Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, по якому просить визнати за ним право власності на суму недоплаченої відповідачем щомісячно суми пенсії за період з 01.11.2011 року по 13.09.2019 року в загальній сумі 501 117, 12 грн., стягнути з відповідача суму недоплаченої пенсії в розмірі 501 117,12 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою від 14.06.2019 року по справі № 404/2725/18 третій апеляційний адміністративний суд задовольнив вимоги позивача щодо виплати відповідачем суми недоплаченої пенсії за період з 04.11.2017 року, вказавши, що сума невиплаченої відповідачем пенсії за період з 10.10.2011 року по 04.11.2017 року є власністю та матеріальним інтересом позивача, який захищається Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, а тому примусове стягнення суми недоплаченої пенсії, яка знаходиться у відповідача, провадиться в порядку відповідних статей ЦК України та ЦПК України. Згідно постанови третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 року по справі № 404/2725/18, встановлено, що станом на 01 листопада 2011 року відповідач повинен був сплачувати пенсію в розмірі 6 885 грн. 90 коп. Внаслідок зменшення відповідачем в жовтні 2011 року розміру пенсії до суми 1 665 грн. 93 коп., починаючи із 01.11.2011 року по 04.11.2017 року, позивач вважає, що відповідач недоплачував йому щомісячно суму пенсії в розмірі 5 219 грн. 97 коп. Вказує, що за 72 місяці сума недоплаченої пенсії становить 375 837 грн. 84 коп., а за період з 04.11.2017 року становить орієнтовно суму 125 279 грн. 28 коп. Тому загальна сума недоплаченої пенсії становить 501 117 грн. 12 коп., яку просить стягнути з відповідача. Зазначає, що оскільки відповідачем не виконується постанова третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 року, його діями позивачу нанесено матеріальну та моральну шкоду. Вчинену позивачу моральну шкоду оцінює в 500 000 грн., яку вважає за необхідне стягнути з відповідача, який своїми діями спричиняє фізичні та душевні страждання через відсутність можливості належного лікування та догляду як інваліду другої групи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 18-19/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.01.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі відмовлено /а.с. 75-76/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 106-107/. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, через канцелярію суду надав заяву, якою просив здійснити розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами справи /а.с. 123/. Згідно поданого до суду відзиву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, так як головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснено виконання постанови третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 року по справі № 404/2725/18 та проведено перерахунок розміру пенсії [PERSON] з подальшими перерахунками, внаслідок чого розмір пенсії позивача з 01.12.2019 р. становить 12 416,90 грн. Також на виконання вищевказаного рішення проведено перерахунок та донарахування розміру пенсійної виплати внаслідок чого [PERSON] в березні 2020 р. окрім розміру пенсії 15 037,70 грн., отримає доплату в сумі 21 731,68 грн. за період з 14.06.2019 р. по 29.02.2020 р. 28.08.2018 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 р. за № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, згідно з п. 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Кошти в сумі 152 724,30 грн. нараховані за період з 04.11.2017 р. по 13.06.2019 р. включно, та будуть виплачені відповідно Порядку № 649. Отже позивач за вказаний період отримав усі нараховані йому головним управлінням пенсійні виплати та недоотриманої або невиплаченої пенсії в головному управлінні не обліковується. Вимогу позивача про стягнення моральної шкоди представник відповідача вважає безпідставною і не підтвердженою жодними належними та допустимими доказами. Також, представник головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області просив застосувати строк позовної давності до даних правовідносин, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст.ст. 256, 257 ЦК України, а клопотання позивача про поновлення та продовження процесуального строку на адресу головного управління не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію з 30.10.1997 року по інвалідності ІІ групи, в розмірі фактичних збитків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Постановою Кіровського районного суду від 15.04.2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012 р., визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, пов`язані з відмовою виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі, меншому, ніж передбачено ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити [PERSON] державну пенсію та додаткові пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІ групи у відповідності з вимогами встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п.3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з розрахунку державної пенсії у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян щомісячної додаткової за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, розрахованої з урахуванням визначеного ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 22.04.2010 року, з урахуванням суми пенсії, що ним отримані за вказаний період. 04 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, по якому просив визнати неправомірним та скасувати розпорядження відповідача від 10.10.2011 року, 04.11.2011 року по пенсійній справі № 169411, пункт 1.13 витягу із Протоколу №10 від 26.12.2011 року засідання Комісії з питань призначення та виплати пенсій про зменшення розміру пенсії по інвалідності до розмірів фактичних збитків, починаючи із листопада 2011 року, визнати неправомірними та скасувати накази про переведення недоплаченої частини пенсії в положення соціальної допомоги із наступним припиненням виплати цієї соціальної допомоги; відновити з 01.11.2011 року розмір його пенсії в розрахунках і порядку виплати, які встановлені в постанові від 15.04.2011 року Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 2-а-1573/11 та починаючи з листопада 2011 року по даний час здійснити доплати недоплаченої суми пенсії. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 року в задоволенні позову було відмовлено. Постановою третього апеляційного адміністративного від 14.06.