірвання шлюбу, з травня 2017 року відповідач перейшов жити за місцем проживання своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] набута позивачем у власність до реєстрації шлюбу із відповідачем і є її особистою приватною власністю. Позивач вважає, що оскільки відповідач перестав бути членом її сім'ї , то в н має бути позбавлений права користуватися належною їй квартирою № 15. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додав, що відповідач на даний час забезпечений житлом , проживаючи в квартирі своїх батьків. Реєстрація відповідачів чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказав, що, перебуваючи у шлюбі з позивачем , він за згодою останньою був зареєстрований в квартирі №15. До травня місяця 2017 року він і позивач проживали в данній квартирі однією сім"єю , вели спільне господарство. Не зважаючи на те , що квартира №15 була придбана позивачем ще до шлюбу , він має право власності на 1\\2 частку квартири , оскільки , проживаючи в квартирі №15, провадилися ремонтні роботи , придбавалися речі для спільного користування сім"ї. В травні 2017 року він вимушений проживати в квартирі своїх батьків , оскільки позивач поставила перед ним умову - заборонить спілкуватися с неповнолітнім сином , який залишився проживати в квартирі позивача. він погодився на дану умову позивача і переїхав проживати в квартиру своїх батьків, при цьому він періодично приходить в квартиру позивача , щоб спілкуватися з сином. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.07.2003 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2004 [PERSON] (дівоче прізвище- Любич) О.П. на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-9). 22.05.2005 позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] , і рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.06.2017 шлюб було розірвано.(а.с.10,12) У вказаній квартирі, згідно з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.08.2017 року виданої [PERSON], зареєстровані: [PERSON]-заявник, [PERSON] колишній чоловік, [PERSON]-син. (а.с. 13). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що у належній позивачу на праві власності квартирі з 19.07.2006 року за згоди позивача зареєстрований як член сімї відповідач [PERSON], оскільки на той час був чоловіком позивача. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 328 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання , проживання членів сім"ї , інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручення у право власника можливе лише на підставах , передбачених законом. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод , у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права , у тому числі визнання особи такою . що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім" власника будинку (квартири) належать особи , зазначені у ч.2 ст. 64 цього Кодексу , тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з пожружжя. Членами сім" власника може бути визнано й інших осіб , якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім"ї власника жилого будинку ( квартири) , які проживають разом з ним у будинку (квартирі) , що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки відповідач є колишнім членом сім"ї позивача , а не наймачем , то слід керуватися нормами ст. 405 ЦК України. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК україни слени сім"ї власника житла , які проживають разом з ним , мають право на користуванням цим житлом відповідно до закону. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до норм ч.9 ст. 9 ЖК україни ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом. У п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 №2 "Про деякі питання , що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз"яснено , що у справах цієї категорії необхідно з"ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що відповідач перестав бути членом її сімї, що саме по собі , на думку позивача, є достатньою підставою для визнання його таким , що втратив право користування належною їй на праві власності квартирою № 15. Повно та всебічно дослідивши обставини справи , врахувавши доводи сторін щодо їх вимог та заперечень, суд встановив , що відповідач [PERSON] зареєстрований в спірному житлі-квартирі №15 в буд. № 88 по вул. Роменській в м. Суми за згодою позивача [PERSON] після вступу з нею в шлюбі, тобто як член сім"ї, що не суперечить змісту ст. 64 , 156 ЖК України. З моменту реєстрації в зазначеній квартирі у [PERSON] виникло право користування житловим приміщенням, а саме квартирю №15, належної позивачу. Між позивачем та відповідачем жодних угод про порядок користування цією квартирою не укладалось. Проживаючи в квартирі №15 сторони проживали однією сім"ю і вели спільне господарство . Рішенням суду від 30.06.2017 шлюб між сторонами розірвано. Аналізуючи наведене , суд дійшов висновку , що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідача таким , що втратив право користування житловим приміщенням - належною їй на праві власності квартирою №15 в буд. №88 по вул. Роменській в м. Суми з тих підстав., що відповідач перестав бути членом її сім"ї, не підлягають задоволенню ,оскільки сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його сім"ї права користуватися займаним приміщенням. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то позивачу понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed