Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. У вказаній позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачач на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2/3 частин всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2003 року. Під час перебування у шлюбі в них народилися син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . На даний час їхні з відповідачем шлюбні відносини фактично припинені. Діти проживають разом з позивачем та повністю знаходяться на її утрииманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач зазначає, що відповідач є працездатною особою, працює та може частину своїх доходів віддавати на утримання дітей. А тому для забезпечення мінімальних потреб дітей, позивач просить визначити розмір аліментів в частці від заробітку відповідача Також просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Відповідно до\~ухвали суду\~від \~14\~травня 2020\~року в\~ даній\~цивільній справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду\~ від\~ 10\~вересня \~2020\~року в\~даній цивільній\~справі було\~ закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 04 листопада 2020 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н. М. не з`явилися, проте від представника позивача на адрес суду надійшло клопотання, в якому вона просить розгляд справи здійснювати без їхньої з позивачем учасі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно із ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленою про дату,час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04 листопада 2020 року року не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань, які були призначені на 09 жовтня 2020 року та на 04 листопада 2020 року був повідомлений належним чином, оскільки викликався до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційній сторінці Піщанського районного суду на веб-порталі "Судова влада України" в мережі "Інтернет". Відзиву на позовну заяву та будь- яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~280,\~ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов слід задовольнити часткового з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Витягів з актів про народження № 4 та № 1, виданими Відділом реєстрації актів громадського стану с. Агата [PERSON] (а.с.6-11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області за вих. № 437 від 10 квітня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] . (а.с.12) Відповідач по справі - батько дитини проживає окремо, добровільно коштів на утримання своїх неповнолітніх дітейне надає. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум дітей віком від дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня становить 2318 гривень Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений в частці від заробітку відповідача, за вибором позивача, з яким проживають неповнолітні діти, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. Вирішуючи питання\~ розмір\~частки,\~в якій\~будуть стягуватися\~аліменти,\~суд бере\~до уваги,\~що відповідач\~є \~працездатною особою,\~ може\~працювати та\~отримувати дохід,\~частину якого\~віддавати на\~утримання своїх\~неповнолітніх дітей,\~оскільки зворотнього\~під час\~судового розгляду\~не доведено,\~та,\~ враховуючи,\~що \~мінімальний розмір\~аліментів,\~відповідно до\~ч.2\~ст.182\~СК України,\~не може\~бути меншим\~за 50\~відсотків прожиткового\~ мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~а дитині\~має забезпечуватися\~такий захист\~і піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя та\~повноцінного розвитку,\~беручи до\~уваги рівний\~обов`язок\~батьків утримувати\~дитину до\~досягнення повноліття,\~виходячи з\~системного аналізу\~наведених вище\~норм чинного\~законодавства,\~ суд\~ вважає\~за необхідне\~стягнути на\~користь позивача\~аліменти на утримання неповнолітніх дітей в частці від заробітків відповідача, яка становитиме 1/3 від його доходів, оскільки стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та аліменти в даному розмірі не поставлять відповідача в скрутне матеріальне становище. Аліменти в розмірі 2/3 частини доходів відповідача, які просить стягнути позивач, суд вважає надмірними, оскільки вони становитимуть більше половини доходу відповідача, а відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів не більше 50 відсотків доходу. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок, який підлягалав сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом. В п. 1 ч. 3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідач на її користь витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в сумі 800 гривень, проте жодних доказів на підтвердження понесення вказаних судових витрат позивачем суду не надано, а тому дані витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial