Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Порто-Франко" на користь [PERSON] банківський вклад в сумі 250 815,16 грн., заборгованість за відсотками в сумі 14 805,87 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., посилаючись на те, що відповідач на її вимогу не повертає депозитний банківський вклад в повному обсязі, а строк дії договору закінчився. У судовому засіданні позивач та її адвокат [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Порто-Франко" у судове засідання не з`явився, відповідач сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладання не заявляв. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її адвоката, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 19.12.2013р. між [PERSON] та Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-франко» було укладено договір банківського вкладу № 490332460263002 (а.с. 4-5). У відповідності до п. 1.2 цього договору вкладник вносить готівкові грошові кошти чи перераховує у безготівковій формі, а банк отримає на відкритий вкладнику рахунок грошові кошти в іноземній валюті у сумі 22 845 дол.США. У відповідності до п. 1.1 договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок в іноземній валюті № [NUMBER]/[NUMBER] в USD на строк до 20.06.2014р. Відповідно до п. 1.4. договору за користування грошовими коштами розміщеними на рахунку вкладника, банк начисляє і виплачує вкладнику щомісячні проценти по вкладу із процентною ставкою із розрахунку 11.0000% річних. Згідно п. 4.2 договору у випадку закінчення (припинення) строк) дії даного договору, банк перераховує суму вкладу на поточний рахунок № [NUMBER]/[NUMBER] в АБ «Порто-Франко». Грошові кошти з вказаного рахунку вкладник має право отримати у будь-який час згідно графіку роботи банку з урахуванням вимог п. 3.1.5. даного договору. У відповідності до п. 3.1.5 договору у випадку отримання вкладу готівковими грошовими коштами, вкладник зобов'язується письмово повідомити банк про свій намір за 3 (три) банківські дні до бажаної дати отримання грошових коштів, якщо сума вкладу перевищує 15 000 грн. в еквіваленті валюти вкладу. Також [PERSON] було відкрито договір банківського рахунку № [NUMBER] для здійснення розрахунково-касового обслуговування (а.с .6-7). Факт виконання п. 1.2 Договору та внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 116 від 19 грудня 2013 р. на суму 22 845 дол.США (а.с. 8). 20.06.2014р. позивачу було повернуто 1 200 дол.США згідно заяви на видачу готівки № 257 (а.с. 9); 26.06.2014р. було повернуто 200 дол.США згідно заяви на видачу готівки № 185 (а.с. 10). 27.06.2014 р. [PERSON] на виконання вимог п.3.1.5. договору звернулась до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-франко» із заявою про повернення грошових коштів, яка була зареєстрована під вх. № 48 (а.с. 11). На час звернення до суду сьогоднішній день заборгованість за вкладом складає (22 845 - 1 200 - 200 дол.США) 21 445 дол.США, що за курсом НБУ дорівнює 250 815,16 грн.; заборгованість за відсотками складає (22 845 дол.США х 11 % річних = 2 512,95 дол.США/ 365 днів у році, тобто 6,88 дол.США х 184 днів, за які не сплачено відсотки) що за курсом НБУ станом на день звернення до суду складає 14 805,87 грн. У п. 3 постанови № 5 "Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів" Пленум Верховного Суду України зазначив, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Як визначено у ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), то прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі па умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно зі ст. 192 ЦК України законними платіжними засобами, обов'язковими до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст.1060 ЦК України, за договорами банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний його видати на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд - ст. 1066 ЦК України. Як вбачається з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі - ч.1 ст. 11 ЦПК України. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу в сумі 250 815,16 грн. й заборгованості за відсотками в сумі 14 805,87 грн. - в національній валюті за курсом НБУ станом на час звернення до суду. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-XII (в редакції до внесення змін Законом від 19 травня 2011р. № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції") було розділено підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Так, у разі заподіяння споживачу шкоди (збитків) дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, він мав право лише на відшкодування майнової шкоди (збитків). А в разі заподіяння шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією споживач мав право на відшкодування як майнової, так і моральної (немайнової) шкоди у випадках, передбачених законодавством. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-XII споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону № 3390-VI поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Вказана позиція викладена у витягу з аналізу судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів за 2009-2012р.р., а тому в задоволені вимог позивача про відшкодування моральної шкоди має бути відмовлено. В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави має бути стягнуто судові витрати в сумі 2 656,21 грн. пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Outcome: partial