Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Капітал Фінанс" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47484841 від 24.06.2019 року, яким було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру позивача за адресою: [ADDRESS] , обгрунтовуючи вимоги тим, що таке рішення було прийняте з порушенням порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки подані документи не відповідали вимогам встановленим Законом. Ухвалою суду від 19.03.2021 року відкрито провадження по справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав їх необгрунтованості. Надав суду відзив з мотивами таких заперечень, по суті, а позивач в свою чергу відповів відповіддю на відзив, які містяться в матеріалах цієї справи. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові пояснення, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимогч. 1 статті 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі:припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;визнання іпотечного договору недійсним;знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно наданих пояснень сторін встановлено та наданими доказами підтверджено, що 04.04.2008 року між ТОВ Український промисловий банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 659-100/к-08 та Іпотечний договір № 659-100/Zфкіп-08 згідно якого в іпотеку було передано належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згодом правонаступником ТОВ Український промисловий банк" стало ПАТ "Дельта Банк". В подальшому за результатами проведеного електронного аукціону з реалізації права вимоги за кредитним договором укладеного з ПАТ "Дельта Банк" покупцем даного лоту стало Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Капітал Фінанс" , що не заперечується сторонами у судовому засіданні та підтверджується наданими суду доказами. На підставі проведеного електронного аукціону було укладено Договір № 1268\\К купівлі-продажу майнових прав від 11.04.2019 р. та договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. Сторона позивача вважає що перехід права власності від [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Капітал Фінанс" відбувся з порушенням порядку реєстрації права власності, оскільки у договорі відступлення права вимоги за іпотечним договором зазначено, що передаються права новому кредитору за іпотечним договором № 659-100/Zфквіп-08 від 04.04.2008 року, тоді як такий договір саме за таким номером не укладався, оскільки укладався договір за № 659-100/Zфкіп-08. За поясненнями представнка відповідача у судовому засіданні вбачається помилка в одній літері номеру договору, тоді як така не впливає на розуміння суті правочину та є вже виправленою у відповідний спосіб, самим нотаріусом. Згідно наданого суду договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, що був укладений 11.04.2019 р. між Відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що такий договір містить достатньо відомостей, що дозволяють належним чином визначити дійсні наміри сторін при його укладанні, та належним чином ідентифікувати іпотечне зобов`язання, права вимоги за яким були відступлені первісним іпотекодержателем (ПАТ «Дельта Банк») на користь нового іпотекодержателя (Відповідача), а допущена описка в номері іпотечного договору за яким передаються права новому кредитору № 659-100/Zфквіп-08 від 04.04.2008 року, замість вірного № 659-100/Zфкіп-08, яка різниця в одній літері "в", виправлена відповідним написом нотаріуса, який і посвідчував такий договір. Так, в п. 1.1. зазначеного договору вказано, що за цим договором первісний іпотекодержатель передає (відступає) новому іпотекодержателю право вимоги за Іпотечним договором від 04.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрованим за реєстровим № 2041, що укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та Позивачем в якості забезпечення виконання зобов`язань Позивача за Кредитним договором № 659-100/ФК-08 від 04.04.2008. Пункт 1.2. Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором містить детальний опис предмету іпотеки за іпотечним зобов`язанням, права вимоги за яким відступлені первісним іпотекодержателем на користь нового іпотекодержателя (квартира номер [ADDRESS] ). Отже, технічна помилка в договорі, яка наразі виправлена не є підставою неправомірності рішення (запису) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Інших порушень Закону України "Про іпотеку" чи Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" на які посилається сторона позивача, зокрема в частині змісту письмової вимоги до позивача про усунунення порушення, судом також не встановлені, належними та допустимими доказами не підтверджено. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд обгрунтовувати своє рішення, його не можна тлумачити, як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року). З огляду на вказане, суд навів всі необхідні та ключові мотиви вказаного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed