Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» заборгованої індексації та компенсації по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Зазначила, що з 01.07.2002р. року по 05.06.2013 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час її роботи на підприємстві, з грудня 2003 року при виплаті заробітної плати не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити їй індексацію заробітної плати, компенсацію по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В ході слухання справи від представника позивача надійшла заява про залишення без розгляду вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за індексацією заробітної плати за період з 01.03.2003р. по 05.06.2013р. в сумі 3147 грн. 52 коп., а також компенсації за період з 01.03.2003р. по 05.06.2013р. в розмірі 5413 грн.82 коп, оскільки рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24.03.2014р. з відповідача на користь позивача стягнено індексацію в розмірі 1070 грн. 60 коп. Тому, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.06.2013р. по 31.03.2014р. в розмірі 44 581 грн. 13 коп., а також моральну шкоду в сумі 1000 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Враховуючи ту обставину, що від представника позивача надійшла заява про залишення частини позовних вимог без розгляду та підтримання решти позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та його представника. Представник відповідача ПАТ "ММК ім. Ілліча" до судового засідання не з'явився, направив на адресу суду заперечення та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до наданих заперечень, відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає, оскільки відповідачем не були порушені трудові права позивача в частині проведення повного розрахунку при звільненні, а відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди також вважають безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди робітнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідачем не були порушені трудові права позивача, тому вважають що підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив рішення при заочному розгляді, оскільки відповідач після надання позивачем уточненого позову в судове засідання не з'явився та не надав заперечень на уточнений позов, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.07.2002 року по 05.06.2013 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ "ММК ім. Ілліча", що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.6). За вказаний період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується довідкою ПАТ «ММК імені Ілліча» /а. с.29/. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24.03.2014р. з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» стягнено на користь [PERSON] індексацію та компенсацію по заробітній платі за період з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 1070 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). Так, судом встановлено, що під час роботи позивача у ПАТ «ММК імені Ілліча» індексація його заробітної плати відповідачем не здійснювалася. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед [PERSON] при її звільненні, а індексація заробітної плати з належною компенсацією була сплачена їй вже після звернення до суду з цим позовом, то строки для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку для позивача не спливли, тому посилання представника відповідача про необхідність відмовити у позові з цих підстав не ґрунтуються на законі. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки № 2/72545 від 11.06.2014 року, наданої суду представником відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] при восьми годинному робочому дні за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складала 221 грн. 60 коп. /а. с. 31/. Таким чином, судом встановлено, що з моменту звільнення позивача по день фактичного здійснення нарахування відповідачем належних йому сум індексації заробітної плати з компенсацією, а саме: з 06.06.2013 року по 31.03.2014 року, минуло 210 робочих днів. На підставі довідки-розрахунку, наданої суду представниками відповідача щодо середньоденного заробітку позивача, вбачається, що сума середнього заробітку за період з часу затримки у розрахунку із позивачем при звільненні по день зазначений в позові, а саме: з 06.06.2013 року по 31.03.2014 року, складає ( 210 роб. дні х 221,60 грн. = 46 536 грн.) 46536 гривень. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 3 липня 2013 року (справа № 6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що в разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. На підставі наведеного суд зазначає, що за довідкою ПАТ «ММК імені Ілліча» вбачається, що за період з 01.03.2003р. по 05.06.2013р. року [PERSON] була нарахована заробітна плата загальним розміром 96 769 гривень. При цьому за вказаний період позивачу не було доплачено встановлену судом суму індексацію та компенсацію на загальний розмір 1070,60 гривень, що дорівнює 1,10% від нарахованої [PERSON] заробітної плати за цей період. Суд також встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку перед позивачем складає 46536 гривень. Враховуючи, що минув значний проміжок у часі з моменту звільнення позивача з підприємства, а сума індексації заробітної плати позивача з компенсацією стягнена за рішенням суду, а також виходячи з принципу розумності, справедливості та співрозмірності задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку пропорційну до суми індексації заробітної плати з компенсацією, яка була виплачена з затримкою, що складає (46 536 грн. х 1,10% : 100% = 512 грн.) 512 грн. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У даному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди, оскільки спричинення їй такої шкоди не було доведено у судовому засіданні. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач.

Outcome: partial