Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири № 106, що знаходиться в м. Кропивницький, по вулиці Генерала Жадова 23, корпус 1, укладений між [PERSON] з однією сторони та [PERSON] з іншої сторони, та зареєстрований на товарній біржі "Кіровоградська біржа нерухомості", реєстраційний № 102/00. В обґрунтування позову зазначено, що 6 липня 2000 року між [PERSON] з однією сторони та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого відповідач продав, а позивач купила квартиру № 106 по вул. Жадова 23, корп. 1 в м. Кіровограді. Вказана квартира складається з двох кімнат, загальна площа квартири 51,46 кв.м. в тому числі житлова площа 30,0 кв.м. Договір купівлі-продажу вищевказаної квартири було зареєстровано на товарній біржі "Кіровоградська біржа нерухомості", реєстраційний № 102/00 та в ОКП "КООБТІ» 18 липня 2000 року за № 30138/108. В вересні 2017 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори за консультацією з приводу оформлення документів для продажу належної їй квартири, однак після вивчення документів було повідомлено, що договір не може бути посвідчений нотаріально, оскільки договір купівлі-продажу квартири відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України (аналогічну редакцію мала ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року) підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а вказаний вище договір, зареєстрований на товарній біржі не є правовстановлюючим документом. Згідно з п. 5 Договору, покупець сплатила повну вартість вказаної квартири в розмірі 6 000 грн. продавцю до підписання договору купівлі-продажу від 6 липня 2000 року. Таким чином, сторони виконали всі умови договору, а тому просить задовольнити позов повністю , а судові витрати залишити по фактичному їх понесенністоронами. До судового засідання всі учасники процесу надали заяви про розгляд справи без їх участі , підтримку позовних вимог, визнання позову (а. с.22,24,26 ). Згідно ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору купівлі- продажу квартири, відповідно до умов якого відповідач продав, а позивач купила квартиру № 106 по вул. Жадова 23, корп. 1 в м. Кіровограді. Вказана квартира складається з двох кімнат, загальна площа квартири 51,46 кв.м. в тому числі житлова площа 30,0 кв.м. Договір купівлі-продажу вищевказаної квартири було зареєстровано на товарній біржі "Кіровоградська біржа нерухомості", реєстраційний № 102/00 та в ОКП "КООБТІ» 18 липня 2000 року за № 30138/108. В вересні 2017 року позивач звернулася до нотаріальної контори за консультацією з приводу оформлення документів для продажу належної позивачу квартири, однак після вивчення документів було повідомлено, що договір не може бути посвідчений нотаріально, оскільки договір купівлі-продажу квартири відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України (аналогічну редакцію мала ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року) підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а вказаний вище договір, зареєстрований на товарній біржі не є правовстановлюючим документом. Згідно з п. 5 Договору, Покупець сплатила повну вартість вказаної квартири в розмірі 6 000 грн. Продавцю до підписання договору купівлі-продажу від 6 липня 2000 року. Таким чином, сторони виконали всі умови договору. Згідно зі ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Відповідно до ст.ст.57, 58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини щодо укладення договору купівлі продажу квартири виникли у липні 2000 року, для їх врегулюванні слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини 2 статті . 47 Цивільного кодексу УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ст.224 УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Враховуючи той факт, що відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивач виконав всі умови договору, такий договір може бути визнаний дійсним в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки сторонами виконано всі умови договору, в силу змін у законодавстві позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: approved