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 року задоволено частково, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо переведення на мінімальний розмір пенсії [PERSON] ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відновити з 04.11.2017 року розмір пенсії [PERSON] , встановлений постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2011р. у справі №2а-1573/11, з урахуванням всіх підвищень до пенсії, передбачених державою з 04.11.2017 року для громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням компенсації за втрату частини доходу та з урахуванням вже виплачених сум пенсій; позовні вимоги за період з 10.10.2011 року по 04.11.2017 року залишено без розгляду, в задоволенні інших вимог відмовлено /а.с. 2-6/. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання неправочинними та незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті [PERSON] пенсії за період із 01.01.2014 року по 02.08.2014 року в порядку встановленому постановою від 15.04.2011 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по адміністративній справі № 2а-1573/11 із застосуванням виключно ст. ст. 50, 54 Закону України №796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" а не інших підзаконних актів; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а, ЄДРПОУ: 20632802) на користь [PERSON] недоплачену пенсію за період із 01.01.2014 року по 02.08.2014 року яка утворилася із різниці між розміром пенсії, який встановлений [PERSON] постановою від 15.04.2011 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі № 2а-1573/11, та сумою фактично виплаченої пенсії, решту позовних вимог залишено без задоволення /а.с. 113-116/. Постановою третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року в адміністративній справі №340/2079/19 задоволено частково, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року в адміністративній справі №340/2079/19 скасовано; адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом /а.с. 117-118/. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено виконання постанови третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 р. по справі № 404/2725/18 та проведено перерахунок відновлення розміру пенсії позивача з подальшими перерахунками, внаслідок чого розмір пенсії позивача з 01.12.2019 р. становить 12 416,90 грн. В лютому 2020 розмір пенсійної виплати позивача становить за рішенням суду 12 416,90 грн. Також на виконання вищевказаного рішення проведено перерахунок та донарахування розміру пенсійної виплати внаслідок чого [PERSON] в березні 2020 р. окрім розміру пенсії 15 037,70 грн. (14 987,70 + 50 = 15 037,70 грн.) отримає доплату в сумі 21 731,68 грн. за період з 14.06.2019 р. по 29.02.2020 р. За період з 04.11.2017 р. по 13.06.2019 р. сума нарахування становить 152 724,30 грн. Починаючи з 28.08.2018 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 р. за № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, згідно з п. 2 якої виплата заборгованості з пенсій, що фінансуються з державного бюджету, на виконання судових рішень за період до набрання судовим рішенням законної сили здійснюється відповідно до Порядку № 649. Згідно з п. 3 Порядку № 649 боржник (орган Пенсійного фонду, визначений судом боржником у виконанні судового рішення) веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Згідно з п. 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилається на норми права, які регламентують право власності, в тому числі на статтю 1 Першого протоколу ЄКПЛ, і вказує на те, що недоотримана пенсія є коштами, які є його власністю, яка неправомірно утримується відповідачами - органами пенсійного фонду. Однак, ці кошти не були нараховані позивачу і йому не належать. Стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ встановлює можливість особи мирно володіти своїм майном, разом з тим, вона також має низку обмежень та ознак, зокрема передбачає захист лише належного особі майна, не гарантує набуття власності, не передбачає створення нового права власності на майно. Вимогу позивача щодо визнання права власності за позивачем суми недоплаченої пенсії та її стягнення за період з 01.11.2011 р. по 13.09.2019 р. в сумі 501 117,12 грн., суд вважає безпідставною та необґрунтованою, так як позивач за вказаний період отримав усі нараховані йому головним управлінням пенсійні виплати. Заявлена позивачем сума до виплати в розмірі 501 117,12 грн. жодними доказами не обґрунтована та не підтверджена, розрахунки позивача, які додані до позовної заяви, не підтверджені жодними доказами, а є лише його самостійними математичним підрахунками. Крім того, постановою третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 р. по справі № 404/2725/18 позовні вимоги за період з 10.10.2011 р. по 04.11.2017 р. залишено без розгляду, будь-якого рішення суду, яким би було зобов`язано головне управління здійснити нарахування пенсії за вказаний період не ухвалювалось. Положеннями частини 5 ст. 44 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Отже, розрахунок розміру пенсії (основного розміру, надбавок, доплат та підвищень) належить до повноважень територіальних органів ПФУ. За вказаного, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на суму недоплаченої пенсії за період з 01.11.2011 року по 13.09.2019 року в розмірі 501 117, 12 грн., стягнення недоплаченої суми пенсії в розмірі 501 117,12 грн. задоволенню не підлягають Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, які полягають у тому, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 5 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини:наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем, не доведено факт завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди. Отже, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того, представник відповідача у поданому до суду відзиві просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК. З позовною заявою про визнання за позивачем права власності на суму недоплаченої пенсії за період з 01.11.2011 року по 13.09.2019 року в розмірі 501 117, 12 грн. та стягнення недоплаченої суми пенсії в розмірі 501 117,12 грн. до суду позивач звернувся лише 10.09.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений ст.ст. 256, 257 ЦК України, то позовні вимоги за період з 01.11.2011 р. по 10.09.2016 р. задоволенню не підлягають також з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. За вказаного, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed