Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19 січня 2019 року він знайшов на сайті OLX об`яву про продаж автомобіля LADA GRANDA (Ліфтбек) 2015 року випуску. 21 січня 2019 року по телефону між ним та представником ТОВ "ВІНАВТОКОМ", який знаходився в м. Харкові, були обговорені умови отримання автомобіля LADA GRANDA (Ліфтбек) 2015 року випуску, які передбачали 100% оплату вартості транспортного засобу, що становила 71 250,00 грн. та передачу йому ТОВ «ВІНАВТОКОМ» автомобіля LADA GRANDA (Ліфтбек) 2015 року випуску в день внесення платежу. 21 січня 2019 року між ним та ТОВ «ВІНАВТОКОМ» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №310094, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися в майбутньому укласти і належним чином оформити основний договір на умовах, в порядку та в строки, визначені попереднім договором, за яким він зобов`язувався сплатити викупну вартість транспортного засобу та отримати від ТОВ «ВІНАВТОКОМ» транспортний засіб, а ТОВ «ВІНАВТОКОМ» зобов`язувалося придбати та передати йому транспортний засіб у власність. Відповідно до п.7.1. попереднього договору, укладення основного договору здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів за умови сплати Покупцем у повному обсязі Ревардингового платежу. Після підписання попереднього договору він здійснив дії спрямовані на укладення основного договору шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «ВІНАВТОКОМ» грошових коштів в сумі, що була передбачена п. 4.1. Попереднього договору, а саме 71 250,00 грн. та до кінця робочого дня очікував на підписання основного договору та передачу йому обіцяного автомобіля, однак нічого з перерахованого так і не відбулося, Основний договір сторонами підписаний не був, а автомобіль йому так і не доставили з причини, що гроші не зайшли на рахунок ТОВ "ВІНАВТОКОМ" та пообіцяли доставити автомобіль наступного дня. Після підписання попереднього договору він по телефону постійно вів переговори з представниками ТОВ "ВІНАВТОКОМ", кожного дня вони переносили доставку автомобіля на наступний день, а потім взагалі сказали, що автомобіль, який мають йому доставити несправний та відмовили у доставці. Після чого представники ТОВ «ВІНАВТОКОМ» перестали виходити на зв`язок і контакт з ними обірвався. 25 січня 2019 роки він відправив Новою поштою лист з пропозицією доставити несправний автомобіль в м. Кривий Ріг і пропонував ремонт за свій рахунок. 29 січня 2019 року ТОВ «ВІНАВТОКОМ» направили йому поштою підписаний екземпляр основного договору. Розуміючи, що немає сенсу відправляти назад підписаний ним екземпляр Основного договору, адже всі попередні листи, які ним надсилалися до ТОВ «ВІНАВТОКОМ» поверталися як такі, що не були вручені, він вирішив відвідати офіс ТОВ «ВІНАВТОКОМ», однак за юридичної адресою даної компанії немає, а про ТОВ «ВІНАВТОКОМ» місцеві, яких він розпитував взагалі нічого не чули і не знають. Вважає, що оскільки обидві сторони здійснили дії спрямовані на укладення договору - він оплатив вартість транспортного засобу, а ТОВ «ВІНАВТОКОМ» в свою чергу надіслало йому підписаний Основний договір, то такий договір є укладеним, а взяті сторонами на себе зобов`язання підлягають виконанню в повному обсязі. Відповідно до п. 2.2. Основного договору передача Покупцю транспортного засобу відбувається протягом 10 (десяти) робочих днів після сплати Покупцем ціни транспортного засобу. 13.03.2019 року від відповідача надійшов лист, в якому його пропозиція про доставку несправного автомобіля була проігнорована, натомість відповідач одноособово вирішив, що він відмовляється укладати з ним основний договір, а отже відповідно до п.6.2. Попереднього договору повинен сплатити штраф. Таким чином, виникла ситуація, за якої відповідач відмовився поставляти йому транспортний засіб, не виходить на зв`язок та не повертає грошові кошти у розмірі 71 250, 00 грн., які він сплатив за транспортний засіб, хоча він не відмовився від укладення основного договору, виконав дії спрямовані на його укладення та повністю виконав взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач безвідповідально не виконав взяті на себе зобов`язання за попереднім та основним договорами, чим грубо порушив його права та законні інтереси як споживача. Вважає, що порушення зі сторони відповідача є істотним, оскільки він не виконав взяті на себе зобов`язання за договорами, отримав гроші за транспортний засіб та не передав його у встановлені договором строки. Оскільки вже пройшло більше ніж 3 місяці з моменту як за умовами укладеного договору ТОВ «ВІНАВТОКОМ» повинно було передати йому транспортний засіб, то він втратив інтерес до того, щоб отримати передбачений договором транспортний засіб, тому вважає, що попередній та основний договори, що були укладені між ним та відповідачем мають бути розірвані, а відповідач має повернути отримані від нього кошти за транспортний засіб та відсотки за безпідставне зберігання коштів. Також зазначає, що неправомірними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що зазначені дії відповідача позбавили його можливості придбати автомобіль, що був необхідний йому саме в той момент, а інший автомобіль він не зміг в той час придбати, оскільки відповідач відмовився повертати йому гроші. Наразі, він позбавлений нормального ритму життя, втратив почуття спокою та довіри, його не покидає відчуття того, що він знову може попастися на гачок шахраїв. Йому соромно перед сусідами та друзями сказати про таку ситуацію у зв`язку з цим вважає, що своїми протиправними діями відповідач принизив його честь та гідність. Все перелічене призвело до значного погіршення загального стану його здоров`я, підвищення нервозності, головних болів. Постійні хвилювання призвели до частих серцевих нападів, він потребує постійного лікування за для підтримання здоров`я, що похитнулося. Тому позивач просить суд, розірвати попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №310094 від 23.01.2019 року, що укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІНАВТОКОМ», розірвати договір купівлі-продажу транспортного засобу від 29.01.2019 року, що укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІНАВТОКОМ»; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 71250,00 грн. відсотки за безпідставне зберігання коштів у розмірі 3418, 04 грн., моральну шкоду у сумі 20000,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. 31 травня 2019 року позовна заява прийнята судом та відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 51). Ухвалою від 07 серпня 2019 року підготовче провадження по справі закрите та призначено судовий розгляд справи по суті (а.с. 57). Позивач в судове засідання не з`явилися, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 60). Представник відповідача - ТОВ «ВІНАВТОКОМ» повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 53,55,59). Заяви про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ВІНАВТОКОМ» до суду не надходило, відзиву не подано. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 23 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІНАВТОКОМ» (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір № 310094 купівлі продажу транспортного засобу (а.с. 8-10). Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 умов попереднього договору сторони зобов`язані в майбутньому укласти і належним чином оформити основний договір на умовах, в порядку та строки, визначені цим договором, за яким покупець зобов`язався сплатити викупну вартість та отримати від продавця транспортний засіб LADA GRANDA (Ліфтбек), 2015 року випуску, а продавець зобов`язується придбати та передати покупцю зазначений транспортний засіб у власність. Пунктом 4 попереднього договору передбачено, що сторони домовились укласти основний договір з урахуванням таких істотних умов: продавець зобов`язується продати, а покупець придбати транспортний засіб за 71250,00 грн.; покупець сплачує викупну вартість у розмірі 100% від вартості ТЗ в 5-денний термін після укладення основного договору. Згідно п. 7.1 умов попереднього договору, укладення основного договору здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів за умови сплати Покупцем у повному обсязі Ревардингового платежу. Фактично, підписання сторонами попереднього договору є пропозицією укласти основний договір в розумінні ст.641 ЦК України. Відповідно до вказаної норми законодавства, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається позивачем виконані умови попереднього договору та на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «ВІНАВТОКОМ» перераховані кошти в загальній сумі 71250, 00 грн, що підтверджується копіями квитанцій: № 1248664739.1 на суму 14000,00 грн.; № 1248680544.1 на суму 14 000,00 грн.; № 1248695093.1 на суму 14 500,00 грн.; № 1248708953.1 на суму 14 500,00 грн.; № 1248736236.1 на суму 6700,00 грн.; № 1248750976.1 на суму 7550,00 грн. (а.с. 11-14). Однак, відповідачем у встановлений договором строк позивачу не доставлений автомобіль та в телефонному режимі повідомлено, що автомобіль, який мають доставити позивачу несправний та відмовили у його доставці, про що зазначав у позовній заяві позивач та ці доводи ніким та нічим не спростовані. 25 січня 2019 року відповідачем на адресу позивача направлено лист з пропозицією доставити несправний автомобіль в м. Кривий Ріг для проведення ремонту автомобіля, за обоюдною згодою, у сервісному центрі LADA (а.с. 16), однак вказана пропозиція була проігнорована відповідачем. 12.02.2019 року [PERSON] на адресу ТОВ «ВІНАВТОКОМ» направив претензію, в якій з неналежним виконанням умов попереднього договору просив повернути грошові кошти в розмірі 71250, 00 грн. (а.с.18). Поштове відправлення із зазначеною заявою повернуто відправнику [PERSON] із відміткою «За закінченням строку зберігання» (а.с. 19). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до п.1, п.3, п.6 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п.1, п.3, п.4 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману:- пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Суд дійшов висновку, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» в частині застосування відповідачем саме нечесної підприємницької практики. Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином- підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу. Відповідно до ч.5 ст. 653 ЦК України, якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Беручи до уваги, що порушення зі сторони відповідача є істотним, оскільки він не виконав взяті на себе зобов`язання за договорами, отримав гроші за транспортний засіб та не передав його у встановлені договором строки позивачу, крім того вже пройшов значний час з моменту як за умовами укладеного договору ТОВ «ВІНАВТОКОМ» повинно було передати позивачу транспортний засіб, у зв`язку з чим позивач позбавлений того на що він розраховував при укладені договору, втратив інтерес до того, щоб отримати передбачений договором транспортний засіб, тому суд вважає, що попередній договір № 310094 купівлі продажу транспортного засобу від 23.01.2019 року, укладений між позивачем та відповідачем має бути розірваний, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, сплачені позивачем за цим договором в сумі 71250,00 грн. Крім того, згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки, відповідач безпідставно зберігав у себе з 01.02.2019 року по 21.05.2019 року, тобто більше ніж 3 місяці, отримані від позивача кошти за транспортний засіб, натомість транспортний засіб йому так і не надав, а гроші не повернув, тому за користування отриманими від позивача грошей відповідач має сплатити проценти. Оскільки точний розмір процентів ст.536 ЦК України не передбачений, то проценти за користування грошовими коштами нараховуються в розмірі облікової ставки НБУ. Відповідно до інформації опублікованої на сайті НБУ, облікова ставка в період з 01.02.2019 року по 25.04.2019 року становила 18% річних, а починаючи з 26.04.2019 року облікова ставка становила 17,5% річних, відповідно розрахунок процентів буде наступним: за період з 01.02.2019 року по 25.04.2019 року - 71250,00 грн. (загальна сума заборгованості) х18% /365 (днів у році) =35,13 грн. (за один день користування )х72 (кількість днів користування) = 2529,86 грн.; за період з 26.04.2019 року по 21.05.2019 року -71250,00 грн. (загальна сума заборгованості) х17,5% /365 (днів у році) =34,16 грн. (за один день користування )х26 (кількість днів користування) = 888,16 грн., а всього 3418,04 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначив в позові позивач і ці доводи ніким та нічим не спростовані, неправомірними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що дії відповідача позбавили його можливості придбати автомобіль, що був необхідний йому саме в той момент, а інший автомобіль він не зміг в той час придбати, оскільки відповідач відмовився повертати йому гроші. Наразі, він позбавлений нормального ритму життя, втратив почуття спокою та довіри, його не покидає відчуття того, що він знову може попастися на гачок шахраїв, що призвело до значного погіршення загального стану його здоров`я, підвищення нервозності, головних болів, постійні хвилювання призвели до частих серцевих нападів та того, що він потребує постійного лікування за для підтримання здоров`я, що похитнулося. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування. Пунктами 3, 9 цієї ж постанови передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача суд, враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних, душевних і психічних страждань, яких він зазнав, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Позовні вимоги позивача про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29.01.2019 року задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як видно з матеріалів справи, відповідачем не надано суду договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29.01.2019 року, а також, жодних доказів на підтвердження укладення зазначеного договору, то позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір у розмірі 1536,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial