Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира), власником якої є відповідач [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що 15.09.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 150000,00 грн., які зобов'язувався повернути за першою вимогою позивача. Також вказаним договором було передбачено, що у разі неповернення коштів за вимогою позивача, [PERSON] зобов'язується повернути у власність позивача належну йому Квартиру. Зазначений договір позики був оформлений у вигляді розписки [PERSON] та укладався зі згоди та в присутності відповідача [PERSON], яка є дружиною відповідача [PERSON] У лютому 2015 року позивач повідомив відповідачів про те, що йому потрібні кошти, і попросив повернути йому борг, проте грошові кошти повернуті не були. Виконати свої зобов'язання щодо передачі Квартири у власність позивача, відповідачі також відмовляються, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі. При цьому відповідач [PERSON] підтвердив, що він дійсно отримав від позивача грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. та у разі неповернення коштів за вимогою позивача, зобов'язався передати останньому у власність Квартиру, що належить йому на праві власності. В даний момент в нього відсутня можливість повернути позивачу грошові кошти, в зв'язку з чим він не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання права власності на Квартиру за позивачем. Також сторони в судовому засідання пояснили, що позивач є батьком [PERSON], а остання є дружиною [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно розписки від 15.09.2012 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 150000,00 грн., які зобов'язався повернути за першою вимогою позивача. Умовами розписки також передбачено, що у разі неповернення коштів за вимогою позивача, [PERSON] зобов'язується повернути у власність позивача належну йому на праві власності Квартиру. Вказана розписка оформлена в простій письмовій формі. [PERSON] є власником спірної Квартири, що підтверджується договором купівлі- продажу Квартири від 23.08.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., зареєстрованим у реєстрі за № 3489, а також даними Витягу з Державного реєстру правочинів № 11741091 від 23.08.2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав № 35268476 від 23.08.2012 року. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, належним способом захисту прав позикодавця є пред'явлення вимоги про стягнення з позичальника заборгованості за договором позики. При цьому умови розписки про зобов'язання [PERSON] повернути у власність позивача належну йому на праві власності Квартиру, суд не може прийняти до уваги з наступних підстав. Я вбачається з положень чинного законодавства України, набуття позикодавцем права власності на нерухомість, належну позичальнику, в разі невиконання останнім зобов'язання щодо повернення позики, може мати місце лише щодо предмету іпотеки в порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку", зокрема ст. 37 вказаного Закону. Так, згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про іпотеку", іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічні положення містяться в ст. 577 ЦК України. Як вбачається з положень ст. 36 вказаного вище Закону, договір між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, також підлягає нотаріальному посвідченню. Проте вказані вище договори між позивачем та [PERSON] у встановленій законодавством формі не укладались і нотаріально не посвідчувались. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин суд приходить до висновку щодо нікчемності умов розписки відносно права позивача отримати у власність Квартиру в разі невиконання [PERSON] зобов'язання щодо повернення позики. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні, в зв'язку з чим суд відмовляє в позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed