Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за період починаючи з 24.10.1997 р. по момент винесення рішення суду з розрахунку середньомісячної заробітної плати. А також 3000 грн. компенсації моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на ДП Світловодський завод "Калькулятор" з 10.08.1972 р. по 23.10.1997 р. і був звільнений по ст. 40 п. 1 КЗпП України за скороченням штату, однак при звільненні ДП Світловодський завод "Калькулятор" не провів з позивачем повного розрахунку по заробітній платі внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 138 грн. 67 коп. На момент подання позову вказана заборгованість не погашена. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пославшись на обставини, якими їх обґрунтовує та на докази, що їх стверджують. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1, ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП "Світловодський завод "Калькулятор" з 10.08.1972 року по 23.10.1997 року та був звільнений на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатів, що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с. 12-13). Відповідно до архівної довідки № Ас-387/15 від 31.07.2015 року (а. с. 16) та листа ліквідатора ДП "Світловодський завод "Калькулятор" арбітражного керуючого (а. с. 34) у документах архівного фонду з-ду Калькулятор, в книзі заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам, станом на 01.01.2006 року сума заборгованості заробітної плати гр. [PERSON] складає 138 грн. 67 коп. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 16.10.2015 року з ДП "Світловодський завод "Калькулятор" була стягнена заборгованість по заробітній платі у сумі 138 грн. 67 коп. (а.с. 43-46) Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди суд виходить з того що відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган сплачує зазначене відшкодування лише у разі коли спір вирішено на користь працівника. Тобто для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до ст. 117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В судовому засіданні встановлено, і даний факт не заперечується відповідачем, що у день звільнення [PERSON] не виплачені всі суми, що належали йому від підприємства. Станом на день ухвалення рішення розрахунок з позивачем не проведений. Відповідно до розрахунку наданого позивачем (а. с. 47) середній заробіток [PERSON] за період з 24.10.1997 р. по 28.01.2016 р. складає 20225 грн. 62 коп. Беручи до уваги зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, а саме стягнення заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, виходячи із розрахунку середнього заробітку позивача станом на 28.01.2016 року в межах заявлених позивачем вимог, а саме у сумі 20225 грн. 62 коп. Із змісту ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні позивач зазнав моральних страждань, що супроводжувалось почуттям приниженості, несправедливості, проте розмір моральних страждань у їх грошовому виразі суд вважає значно завищеним і переконаний, що достатньою компенсацією його моральних страждань буде сума 500 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України та у зв'язку із задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial