Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення з житлового будинку, в якій зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17.03.1973 року, від шлюбу вони мають повнолітню доньку , яка має свою сім"ю і проживає окремо. Проживали вони з відповідачем в сумісній квартирі за № 4 по вулиці Куйбишева, 37 в смт. Білий Колодязь, яку отримали за місцем роботи. Згідно свідоцтва № 001977 на право власності на житло , виданого виконкомом Вовчанської міської ради 30.09. 1996 року зазначена квартира належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності. На протязі всього сумісного життя взаємовідносини з чоловіком були складними. В 2002 році рішенням Вовчанського райсуду шлюб між ними було розірвано, причиною розпаду сім"ї стала та обставина, що чоловік відкрито порушував подружню вірність, не приховуючи свої відношення з іншою жінкою ні від неї, навіть односельців. Враховуючи поведінку чоловіка в сім"ї, сумісне проживання з ним в одній квартирі стало неможливим і після розірвання шлюбу вона залишила йому квартиру і в 2002 році перейшла на проживання до батьківського будинку по вулиці Куйбишева, 32 в смт. Білий Колодязь, який згідно договору дарування , посвідченого державною нотаріальною конторою 23.05.1991 року за реєстровим номером 519 отримала в дар від своєї матері. Через деякий час відповідач став наполягати на примиренні, все частіше став заявлятися до її будинку, посилався на те, що йому трудно жити самостійно, завіряв їй в подальшій вірності і сподіваючись, що чоловік дійсно змінить свою поведінку, вона погодилася поновити сімейне життя з ним. В 2005 році [PERSON] переніс до мого будинку свої речі і поселився на проживання. Але свою поведінку і відношення до сімейних обов'язків відповідач не змінив. В 2014 році від односельців їй стало відомо, що він підтримує близькі стосунки з молодою 34-річною жінкою, разом з якою працює в спортивній школі „ Колос". Не дивлячись на заперечення цього факту з боку чоловіка, стала помічати, що він щоденно вигадує привід , щоб сходити до неї додому, посилаючись на необхідність оформлення документів по роботі та наявність у неї компютера, став відкрито спілкуватися з нею по телефону. В квітні цього року у зазначеної жінки народилася дитина, відповідач став відкрито опікуватися новонародженою дитиною.Зазначена обставина стала обговорюватися серед односельців, що спричиняло їй душевний біль і страждання. На підставі рішення суду за 2002 рік, 02.04.2015 року вона отримала в органах ЗАГСу свідоцтво про розірвання шлюбу з [PERSON] і в категоричній формі запропонувала відповідачу покинути її будинок, оскільки у нього є можливість посилитися в належній йому квартирі.Але відповідач відмовляється залишити позивачку, користуючись своєю фізичною перевагою, став зухвало себе вести, принижувати і ображати її , продовжуючи при цьому користуватися налагодженим її побутом в її будинку. Поведінка відповідача серйозно позначилася на її здоровї. Із-за нервового стресу , викликаного поведінкою чоловіка вона змушена була проходити курс лікування у невропатолога. На цей час відповідач є сторонньою для неї людиною, особою, яка своєю присутністю в її будинку пригнічує її і створює для неї неможливі умови для проживання в її особистому будинку. На її вимоги покинути її будинок [PERSON] реагує агресивно, кидає їй в обличчя речі, поривається її вдарити, ображає її брудною лайкою, і принижує її гідність. Їх сумісна донька намагалася переконати відповідача в його неправильній поведінці, просила його переїхати проживати до квартири, але [PERSON] в її присутності затіяв нову сварку, став погрожувати спалити її будинок і розправитися з „ їх отродьем", схвативши дошку з книжкової полки, кинувся до доньки з реальною загрозою фізичної розправи. Не реагуючи на її вимоги, на переконання їх сумісної доньки, [PERSON] в квітні місяці затіяв нову сварку в її будинку. Зважаючи на незаконну і нестерпну поведінку відповідача, який фактично знущається над нею , вона змушена була звернутися за захистом до міліції . Постановою судді Вовчанського райсуду від 09.04.2015 року [PERSON] був притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 173-1 ч.І КУпАП у вигляді штрафу. В судовому засіданні він повністю визнав свою вину щодо насильства в сім"ї по відношенню до неї, каявся в своїй неправильній поведінці, обіцяв, що залишить її і її будинок. Застосовані до відповідача з боку суду заходи впливу належного результату не надали, своєї поведінки [PERSON] не змінив. В липні місяці затіяв нову сварку під час якої ображав [PERSON] нецензурно, щоб ще більше принизити, демонстрував непристойні дії, чим довів її до чергового психічного потрясіння., в зв"язку з яким вона повторно мусила проходити лікування.. В зв"язку з неможливість повернутися додому, вона змушена була поселитися на проживання до сім"ї доньки. Постановою судді Вовчанського райсуду від 02.06. 2015 року [PERSON] повторно був притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 173-1 ч.2 КУпАП до адмінарешту на одну добу. В судовому засіданні, визнаючи повністю свою вину, [PERSON] посилався на свій вік, незадовільний стан здоров"я, просив суд про пом"якшення покарання, завіряв, що він відразу після повернення додому переїде з її будинку до своєї квартири. Не дивлячись на офіційне попередження про виселення, [PERSON] до цього часу не звільнив її будинок, де продовжує проживати, ніяких дій направлених на добровільне виселення з її будинку не здійснює. Навпаки за її відсутності вивіз з домоволодіння всі металеві речі, пояснюючи це потребою в грошах , які вона вважає йому необхідні на утримання новонародженої дитини. Таким чином, її неодноразові звернення до міліції та притягнення [PERSON] до відповідальності за насильство в сім"ї, офіційне попередження у суді про виселення з її будинку належних наслідків не дають, відповідач усвідомлюючи свою вину і неправильну поведінку , не бажає добровільно переселитися з будинку [PERSON] до своєї квартири і продовжує створювати для позивачки неможливі умови для її проживання в належному їй будинку. Тому позивачка була вимушена звернутися до суду з тим, щоб у судовому порядку висилити [PERSON] з її будинку. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили їх задовольнити. Відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково , та пояснив , що будинок розташований по вул..Куйбишева 32 в смт.Білий Колодязь , його дружині [PERSON], дістався від її батьків , але в ньому весь цей час вони сумісно робили ремонт, підтримували його в гарному стані , а квартиру в якій раніше жили , вони не підтримували і тому на цей час вона не придатна до житла. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України - власник володіє , користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 01 червня 2000 року [PERSON] зареєстрований [INFO] в своїй власній квартирі , яка належить йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1996 року реєстр. номер 99-П. (а.с.5). Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області 25.07.2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. З наданих суду документів вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями розташованих по вул. Куйбишева, 32 в смт. Білий Колодязь, Вовчанського району, Харківської області, належить на підставі договору дарування від 23 травня 1991 року, [PERSON] (а.с.10-11) Наданими копіями постанов Вовчанського районного суду Харківської області, підтверджується, що [PERSON] в квітні 2015 року та у липні 2015 року скоював насильство що до позивачки та притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП України.(а.с. 15,16) У відповідності до пунктів 17,18 Постанови ПВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового Кодексу осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження за місцем роботи або проживання відповідача ( незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до ст. 88 ЦПК України в звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача по справі належить стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн., а також стягнути на користь позивачки понесені витрати по сплаті за послуги адвоката у сумі 3000 грн..

Outcome: approved