Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 14 червня 2012 р. до 31 січня 2013 р., з 19 лютого 2013 р. до 18 червня 2013 р. перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи електрослюсарем підземним. При звільненні йому не виплачена заробітна плата за квітень, травень 2013 р. в сумі 9 000 грн., компенсація за невикористані відпустки в сумі 7 000 грн., усього 16 000 грн. Невиплатою заробітної плати позивачеві спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 5 000 грн. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9 000 грн., грошову компенсацію за невикористані відпустки в сумі 7 000 грн., а також 5 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтвердив свої позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що позивач дійсно працював у відповідача, але на цей час заробітна плата йому у повному обсязі виплачена. Компенсація за невикористані відпустки сплачувалась позивачеві щомісячно разом із заробітною платою. Моральна шкода внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати позивачеві не спричинена. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 14 червня 2012 р. по 31 січня 2013 р., з 19 лютого 2013 р. по 18 червня 2013 р. перебував в трудових відносних з Приватним підприємством "ТЕЛІОС ІНВЄСТ", працюючи електрослюсарем підземним (а.с. 3-6, 16-17). Наказом від 18 червня 2013 р. позивача звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 16-17). Відповідно до ст. 115 ч. 1 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У відповідності зі ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В порушення зазначених вимог законодавства відповідач у день звільнення позивача не сплатив йому заробітну плату у сумі 8 242 грн. 20 коп. Вказана заборгованість по заробітній платі виплачена позивачеві у березні 2014 р. під час судового розгляду справи. (а.с. 98-101) Таким чином, на день розгляду справи в суді заборгованість відповідача по заробітній платі, що належить позивачеві, відсутня (а.с. 97), що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані відпустки підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У відповідності зі ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки виплачується за бажанням працівника, а також у разі його звільнення з роботи. Згідно наказу директора ПП "ТЕЛІОС ІНВЄСТ" від 12 червня 2012 р. нарахування компенсації за невикористану відпустку працівників здійснюється одночасно з нарахуванням заробітної плати за відповідний місяць роботи. (а.с. 106) Положення вказаного наказу суперечать вимогам ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», але згідно даним, що містяться в розрахунковій відомості, позивачеві нараховано та сплачено компенсацію за невикористану відпустку в липні 2012 р. - 1 125 грн., в серпні 2012 р. - 441 грн. 16 коп., у вересні 2012 р. - 580 грн. 15 коп., у жовтні 2012 р. - 477 грн. 04 коп., у листопаді 2012 р. - 499 грн. 32 коп., у грудні 2012 р. - 586 грн. 50 коп., у січні 2013 р. - 348 грн. 24 коп., у березні 2013 р. - 600 грн., у квітні 2013 р. - 900 грн., у травні 2013 р. - 666 грн. 68 коп., у червні 2013 р. - 306 грн. 52 коп. (а.с. 59) В судовому засіданні позивач надав розрахункові листки за червень, серпень, жовтень, листопад 2012 р., згідно яким у зазначені місяці йому нарахована та виплачена лише оплата по виробничим нарядам, компенсації за невикористану відпустку не виплачувалась. (а.с. 104) Приймаючи до уваги, що у відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану у 2012 р. відпустку в сумі 1 417 грн. 52 коп., виплата якої у відповідні місяці відповідачем не доведена (в серпні 2012 р. - 441 грн. 16 коп., у жовтні 2012 р. - 477 грн. 04 коп., у листопаді 2012 р. - 499 грн. 32 коп.) (а.с. 59) Заперечення представника відповідача про те, що позивачеві нарахована та виплачена уся компенсація за невикористані відпустки, суд не приймає до уваги, оскільки це ствердження відповідачем не доведено та спростовується даними, наданими позивачем. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" із змінами, внесеними п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода, заподіяна позивачеві внаслідок порушення відповідачем його трудових прав, виразилась в тому, що він відчув глибокі моральні страждання, зазнав матеріальних складнощів, порушено його нормальні життєві зв'язки, він повинен докладати додаткових зусиль для організації свого звичного укладу життя, та терпіти інші незручності, які пов'язані з порушенням його прав. З врахуванням понесених позивачем моральних страждань, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за заподіяння моральної шкоди в розмірі 1 000 грн., частково задовольнивши його позов цій частині. Задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не має можливості, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню порушення його трудових прав. Заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні вірогідно встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача, що призвели до його моральних страждань. Суд також не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що відсутня вина відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати, що виключає відповідальність за спричинення моральної шкоди, оскільки це ствердження жодним доказом не підтверджено. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial