Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Заочним рішенням Бахмацького райсуду від 05 травня 2010 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики постановлено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики 7925 грн. 90 копійок; 80 гривень судового збору, 120 гривень на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Предметом позики за цим рішенням було 1000 доларів США. Після набрання заочним рішенням від 05.05.2010 року законної сили [PERSON] був виданий виконавчий лист про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 7925 грн. 90 копійок за договором позики . У виконавчому листі зазначено термін пред"явлення виконавчого листа до виконання - до 18 травня 2013 року. Постановою державного виконавця ВДВС Бахмацького райуправління юстиції від 04.06.2010 року серії ВП № 19703832 було відкрито виконавче провадження про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 7925 грн. 90 копійок боргу. Постановою державного виконавця цього ж відділу від 20.06.2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві. Постановою державного виконавця ВДВС Бахмацького райуправління юстиції від 10.09.2013 року відкрито виконавче провадження серії ВП № 39731236 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 7925 грн. 90 копійок, і по цьому виконавчому провадженню проводяться виконавчі дії. В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України за період з 12.03.2007 року, тобто з часу укладення договору позики в розмірі 1.000 доларів США, по 01.12.2014 року, індекс інфляції і 3% річних із боргової суми 8045 грн. 80 копійок, а всього 8404 грн.34 копійок, посилаючись на те, що заочним рішенням Бахмацького райсуду від 05.05.2010 року у справі № 2-336/10 за його позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, було постановлено стягнути із [PERSON] на його користь 8045 грн. 80 копійок. Виконавчий лист був пред"явлений до примусового виконання , але до теперішнього часу відповідачем не виконаний (а.с.1). В судовому засіданні 16 січня 2015 року позивач подав до суду уточнюючу позовну заяву про збільшення позовних вимог (а.с.25) до 40.017 грн. 21 копійок, посилаясь на те, що у ВДВС Бахмацького РУЮ знаходяться виконавчі листи про стягнення на його користь коштів із [PERSON] на загальну суму 8045 грн. 80 копійок, які до теперішнього часу в примусовому порядку не виконані. Сума боргу за цим виконавчим листом на даний час складає - 7925 грн.90 копійок. Цей борг за договором позики виник з 12.03.2007 року. А тому, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України він за період з 01.04.2007 року по 01.01.2015 року просить стягнути суму боргу із врахуванням індексу інфляції в цей період в розмірі 17.904 грн.60 копійок відповідно до наданого ним письмового розрахунку (а.с.25 зворот ), а також 3% річних за цей же період в сумі 22 112 грн 61 коп, а всього просить стягнути 40 017 грн 21 коп. В судовому засіданні 22 січня 2015 року позивач підтримав позовні вимоги, викладені в уточнюючій позовній заяві (а.с.25), і просить задовільнити їх в повному обсязі, зазначивши, що з моменту укладення письмового договору позики до винесення заочного рішення суду від 05.05. 2010 р. і до теперішнього часу відповідач суми боргу не погасив,і рішення виконувати не бажає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав і пояснив, що він позивачу ніякого боргу не винен. Про те, що судом 05.05.2010 року було винесено судове рішення про стягнення із нього боргу за договором позики в заочному порядку, йому було відомо. Зазначене рішення суду він не оскаржував. Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з слідуючих підстав. Згідно із ст. 14 ЦПК України „судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України". Відповідно до ст. 10 ч. 2 ЦПК України „сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, ч. 3 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом". Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України „обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини". Заочним рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, винесеним 05.05. 2010 року Бахмацьким райсудом Чернігівської області ( 2-236/10) , було ухвалено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики 7925 грн 90 копійок грошових коштів, 80 гривень судового збору, і 120 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення. Цим судовим рішенням було встановлено, що відповідно до письмової розписки від 12 березня 2007 року предметом договору позики була визначена іноземна валюта - 1000 доларів США. При винесенні рішення суд керувався роз'ясненнями абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12 09 року № 14 „Про судове рішення" і у мотивувальній частині рішення навів розрахунок з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно із довідкою офіційного курсу гривні до іноземних валют від 30. 04. 2010 року курс долара США до гривні станом на 05. 05.10 року становив 792 грн. 59 коп. за 100 доларів. Суд також керувався вимогами ст. ст. 192, 533 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України „боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом". Разом з тим, як передбачено нормами Закону України від 03 липня 1991 року „Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник , що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто, зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, долар США, індексації не підлягає. При цьому суд керувався висновками, викладеними у рішенні Верхового Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736 вов 10 відповідно до ст. 360 - 7 ЦПК України. Згідно із ст. 360-7 ЦПК України „рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами ) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верхового Суду України". Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов"язання, яке визначене у гривні. Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат у період з 01. 04. 2007 року по 05. 05. 2010 року задоволенню не підлягають Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача інфляційних витрат за період з 05. 05. 10 року по 01. 01. 2015 року, то ці вимоги також не підлягають задоволенню, так як норми ч. 2. ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов"язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми зобов"язання, то в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню , з слідуючих підстав. Згідно із ст. 533 ЦК України „ грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях". Відповідно до ст. 530 ЦК України „ якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін) . Якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час". Із заочного рішення Бахмацького райсуду від 05.05.2010 року вбачається , що [PERSON] отримав 1 тисячу доларів США від [PERSON] 12.03.2007 року, і згідно із змістом розписки термін повернення коштів не встановлювався. [PERSON] 13.10.2009 року звернувся до [PERSON] із вимогою повернення 1 тисячі доларів США в термін до 13.11.2009 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України „позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі) , у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом 30 днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором". Відповідно до ст. 1050 ЦК України „ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК". Відповідно до ст. 598 ч. І ЦК України зобов"язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах , встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у ст. ст. 599, 600 , 604-609 ЦК. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов"язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отримання 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідно до постанов про відкриття виконавчих проваджень від 04.06.2010 року, у виконавчому провадженні ВП № 19703832, від 10.09.2013 року у виконавчому провадженні ВП № 39731236, заочне рішення Бахмацького райсуду від 05.05.2010 року відповідачем не виконано, чого він не заперечував і в судовому порядку, що також підтверджують матеріали виконавчого провадження, оглянуті в судовому засіданні . Питання про застосування строку позовної давності в судовому засіданні відповідачем не заявлялося. А тому , суд вважає, що 3 % річних від простроченої суми повинні нараховуватись позивачу з 13.11.2009 року ( 30 днів від дня пред"явлення вимоги позивачем від 30.10.2009 року ), а не з 01.04.2007 р. Сума боргу складає за рішенням суду 7925грн. 90 копійок. Кількість днів прострочення з 13.11.2009 року по 01.01.2015 року складає: 2009 рік - 49 днів; 2010 рік - 365 днів;. 2011 рік - 365 днів; 2012 рік - 366 днів;. 2013 рік - 365 днів; 2014 рік - 365 днів, а всього 1875 днів. 3 % річних від простроченої суми боргу складає : 7925грн. 90 коп. * 3 % / 365 *1875 днів = 1221 грн. 46 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України „ якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог". Позивач є інвалідом 2 групи і Законом України „ Про судовий збір" він звільняється від сплати судового збору на користь держави при подачі позову до суду. А тому, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial