Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У зв'язку з тим, що між Акціонерним комерційним банком "ІМЕКСБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК", та [PERSON] було укладено кредитний договір № 068/08 від 26 березня 2008 року, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 1 250 000 гривень, зі сплатою 16% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25 березня 2009 року, в цей день було укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного Договору кредиту і термін повернення кредиту було продовжено до 24 березня 2010 року, реальна відсоткова ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 17,23% річних, 24 березня 2010 року укладено Додаткову угоду № 2 до вказаного Договору кредиту і термін повернення кредиту було продовжено до 25 жовтня 2010 року, реальна відсоткова ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 17,24% річних, у відповідності до договору, відповідач був зобов'язаний погасити суму кредиту і відсотки за ним по закінченню строку дії кредитної угоди, банк виконав свої зобов'язання, однак відповідач не виконав взяті на себе обов'язки і 25 жовтня 2010 року не погасив основну суму кредиту і нараховані відсотки, на вимогу банку кредит не погашає, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 2 190 987 гривень 28 копійок та судові витрати по справі в сумі 3 219 гривень 00 копійок. Представник позивача, ПАТ "ІМЕКСБАНК", Ігнацевич І.І. в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив суду, що між банком і відповідачем було укладено вищевказаний Договір кредиту, строк дії якого продовжувався двічі, відповідно до Додаткових угод № 1 і № 2. В останній день дії Договору кредиту, а саме: 25 жовтня 2010 року [PERSON] мав погасити суму кредиту 1 250 000 гривень і нараховані відсотки, але він цього не зробив. На вимогу банку, відповідач не зреагував і жодного разу не сплатив коштів по Договору кредиту, тому позивач звернувся з даним позовом до суду і він, як представник банку, просить позов задоволити, так як вони не пропустили строк позовної давності, оскільки строк звернення до суду у них настав 25 жовтня 2010 року, після закінчення строку дії Договору кредиту, так як сума кредиту і відсотки мали бути погашені відповідачем саме цієї дати. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що дійсно 26 березня 2008 року між ним і позивачем було укладено вищевказаний Договір кредиту і йому було надано кредит в сумі 1 250 000 гривень. Цю суму він використав на будівництво офісного центру по вулиці Гетьмана Мазепи в м.Рівне, де на даний час в частині приміщення розміщене ПАТ "ІМЕКСБАНК". У нього з керівництвом банку в м.Одеса була домовленість, що після здачі будинку в експлуатацію, з нього спишуть цей кредит, оскільки фактично це було фінансування банком будівництва офісу. Але напряму фінансувати будівництво позивач не міг, тому й було все оформлено через Договір кредиту. Пояснив також, що ніяких платежів по кредиту не сплачував, так само як і не сплачував відсотків. Вважає позов не справедливим, тому просить в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважає, що він не підлягає до задоволення, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, так як ще в квітні 2009 року банку стало відомо, що згідно Додатку № 1 до Кредитного договору, відповідач не сплачує ні суми кредиту, ні відсотків. Банк же звернувся до суду з позовом лише в грудні 2012 року, тобто після сплину трьохрічного терміну. Подав заяву про застосування строку позовної давності і в задоволенні позову просить відмовити. Судом встановлено, що 26 березня 2008 року АКБ "ІМЕКСБАНК", правонаступником якого є ПАТ "ІМЕКСБАНК", та [PERSON] уклали Договір кредиту № 068/08, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 1 250 000 гривень, зі сплатою 16% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25 березня 2009 року. Згідно Додаткової угоди № 1 до вказаного Договору кредиту, термін повернення кредиту було продовжено до 24 березня 2010 року, реальна відсоткова ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 17,23% річних. 24 березня 2010 року було укладено Додаткову угоду № 2 до вказаного Договору кредиту і термін повернення кредиту знову було продовжено до 25 жовтня 2010 року, реальна відсоткова ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 17,24% річних. У відповідності до Договору кредиту (п.1.1.1), відповідач був зобов'язаний основну суму заборгованості погасити в кінці строку дії угоди, тобто 25 березня 2009 року, а враховуючи Додаткові угоди до Договору кредиту № 1 і № 2 ця сума мала бути погашена 25 жовтня 2010 року. Що стосується сплати відсотків, то відповідно до п.2.4.1 Договору кредиту сплата відсотків здійснюється по закінченню терміну дії кредитної угоди, або в день дострокового повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Як встановлено судом, банк виконав свої зобов'язання, однак відповідач не виконує взяті на себе обов'язки. Станом на 18 грудня 2012 року за [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 2 190 987 гривень 28 копійок, яка складається з тіла кредиту в сумі 1 250 000 гривень і несплачених відсотків за період з 04.04.2008 року по 17.12.2012 року в сумі 940 987 гривень 28 копійок і сума заборгованості підтверджується відповідним розрахунком, долученим до справи. Відповідач в суді ствердив, що суму кредиту він отримав, але нічого за вказаним Кредитним договором не сплачував і як він вважає не повинен був сплачувати, враховуючи його домовленості з керівництвом банку. До зміни керівництва в банку, до нього ніхто ніяких претензій не мав. Лише коли змінилося керівництво банку, то появився даний позов. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 1049 і 1048 ЦК України встановлюють, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, виникла заборгованість, тобто в наявності є порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, позов є доведеним і обгрунтованим, а отже підлягає до задоволення і сума заборгованості підлягає стягненню. Суд не може прийняти до уваги доводів відповідача про те, що він не повинен був погашати кредит, сума кредиту банком повинна була бути списана, оскільки кошти за вказаним Договором кредиту пішли на будівництво офісного приміщення для банку, про що з ним була відповідна домовленість з керівництвом банку, з наступних причин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх доводів, відповідач не надав суду жодного документу, який би свідчив про домовленості відповідача з банком. Так само не надано суду документів того, що одеська фірма "Мєчта", якій відповідач продав офісне приміщення, якимось чином була причетна до ПАТ "ІМЕКСБАНК", про що стверджував в суді [PERSON] Представник позивача Ігнацевич І.І. в суді пояснив, і цього не заперечили відповідач і його представник, що банк купив офісне приміщення в ТзОВ "Техно-Комплекс-Люкс" і про будь-які домовленості [PERSON] з банком стосовно списання суми кредиту, позивачу не відомо і відповідних документів у банку з цього приводу немає. Тепер стосовно строку позовної давності, на що посилається представник відповідача [PERSON], просячи відмовити в задоволенні позову з цих причин. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 цього ж Кодексу встановлю трьохрічну загальну позовну давність. А згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що позивач не пропусти строк позовної давності з наступних причин. Як зазначено вище, основна сума заборгованості і відсотки за кредитом мали бути сплачені відповідачем в кінці строку дії угоди, а з врахуванням Додаткових угод це 25 жовтня 2010 року. Позов було подано 26 грудня 2012 року, тобто до сплину трьохрічного строку. Не може суд взяти до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідно до п.7.1 Договору кредиту і Додатків № 1 до цього договору від 25.03.2009 року і 24.03.2010 року, які є невід'ємною частиною Договору, на суму кредиту нараховувалися відсотки, які відповідач не сплачував, а тому вже в квітні 2009 року позивачу було відомо про невиконання відповідачем своїх зобов'язань, отже позивач пропустив строк позовної давності. Як було встановлено Договором кредиту, сума заборгованості і відсотки за кредитом мали бути сплачені відповідачем в кінці строку дії угоди. Про це також зазначено і в Додатку № 1 до Договору кредиту, на які посилається представник відповідача. Представник позивача суду пояснив, що відсотки за даним Договором нараховувалися з першого місяця надання кредиту, але вони до сплати не підлягали, так як Договором кредиту було передбачено їх сплату в кінці строку дії угоди. Оскільки термін дії Договору кредиту продовжувався, то лише в жовтні 2010 року банк довідався про порушення свого права і в межах трьохрічного терміну звернувся до суду з позовом. Ці доводи представника позивача не спростовані в судовому засіданні, а сам відповідач ствердив, що він не сплачував відсотків і не повинен був їх сплачувати. В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved