Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

ТОВ "ВК Комунальник" звернулося до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], обгрунтовуючи вимоги тим, що приміщення гуртожитку по [ADDRESS] належить ТОВ "ВК Комунальник" на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2009 року, відповідач був зареєстрований в ньому, проте, більше шести місяців там не проживає та не сплачує плату за проживання (комунальні послуги). Крім того, позивачем також встановлено, що [PERSON] був поселений до гуртожитку без належного оформлення, а саме без спеціального ордера, у зв"язку з чим і просе вказаний позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі з підстав в ньому зазначених. Додатково суду пояснив, що на час придбання вищевказаного гуртожитку, яке відбулося у 2009 році, відповідач в ньому не проживав та не сплачував плату за комунальні послуги, в тому числі по теперішній час. Також зазначив те, що у позивача відсутній відповідний ордер на поселення відповідача до гуртожитку, що відповідач не перебував та не перебуває з позивачем у трудових відносинах. Відповідач у судове засідання не з'явився, йомубули відправлені судові виклики за адресою реєстрації місця проживання, яке перевірялось судом згідно інформації Адресного бюро, проте не вручені адресату з незалежних від суду причин, що згідно п. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони. Про причини неявки відповідач не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивача заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що ТОВ "КВ Комунальник" є власником приміщення гуртожитку по вул. Червонозаводській буд. 7 в м. Києві згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2009 року, що зареєстрований в КП "Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" № 006641 від 17.09.2009 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається з довідки форми №3, [PERSON] зареєстрований в гуртожитку за адресою [ADDRESS] з 1988 року. Представник позивача пояснив, що відповідач, з часу придбання ТОВ "ВК Комунальник" приміщення даного гуртожитку, в ньому не проживав і не проживає до теперішнього часу, комунальні послуги не сплачує, ордер на його поселення відповідної форми не видавався, у них відсутній. Вказані пояснення узгоджуються із Актом перевірки цього ж гуртожитку ТОВ "ВК Комунальник" від 09.07.2011 року, в якому зазначено, що в ході перевірки встановлено, що в гуртожитку зареєстровано всього 131 громадянин, з яких 72 фактично в ньому не проживають. І в додатку № 2 до цього звіту, таким як зареєстрований, але не проживає зазначено [PERSON]. В підтвердження своїх позовних вимог сторона позивача надала також суду інформацію, щодо осіб, які сплачують комунальні послуги за користування цим гуртожитком, серед яких відповідач [PERSON] відсутній. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] під присягою засвідчила, що вона з 2003 року працювала завідуючим гуртожитку по [ADDRESS] який в 2009 році було відчужено ТОВ "ВК Комунальник", де тепер працює директором вказаного гуртожитку, а тому у зв'язку зі службовими обов'язками знає усіх мешканців гуртожитку, але відповідача по даній справі не бачила ніколи і такий мешканець їй не відомий, гуртожитком не цікавиться, за житлово-комунальні послуги не сплачує, про його реєстрацію в гуртожитку відомо лише з документів, тоді як ордер на його поселення відсутній. Оскільки, доказів зворотнього суду не надано, суд приймає надані позивачем за належні та допустимі, які загалом свідчать про непроживання відповідача [PERSON] понад шести місяців за адресою своєї реєстрації, зокрема [ADDRESS] без поважних на те причин. З огляду на виниклі правовідносини між стронами, вказаний спір регулюється Житловим кодексом України, зокрема главою 4 та Примірним положенням про гуртожитки. Так, статтею 127 Житлового кодексу України визначено, що гуртожитки призначенні для проживання в них робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно з ст. 129 ЖК України та п.п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p., єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається на підставі рішення адміністрації підприємства, установи, організації про надання жилої площі в гуртожитку. У судовому засіданні встановлено, що рішення про надання відповідачу адміністрацією підприємства не приймалось, спеціальний ордер на зайняття жилої площі в даному гуртожитку не видавався, у трудових відносинах з позивачем не перебував і не перебуває, фактично в гуртожитку не проживає, ним не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Враховуючи, що глава 4, яка регулює питання користування гуртожитками визначає лише питання виселення з таких сезонних та тимчасових працівників і осіб, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також осіб, які вчились у навчальних закладах і вибули з них, тоді як, відповідач і так не проживає в спірному гуртожитку та не був поселений в нього на відповідній правовій підставі згідно ордеру, тому підлягає застосуванню аналогія закону, зокрема в частинні визнання особи такою, що втратила право на користування цим гуртожитком, оскільки існування реєстрації в ньому особи вказує на таке, тоді як встановлено вище відсутність такого права відповідача. Згідно частини 1 ст.71 ЖК Українипри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до частини 2 - якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ст.72 ЖК Українивизнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, враховуючи встановлені вище обставни по суті спору, спосіб захисту прав визначених статтею 16 ЦК України, норми права, які регулюють вказані правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню, зокрема визнання відповідача таким, що втратив право на користування гуртожитком в м.Київ по вул. Червонозаводська, 7. На підставі викладеного,

Outcome: approved