Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

25 листопада 2019 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем являються батьками [PERSON] , [INFO] [INFO] [PERSON] , за договором дарування, посвідченого Марганецькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, передав у власність доньки - [PERSON] , в рахунок сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття, квартиру [ADDRESS] . Відповідно до статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Їхня донька, [PERSON] у 2019 році, після закінчення школи, вступила до Державного вищого навчального закладу "Київський національний університет ім. Вадима Гетьмана» за спеціальністю економіка, факультету міжнародної економіки і менеджменту, на контрактній основі. Згідно п.9 Договору № 193229 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою від 27 серпня 2019 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить - 114 400 гривень. Вартість одного року навчання становить - 28 600 гривень, які необхідно було їй сплатити до 01.09.2019 року. Згідно квитанції від 27.08.2019 року за навчання доньки, нею було сплачено 28 600 гривень, за один курс. У зв`язку з навчанням у м. Києві, їхня донька оселилася у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . За проживання доньки в гуртожитку, нею також сплачено 5200 гривень. Всього нею сплачено - 33 800 гривень. Вважає, що відповідач повинен сплатити половину понесених нею додаткових витрат на дитину, а саме: 16 900 гривень. Через небажання відповідача у добровільному порядку брати участь у додаткових витратах на дитину, пов`язаних з навчанням, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь 16 900 гривень додаткових витрат на дитину - [PERSON] , [INFO] , пов`язаних з навчанням. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою від 21 грудня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 08 січня 2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на наступне. Так, 28.052012 року він уклав договір дарування, який посвідчений Марганецькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, реєстрований номер №2-128, згідно якого, [PERSON] [INFO] , набула право власності на квартиру [ADDRESS] , даний факт не оспорюється позивачем по справі. Крім того, частина перша ст. 185 СК України чітко зазначає про те, що додаткові витрати повинні бути викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Проте позивач не надає обґрунтування того, що витрати на навчання та проживання в гуртожитку, є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Факт навчання у навчальному закладі, в тому числі і вищому навчальному закладі, не є розвитком здібностей, отже додаткові витрати викликані не особливими обставинами у вигляді здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України. Крім зазначеного, додаткові витрати на дитину позивачем понесені 27.08.2019 року, що підтверджується копіями квитанцій, однак із позовною заявою позивач звернулася до суду майже через три місяці. Також просить врахувати, що він проживає у шлюбі з [PERSON] , мають спільну доньку - [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства та має діагноз "вроджена аномалія провідної системи серця, Постійна блокада АВ Блокада II ст. II тип Пароксизмальна шлункова тахікардія. У зв`язку з чим його дружина не працює, здійснює догляд за дитиною. Постійне лікування доньки, потребує великих фінансових витрат, які фактично покладаються на нього, як на єдиного члена сім`ї, який працює. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд позовні вимоги задовільнити у повному обсязі. Відповідач та його представник - адвокат Потьомкін С.М. позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини та доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 ст. 124Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 липня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками [PERSON] , [INFO] є: батьком- [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Як зазначає позивач у позові, що також встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, 28 травня 2012 року відповідач [PERSON] , за договором дарування, посвідченого Марганецькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, передав у власність доньки - [PERSON] , в рахунок сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття, квартиру [ADDRESS] . На даний час донька сторін - [PERSON] , [INFO] , навчається у державному вищому навчальному закладі "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», за спеціальністю економіка, факультету міжнародної економіки і менеджменту, на контрактній основі. Відповідно до п.9 Договору № 193229 про надання освітніх послуг від 27 серпня 2019 року, укладеного між закладом вищої освіти - Державним вищим навчальним закладом "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та фізичною особою - [PERSON] , загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання становить - 114 400 гривень. Розмір оплати освітніх послуг при внесені плати щороку становить - 28 600 гривень, термін оплати за перший курс навчання - до 01.09.2019 року. Копією квитанції від 27.08.2019 року підтверджується, що [PERSON] сплатила 28 600 гривень на користь ДНЗ "КНЕУ ім. В. Гетьмана», за навчання доньки за один рік. За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб Святошинської РДА, [PERSON] , [INFO] , з 19.09.2019 року по теперішній час, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 20.09.2019 року. Копією квитанції від 27.08.2019 року підтверджується, що [PERSON] сплатила за проживання доньки в гуртожитку 5200 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину, які полягають в оплаті вартості проживання студентки - [PERSON] в гуртожитку , суд приходить до наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні, можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Враховуючи, що витрати позивача на оплату вартості проживання дитини в гуртожитку, не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України, оскільки вони є звичайними витратами, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 березня 2018 року у справі № 759/18417/15-ц. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 14 300 гривень на користь позивача в рахунок половини вартості за навчання дитини у державному вищому навчальному закладі "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», за перший курс навчання, а саме: 2019-2020 навчальний рік (з вересня 2019 року по червень 2020 року), яка в цілому за цей період складає 28600 гривень, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, дитина сторін - [PERSON] , народилася [INFO] , таким чином, [INFO] вона досягне повноліття. Позивач просить стягнути з відповідача 14 300 гривень - половину вартості навчання за рік. Всього вартість навчання за перший курс становить 28600 гривень, таким чином, вартість одного місяця навчання становить 2860 гривень, а половина цієї вартості становить 14300 гривень. Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст.187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тлумачення ст.201 СК України дозволяє стверджувати, що ст.185 СК України не поширюється на правовідносини між батьками та повнолітніми дітьми, які продовжують навчання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року №748/2340/17. Оскільки, донька сторін - [PERSON] , [INFO] , досягне повноліття - [INFO] , тому позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину за період з вересня 2019 року по червень 2020 року включно, є такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, обґрунтованими вимогами позивача є вимога про стягнення додаткових витрат на дитину, у вигляді оплати вартості навчання за перший курс навчання (період з вересня 2019 року по червень 2020 року включно). Позивачем за цей період сплачено - 28 600 гривень, половина вартості цих витрат становить -14 300 гривень. При визначенні розміру додаткових витрат на дитину, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наявність у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини - [PERSON] , від шлюбу з іншою жінкою, яка є інвалідом з дитинства та має діагноз "вроджена аномалія провідної системи серця, Постійна блокада АВ Блокада II ст. II тип Пароксизмальна шлункова тахікардія, у зв`язку з чим його дружина не працює, здійснює догляд за дитиною, постійне лікування доньки, потребує великих фінансових витрат, які фактично покладаються на останнього, як на єдиного члена сім`ї, який працює, що підтверджується відповідними доказами, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину, пов`язані з оплатою вартості навчання їх доньки - [PERSON] за перший курс навчання (період з вересня 2019 року по червень 2020 року включно), в сумі 10 000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду, та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі зазначеного,

Outcome: approved