Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, яку подала в останній редакції від 06.12.2019 року (а.с.109) під час підготовчого судового засідання зі збільшеними позовними вимогами та просила суд: - встановити факт належності їй нотаріально посвідченого Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, від 03.08.2000 року, укладеного на користь [PERSON] , так як даний договір укладено на її користь і в написанні її прізвища допущено нотаріусом помилку; - визнати за нею на підставі ст.392 ЦК України право власності на право на земельну частку (пай) площею 10,6 га в умовних кадастрових гектарах, в землях КСП "Зоря" с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, посвідченого сертифікатом серії АВН 25641 на ім"я [PERSON] , яке належить їй на підставі до Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії АВН 25641 від 03.08.2000 року в зв"язкуз втратою сертифіката, який є невід"ємною частиною вказаного договору; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданий 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я [PERSON] щодо земельної ділянки площею 14,08 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер 5123980400:01:004:0044. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [PERSON] була її рідною матір`ю та 03.08.2000 року подарувала їй на підставі нотаріально посвідченого договору належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0105916, площею 10,6 умовних кадастрових гектарів в с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області на землях КСГ "Зоря". В 2019 році після смерті матері вона дізналась про те, що станом 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстрований Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 14,08 га на території Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області серії ОД № 082429 . У матері був один сертифікат, який вона подарувала їй, а ще один сертифікат на земельну частку (пай) серії ОД № 0226387 мати успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , його площа згідно даних земельного відділу складає 9,2 га. Даними технічної документації, яка виготовлялась в процесі відведення землі, а саме із Акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 26.10.2003 року на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 26.10.2003 року №38 , встановлено, що встановлення меж земельної ділянки [PERSON] проводилось по двом сертифікатам серії ОД №0105916, №0226387 Відповідно до зазначеного акту 14,08 га є земельна частка (пай) [NUMBER] розміщена на масиві № [NUMBER] . Тобто в натурі було відведено земельну частку (пай) до вдом сетифікатам. в тому числі по сертифікату серії ОД №0105916, який відповідно до договору дарування від 03.08.2000 року був подарований їй - [PERSON] . Оскільки Державний акт серії ОД №082429 зареєстрований за №350 від 18.11.2003 року отримано при житті [PERSON] за земельну частку (пай), яка вже їй не належала, тому просила його скасувати як незаконний. Крім цього зазначила, що мати померла [INFO] , після її смерті було відкрито спадкову справу, вона також звернулась з заявою про прийняття спадщини і вже в процесі проведення нотаріальних дій вона дізналась про державний акт, який нині оспорює та після звернення до суду дізналась, що по даній спадковій справі спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , який за заповітом її матері успадковує даний державний акт. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Магера Р.Ю. збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник позивача адвокат Магера Р.Ю. зазначив, що неможливо позасудово вирішити зазначений спір та отримати правовстановлюючі документи на належну позивачу земельну ділянку. Крім того зазначили, що відповідно до Договору дарування від 03.08.2000 року прізвище обдарованої зазначено як " [PERSON] ", в той час, коли відповідно до паспорту її прізвище зазначено " [PERSON] ". Вважає, що зазначена помилка в прізвищі була допущена при перекладі прізвища з російської на українську мову при складанні документів, що посвідчують особу, так як в свідоцтві про укладення шлюбу прізвище чоловіка та її прізвище після одруження російською мовою зазначено " [PERSON] ". З метою внесення змін до Договору дарування позивач звернулась до приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Фішера ( Грубик) Б.І., однак їй відмовлено у внесенні змін до правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися до суду. Далі, оскільки відповідач не визнає її право власності на земельну частку (пай), просили підтвердити це право судовим рішенням, так як на теперішній час у позивачки відсутній сертифікат, який їй подарувала мати і який відповідно до Договору дарування права на земельну частку (пай) є невід`ємною його частиною. Вона вважає його втраченим, так як не встановлено місце його знаходження і на підставі ст. 392 ЦК України просить підтвердити своє право на земельну частку пай судовим рішенням. Також просили скасувати спірний державний акт, отриманий при житті [PERSON] , так як їй було виділено земельну частку (пай) площею 10,6 га на підставі сертифікату, який їй вже не належав. Посилаюсь на дані обставини просили суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою суду від 28.08.2019 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 30.10.2019 [PERSON] було залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сон К. Е . позов не визнали. В судовому засіданні та наданих суду письмових поясненнях, зазначили, що доводи позивача необґрунтовані. Так представник відповідача Сон К.Е. зазначив, що 25.02.1998 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ААК № 757773 , згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0226387 в землях КСП «Зоря» с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області і саме на підставі цього сертифікату [PERSON] отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку, який при житті заповіла йому на підставі заповіту. Тоді як 03.08.2000 року [PERSON] подарувала [PERSON] сертифікат на право на земельну ділянку частку (пай) серії ОД № 0105916 площею 10,6 га (умовних кадастрових гектарів), що розташована на землях КСП «Зоря», який відмінний від сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0226387, який [PERSON] отримала у спадок від чоловіка. При цьому звернув увагу, що позивачем не було доведено і належність їй самого Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 03.08.2000 року, так як прізвище обдарованої за договором - [PERSON] , а згідно документів посвідчуючих особу її прізвище - [PERSON] . Також представник вважає, що той факт, що [PERSON] спочатку подарувала сертифікат донці, а потім по даному сертифікату отримала при житті земельну ділянку та оформила право власності на неї свідчить про те, що вона розірвала договір дарування сертифікату та реалізувала своє право на отримання земельної ділянки в натурі, а після виділення земельної ділянки в натурі сертифікат про право власності на земельну частку (пай) перестав бути дійсним. Крім цього подали заяву про застосування до даних позовних вимог строків позовної давності, так як оспорюваний позивачем Державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий на ім`я [PERSON] 18.11.2003 року, а тому вважають що трирічний строк для його оскарження сплив на час звернення до суду. Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не законними, а тому просив в позові відмовити. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. [PERSON] була рідною матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про шлюб. (а.с.5,6) 03.08.2000 року [PERSON] подарувала [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0105916, виданий Роздільнянською районною державною адміністрацією 15.02.1997 року, площею 10,6 умовних кадастрових гектарів, що розташована в с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області на землях КСГ "Зоря" вартістю 29823 грн, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 03.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Грубиком Б.І. за реєстровим номером №2119. (а.с.5) При цьому відповідно до Договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого 03.08.2000 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Грубиком Б.І., прізвище обдарованої зазначено як " [PERSON] ", в той час, коли відповідно до паспорту її прізвище зазначено " [PERSON] ". Згідно п.6 Вказаного договору невід`ємною частиною договору є сертифікат на право на земельну частку пай, однак сертифікат на час розгляду справи відсутній. [PERSON] до цього часу за виділення отриманої в дар земельної частки (паю) до відповідних органів не зверталась, документи на право власності на земельну ділянку не отримувала. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Роздільнянським відділом актів цивільного стану на підставі актового запису про смерть № 5932 від 05.06.2018 року. (а.с.9) Після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу №58/2018, копія якої витребувана судом з нотаріальної контори і із матеріалів справи якої судом встановлено наступне. Серед кола спадкоємців які звернулися до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] (а.с.31), який в нотаріальну контору надав заповіт померлої [PERSON] від 11.12.2009 року на його ім`я.(а.с.39). Із змісту заповіту судом встановлено, що при житті [PERSON] в присутності двох свідків заповіла [PERSON] належну їй на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ОД №082429, виданого Роздільнянським районним відділом земельних ресурсів 18.11.2003 року земельну ділянку площею 14,08 га (кадастровий номер 5123980400:01:004:0044), розташовану не території Бецилівської сільської ради. Судом за клопотанням позивача було витребувано технічну документацію по передачі земельних часток в натурі громадянам із земель колективної власності колишнього КСП «Зоря» та видачі їм Державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бецилівської сільської ради, в списку громадян на передачу землі зазначені документи на ім`я [PERSON] (а.с.128) Із наданого суду акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 26.10.2003 року на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 26.10.2003 року №38 "Про передачу земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності колишнього КСП "Зоря" встановлено, що при видачі державного акту виділено [PERSON] дві земельні ділянки, як власнику сертифікатів серії ОД №0105916 та №0226387. Відповідно до зазначеного акту 14,08 га є земельна частка (пай) [NUMBER] розміщена на масиві № [NUMBER] .(а.с.134) Перший сертифікат, який вказано в акті - це сертифікат ОД №0105916, який був подарований нею донці [PERSON] при житті. Другий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 0226387 , яка перебувала у колективній власності КСП «Зоря», с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, належав [PERSON] на підставі виданого 25.02.1998 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори, свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ААК № 757773 , який [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] . (а.с.87) Позивач та її представник просила відновити її право на отримання земельної частки (паю) в землях Бецилівської сільської ради, так як вважає, що придбала це право на підставі договору дарування сертифікату та просила скасувати правовстановлюючі документи на землю, які мати, вже як колишній власник сертифікату, отримала незаконно після того, як вчинила правочин на її користь. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. У відповідності до вимог ст. ст. 315,319 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, в випадках коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Щодо вимого позивача про визнання права власності на земельну частку(пай), то враховуючи що розглядуваний по справі Договір дарування земельної частки (паю), посвідченої сертифікатом був укладений в 2000 році , то в даному випадку суд застосовує законодавство, яке діяло в Україні на час укладення цього договору, зокрема ЦК УРСР, Земельний кодекс УРСР та низку нормативних актів, які були чинним на час укладення договору. Право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які набули це право відповідно до законодавства України. Відповідно до Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) могло бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Таким чином можливість відчуження земельних часток (паїв) була передбачена з самого початку паювання земель. Порядок відчуження земельних часток (паїв) на підставі цивільно-правових угод був визначений Указом Президента України від 21.04.1998 року «Про захист прав власників земельних часток (паїв)". Так згідно порядку цивільно-правові договори щодо відчуження земельних часток (паїв) підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договору купівлі-продажу, дарування та міни. Обов`язковою передумовою здійснення відчуження земельної частки (паю) була наявність сертифікату про права на земельну частку (пай). Нотаріальне посвідчення договорів відчуження земельних часток (паїв) здійснювалося відповідно до «Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та права на земельну частку (пай)». Затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Держкомзему України від 06.06.1998 року. Крім цього, дані договору підлягали реєстрації районною державною адміністрацією за місцем знаходження колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, із земель якого виділена частка (пай). Дані правочини укладались на підставі даних нормативно-правових актів протягом 1996-2000 років. Однак ст.1 Закону України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)» №2242-III від 18 січня 2001 року було встановлено тимчасову заборону на відчуження земельних часток (паїв) і зазначено, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати зазначені частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб. Таким чином укладені правочини до набрання чинності цим законом, тобто до 10 лютого 2001 року, вважаються дійсними. Тому громадяни, які придбали до цієї дати земельні частки (паї) на підставі цивільних правочинів, мають право на земельну частку (пай) та на виділення її в натурі у заміну сертифіката на державний акт. За змістом ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 154 ЦК (в редакції 1963 року) коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не передбачена. Так згідно ст.153 ЦК Української СРСР (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899 від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, заслухавши пояснення сторін, прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03 серпня 2000 року між [PERSON] , як обдарованою з однієї сторони, та [PERSON] , як дарувателем з другої сторони, був укладений нотаріально посвідчений Договір дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, площею 10,6 га серії ОД №0105916. Суд вважає, що та обставина, що в написанні прізвища обдарованої замість прізвища « [PERSON] » вказано « [PERSON] », свідчить лише про те, що в написанні прізвища було допущено саме помилку, так як всі інші дані вказаної особи збігаються і саме в позивачки наявний оригінал вказаного договору, а тому у суду не виникає сумніву щодо належності даного правовстановлюючого документу саме позивачці. Далі судом встановлено, що даний договір дарування був укладений до дії ст.1 Закону України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)» №2242-III від 18 січня 2001 року, тобто до 18.01.2001 року, відповідно будь-яких обмежень в укладення договору дарування земельної частки (паю) на підставі сертифікатів на час укладення договору, тобто станом на 03.08.2000 року не існувало. Сертифікат виготовлявся в одному екземплярі, який передавався власнику особисто. При вчиненні угоди сертифікат не залишався у справі нотаріуса, в підлягав поверненню власнику. Також на сертифікаті нотаріусом не робилася відмітка. При цьому позивачка підтвердила в суді, що даний договір відповідно до вимог законодавства після його укладення не був нею зареєстрований в районній державній адміністрації за місцем знаходження колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, із земель якого виділена частка (пай), вона була необізнана щодо даного законодавства, а на теперішній час вона втратила сам сертифікат, який був переданий їй після укладення договору дарування. Суд вважає, що дійсно Указом Президента України від 10.11.1994 року за №666/94 земельна частка (пай) була об`єктом цивільних угод. Однак ні Земельним кодексом України, ні цивільним Кодексом України, ні базовими законами, які регулювали порядок відчуження земельних часток (паїв) не врегульовано питання щодо переходу права власності на земельну частку (пай). Тому суд в даному випадку виходить із змісту укладеного договору та норм ЦК УРСР, якими врегульовано порядок переходу права власності саме по договору дарування, тобто в даному випадку це - ст.128 ЦК УРСР, згідно якої право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. При цьому суд вважає, що та обставина, що нотаріально-посвідчений договір дарування сертифікату не був позивачкою зареєстрований в районній державній адміністрації і відповідно в сертифікат не вносились відповідні зміни в зв`язку з передачею права власності не свідчать про те, що даний договір не набрав чинності, так як право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Даний договір укладався задовго до набрання чинності законодавством, за яким право власності на нерухоме майно виникало після його державної реєстрації. Тому позивачка відповідно до діючої станом на 03.08.2000 року норми закону за договором дарування набула право власності на право на земельну частку (пай), площею 10,6 умовних кадастрових гектарів, що розташована в с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області на землях КСГ "Зоря", посвідченого сертифікатом серії ОД №0105916, виданий Роздільнянською районною державною адміністрацією 15.02.1997 року. На теперішній час позивачем втрачений сам предмет договору дарування - сертифікат про право власності на земельну частку (пай) серії ОД №0105916, який є невід"ємною частиною договору дарування і саме Договір та сертифікат є правовстановлюючими документами на земельну частку (пай) відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899 від 05.06.2003 року, В ході судового розгляду справи встановлено, що вказаний сертифікат відсутній в Бецилівській сільській раді, а також судом було витребувано технічну документацію по виготовленню державного акту про право власності на земельній ділянку, в якій також даний документ відсутній. Тому позивач правомірно звернулась до суду з вимогою про підтвердження свого права власності на право на земельну частку (пай). Суд вважає, що захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Відтак, суд вважає, що за позивачем належить на підставі ст.392 ЦК України визнати за право на земельну частку (пай), яке вона отримала на підставі нотаріально посвідченого договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, від 03.08.20000 року, так як наданими по справі доказами позивач довела факт його укладення та виконання. Відповідно, [PERSON] після передачі сертифікату донці - [PERSON] , на підставі договору дарування не мала права розпоряджатися ним, оскільки це право було предметом виконаного дарувателем зобов`язання, яке виникло на підставі договору дарування, а в свою чергу новим власником цього сертифікату та права на земельну частку (пай) стала [PERSON] , а тому отримання [PERSON] при житті на підставі подарованого сертифікату права власності на земельну ділянку без розірвання в установленому законом порядку нотаріально-посвідченого договору дарування є незаконним. Доказів розірвання в установленому законом порядку договору дарування від 03.08.2000 року суду не надано, а той факт, що при житті [PERSON] отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ОД №082429 на підставі двох сертифікатів, в тому числі на підставі подарованого нею сертифікату серії ОД №0105916 , судом достовірно встановлено на підставі Акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 26.10.2003 року на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 26.10.2003 року №38 "Про передачу земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності колишнього КСП "Зоря". Оскільки суд задовольняє основні вимоги позивача, то відповідно з підтвердженням права позивача на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ОД №0105916, виданий Роздільнянською районною державною адміністрацією 15.02.1997 року задовленню пдлгають похідні вимоги і підлягає скасуванню Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ОД №082429, виданого Роздільнянським районним відділом земельних ресурсів 18.11.2003 року на земельну ділянку площею 14,08 га (кадастровий номер 5123980400:01:004:0044), розташовану не території Бецилівської сільської ради, так як він виданий на ім`я [PERSON] на підставі одного із сертифікатів про право на земельну частку (пай), який їй не належав, а відтак незаконно. Також по даній справі відповідач надав заяву, в якій просив до вимог [PERSON] застосувати строки позовної давності, так як вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду за захистом порушених прав. Свою позицію представник відповідача Сон К.Е. мотивував тим, що [PERSON] отримала оспорюваний позивачем державний акт - 18.11.2003 році, а відтак на протязі 16 років позивачка мала знати про стан своїх майнових прав, а тому пропустила строк звернення до суду за захистом порушених видачею державного акту прав. В судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти застосування строків давності до заявлених нею позовних вимог та повідомила суду, що про порушення своїх прав вона дізналася достовірно лише в суді з листа ГУ ДК в Одеській області від 01.08.2019 року. Знала, що у матері був ще один пай, який вона успадкувала від батька, на який вона не претендувала. Також суду пояснила, що після отримання в дар сертифікату деякий час зберігала документи у матері, також з матір`ю вони домовилися, що гроші від оренди паю вона буде передавати матері, до поки остання жива. Однак про те, що був виготовлений Державний акт про право власності на земельну частку пай в 2003 році і при цьому був задіяний і її сертифікат, отриманий в дар, вона не знала. Суд, заслухавши пояснення позивача, позицію відповідача, прийшов до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду за захистом порушених прав з огляду на таке. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Суд вважає, що позицію [PERSON] про те, що про порушення своїх прав вона дізналась в серпні 2019 року нічим не спростована в суді. Особа, яка порушила її права - це рідна мати [PERSON] , яка на теперішній час померла і не може заперечувати викладені позивачем факти. Даних про те, що при житті [PERSON] оспорила укладений нею на користь доньки договір дарування не має, він чинний, а тому у позивачки не було причин сумніватися в своїх законних правах на земельну частку (пай). Із матеріалів спадкової справи встановлено, що заву про прийняття спадщини [PERSON] також подав в листопаді 2018 року та відповідно надав заповіт на його ім`я [PERSON] від 11.12.2009 року, що не спростовує позицію позивача про те, що вона не знала про вказані документи та прижиттєві розпорядження майном матері [PERSON] в свою чергу і про наявність держакту. Крім цього із змісту позовної заяви, а також заперечень відповідача судом встановлено, що фактично обидві сторони про факт видачі оспорюваного державного акту на підставі двох сертифікатів дізнались лише в судовому засіданні після витребування судом технічної документації, замовленою [PERSON] для виготовлення держакту. В суд позивач звернулась - 30.07.2019 року, а тому підстав для відмови в задоволення позовних вимог в зв`язку з пропуском строку звернення до суду за захистом порушених прав не має. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задвоольнити та встановити факт належності [PERSON] вище зазначеного договору дарування, визнати за нею право власності на право на земельну частку (пай) площею 10,6 га в умовних кадастрових гектарах, що розташована на землях колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря" с. Новоселівка Роздільнянського району Одеської області, а також визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ОД №082429, виданий 18.11.2003 року Бецилівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на ім`я [PERSON] , кадастровий номер 5123980400:01:004:0044. Судовий збір по справі повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved