Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Гладківщинської сільської ради звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] до [PERSON] треті особи: служба у справах дітей Золотоніської районної державної адміністрації, Районний центр соціальних служб для сім'ї дітей та молоді, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Свої вимоги, позивач мотивує тим, що [PERSON], [INFO], має двох малолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом з дітьми. Ніде не працює, живе за кошти державної допомоги на дітей, зловживає спиртними напоями. Відповідач виховує своїх дітей сама, місце знаходження батька невідоме. Разом із тим [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, періодично зловживає алкоголем, не створюють умов для належного проживання, виховання та навчання дітей. Неодноразово [PERSON] відвідувалася за місцем проживання представниками сільської ради, якими відповідачу вказувалось на необхідність покращення матеріально-побутових та морально-етичних умов проживання. Через неналежне виконання своїх батьківських обов'язків, сім'я [PERSON] тривалий час перебуває під постійним наглядом з боку як сільської ради, так і служб у справах дітей, також перебувала під супроводом районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Позивач наполягає, що з відповідачем неодноразово проводилися бесіди та консультації, на яких роз'яснювалася необхідність зміни умов проживання останньої та її дітей, однак відповідач жодних висновків для себе не зробила та жодних дій, спрямованих на покращення умов проживання дітей не вчинила. 16.01.2019 року після повідомлення директора Гладківщинського НВК про те, що діти не відвідують школу, представниками сільської ради здійснено візит за місцем проживання [PERSON]. На час відвідування представниками позивача було встановлено, що діти голодні, неналежно одягнені, в будинку брудно, речі розкидані, а сама відповідач зі своїм співмешканцем перебували у сильному алкогольному сп'янінні, вела себе агресивно, не йшла на контакт. 17.01.2019 року комісія знову відвідала сім'ю [PERSON], але ситуація не змінилася, а тому, цього ж дня членами виконавчого комітету сільської ради було прийняте рішення про негайне відібрання дітей від [PERSON] через потенційну загрозу для їх життя та здоров'я. Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 №866, орган опіки та піклування у семиденний строк після прийняття рішення повинен звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них, батьківських прав, або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав. За таких обставин органом опіки та піклування прийнято висновок про доцільність відібрання в матері [PERSON] її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], без позбавлення батьківських прав. За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаною заявою. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі ухвали суду від 21.02.2019 року. Представник позивача в підготовче засідання не з'явився, однак звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представники третіх осіб по справі: Служба у справах дітей Золотоніської районної державної адміністрації та Районного центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді в підготовче засідання не з'явились, направивши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явилась, однак надала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Згідно з ч.,ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідачі позовні вимоги визнали повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Як вбачається із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], яка народилася [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 13.11.2012 року). Як вбачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, № 00021903589 від 18.01.2019 року, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (серії [NUMBER] від 30.10.2012 року), останній народився [INFO], а його матір'ю зазначена [PERSON]. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, № 00021903703 від 18.01.2019 року, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Разом з тим, матеріали справи містять докази, з яких вбачається, що відповідач по справі свої батьківські обов'язки виконує неналежно та не забезпечує своїх дітей належними умовами проживання та навчання. Відповідно до довідки-характеристики на [PERSON] №29 від 24.01.2019 року, виданої виконкомом Гладківщинською сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом із співмешканцем. Як жителька села зарекомендувала себе негативно, веде пасивний спосіб життя, постійно вживає спиртні напої, неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки. Згідно з актом виявлення та вилучення дітей в зв'язку із загрозою життю та здоров'ю від 17.01.2019 року, в приміщенні за адресою: [ADDRESS], було виявлено та вилучено малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які там перебували, оскільки їхня мати [PERSON] перебувала у своєму домоволодінні за адресою [ADDRESS], в тяжкому алкогольному сп'янінні, у будинку холодно і брудно. Про неналежні умови для проживання дітей, відсутність їжі та запасів продовольства зазначається також і в актах обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], від 16.01.2018 року №27, 17.01.2018 року №28, 08.11.2018 року, 19.12.2017 року, а також акту обстеження житлово-побутових умов проживання учениці 3 класу [PERSON] від 16.10.2018 року. Також суд зважає, що згідно з повідомленням Золотоніської центральної районної лікарні №339 від 05.03.2019 року [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога Золотоніської ЦРЛ з діагнозом «F 10.2». Рішенням виконавчого комітету Гладківщинської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 17.01.2019 року №1, вирішено спільно з представниками служби у справах дітей Золотоніської районної державної адміністрації, ювенальної превенції Золотоніського відділу поліції ГУНП у Черкаській області, КЗ «Золотоніський районний центр первинної медико-соціальної допомоги» забезпечити негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], від матері [PERSON]. Згідно зі ст.,ст. 150, 155 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пунктах 2-5 частини першої ст. 164 СК України передбачені наступні підстави позбавлення батьківських прав, які також є підставами відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав, це - ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме: ухилення батьками дітей від виконання своїх обов'язків по вихованню останніх. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час існують підстави для відібрання дітей від відповідача, а тому суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав. Жодних доказів, які дають підстави сумніватися у зазначеному вище матеріали справи не містять. Більше того, відповідач по справі позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і обставини, які викладені в ньому. Разом з тим, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, хоча повинна та має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, інших утриманців на утриманні не має, має задовільний стан здоров'я та доказів зворотного суду не надала, а тому суд, враховуючи визнання позивачем позовних вимог, дотримуючись принципу диспозитивності, який закріплений в ст.. 13 ЦПК України, щодо розгляду справи в межах заявлених особою вимог, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь дітей на їх утримання аліменти у розмірі 1/4 частини її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до їх повноліття. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved