Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

13.11.2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточненим 11.03.2016 року, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором №6/4/09/2007/840-К054 від 14.09.2007 року у розмірі 86 481,22 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 864,81 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 14.09.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та відповідачами був укладений кредитний договір за №6/4/09/2007/840-К054. Відповідно до предмету Договору (п.п. 1.1 - 1.2.4) банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 7 366,33 доларів США на строк до 13.09.2012 включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,10% річних. Ціль кредитування - купівля автомобіля. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача, що підтверджується заявою про видачу готівки №1 від 14.09.07 р. В свою чергу, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і не виконує по теперішній час. Так, відповідно до п.п. 2.2.1. договору, відповідач зобов'язався сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку визначених пунктом 1.1.3.1 у розмірі 169.09 доларів США. Відповідно до пункту 5.1. договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Відповідно до пункту 5.2. договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. договору за кожен випадок. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за договором за відповідачем станом на 23.10.2013 р. існує заборгованість за кредитним договором №6/4/09/2007/840-К054 від 14.09.2007 року у розмірі 86 481,22 грн. і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 46825.23 грн. заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 23919.21 грн. заборгованості за пенею по кредиту у розмірі 9848.89 грн. заборгованість за штрафом 5887.88 грн. Відповідно до укладеного договору поручитель [PERSON] зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №6/4/09/2007/840-К054 від 14.09.2007 року. Згідно з п. 3.2.2 договору поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника і поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до п. 3.2.4 договору поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. На підставі ст.509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник - [PERSON]) зобов'язується здійснити на користь другої сторони (кредитора - банка) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України: Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора (Банка) зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків на підставі ст.624 ЦК України. Непогашення заборгованості [PERSON] перед банком по договору №6/4/09/2007/840-К054 від 14.09.2007 року свідчить про грубе порушення ст.525 ЦК України, яка встановлює неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань, що у відповідності до ст. З ЦПК України дає банку право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. З 2008 року банк здійснює фінансову діяльність як акціонерне товариство публічного типу. У зв'язку з приведенням статуту у відповідності до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" була проведена державна реєстрація статуту в новій редакції, внаслідок чого найменування ВАТ КБ "Надра" змінено на ПАТ "Комерційний банк "Надра". ПАТ "Комерційний банк "Надра" є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ КБ "Надра". 13.11.2013 року даний позов надійшов до Чугуївського міського суду Харківської області. Ухвалою судді [PERSON] від 19.11.2013 року провадження по справі відкрито. Згідно розпорядження керівника апарату Чугуївського міського суду Харківської області Сарматицької О.О. №02-09/15 від 26.09.2016 року «Щодо повторного розподілу невирішених судових справ» та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30, у зв'язку із закінченням повноважень судді [PERSON] здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Згідно ст. 11-1 ЦПК України визначення судді для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2016 року справу розподілено судді Дьоміній О.П. та зареєстровано в контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих для розгляду судді 26.09.2016 року (а.с.17-19 т.2). Ухвалою судді Дьоміної О.П. від 29.09.2016 року зазначена справа була прийнята до провадження та призначена до судового розгляду (а.с.20 т.2). Представник позивача Грицюк С.О. під час розгляду справи в суді повністю підтримав уточнені заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. На заперечення відповідачів під час розгляду справи в суді надавав письмові пояснення (а.с.83-86 т.1, 1-2 т.2 ). Протягом розгляду справи в суді відповідачи проти позову заперечували з ріхних підстав, надсилали до суду відповідні письмові заперечення (а.с.64-66 т.1, 239-240 т.1). Під час судового засідання, 09.11.2016 року, [PERSON] та [PERSON] остаточно пояснили, що дійсно 14.09.2007 року уклали з банком договір «Автопакет» за №6/4/09/2007/840-К054, але гроші їм банк не видав. Незважаючи на це справно сплачували кошти за кредит приблизно до 15.11.2009 року, а потім потрапили в аварію та звернулися до банку з проханням переглянути умови повернення кредитних коштів, але в цьому їм було відмовлено. Родина [PERSON] погоджується з тим, що має перед банком заборгованість, але лише в сумі 14 760,48 грн. (а.с.187 т.1). Представник відповідачів пояснив, що справа вже тривалий час розглядається в суді, відповідачі заперечували проти позову з різних підстав. Вказували на те, що банк на час видачі кредиту не мав відповідної ліцензії, а відтак не мав права видавати кредити в іноземній валюті. -2- Таким чином, на думку відповідачів, кредитний договір був укладений для приховування іншого правочину, кредитного договору - в гривні При укладанні кредитного договору банк не попередив відповідачів про валютні ризики. З цих підстав відповідачі навіть зверталися до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, але рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 15.10.2015 року в задоволенні позову було відмовлено (а.с.128-131 т.1). В теперішній час представник відповідачів [PERSON] звернув увагу на те, що банк з дійсним позовом звернувся до суду лише 05.11.2013 року, в той час як строк основаного зобов'язання закінчився 13.09.2012 року, тим самим позивач пропустив строк звернення до суду з позовом до [PERSON], як до поручителя за договором кредитування (а.с.64-68 т.1). На думку представника відповідачів, згідно вимог укладеного між сторонами по справі договору «Автопакет» від 14.09.2007 року позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку нараховані проценти та частину тіла кредиту в терміни та за розмірами не менше ніж відповідно вказано у рекомендованому графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору. Згідно до розрахунку заборгованості по кредиту наданого позивачем, останній платіж вказано 05.10.2009 року, інші платежі зазначені до цієї дати, а це, на його думку, означає, що при відсутності платежу в зазначений строк (згідно розрахунків банку це 01.12.2009 рік) - з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з цими вимогами сплинув 01.01.2013 року, а відтак просив суд відмовити в задоволенні позову з цих підстав (а.с.239-241 т.1). Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи приходить до наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України - сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] (позичальником) і [PERSON] (поручителем) 14.09.2007 року був укладений договір «Автопакет» за №6/4/09/2007/840-К054. За умовами цього кредитного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності грошові кошти у сумі 7 366,33 доларів США на придбання автотранспортного засобу. Відповідно до п.1.1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13.10% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Пункт 1.1.3.2 договору передбачає, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,5% від суми кредиту і сплачується одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів. Зі змісту п.1.1.4 слідує, що строк, на який позичальнику надано кредит до 13.09.2012 року. Згідно п.2.2.1 - позичальник повертає кредит та сплачує передбачені п.1.1.3.1 цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку, передбаченому п.2.2.3 - шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 169,09 доларів США. Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору позичальник вносить чергові мінімальні платежі, визначені в п.2.2.1 щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена заборгованість позичальника банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені договором. Згідно до п.5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що підлягала на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Пунктом 5.2 передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної в п.1.1 цього договору, за кожен випадок. Відповідно до умов договору (п.3.1) в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, позичальник передає в заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві приватної власності. Вартість автотранспортного засобу складає 46 500 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари США по офіційному курсу НБУ на день прийняття транспортного засобу у заставу складає 9 207,92 доларів США 92 центів (а.с.18 т.1). Зі змісту ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 527 цього кодексу наголошує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У звязку з невиконанням відповідачами прийнятих на себе зобов`язань за договором «Автопакет», станом на 23.10.2013 року виникла заборгованість, яка становить: 86 481,22 грн. і складається із заборгованості за кредитом - 46 825,23 грн.; заборгованості за відсотками - 23 919,21 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту -9 848,89 грн. та заборгованість за штрафом 5 887,88 грн. (а.с.5-7 т.1). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Пункт 3 Глави 49 Цивільного кодексу України передбачає основні положення договору поруки - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 559 ч. 1 ЦК україни порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Судом встановлено, що в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань, щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, [PERSON] виступила поручителем. Відповідно до п.3.2.2 кредитного договору, вона відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник. -3- Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні відповідачі, що означає нічим не обумовлене право і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Відповідно до п. 8.5 договору «Автопакет» - договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань. Строк виконання зобов`язань (дата, місяць, рік) поручителем у кредитному договорі не зазначено. За таких обставин, строк припинення поруки визначається за правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, якщо інше не передбачене законом. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.24 постанови № 5 від 30 березня 2012 року у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Кінцевий термін повернення кредиту за договором «Автопакет» - 13.09.2012 року, відповідно, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя повинен відраховуватись з 14.09.2012 року і закінчуватися 14.09.2013 року. За межами спливу вище вказаного строку (з 15.09.2013 р.) поруку [PERSON] по зобов'язанням [PERSON] за укладеним між банком та позичальником кредитним договором слід вважати припиненою. Позивач звернувся до суду з позовом 13.11.2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Отже, порука [PERSON] за договором «Автопакет» на момент пред'явлення даного позову про сплату кредитної заборгованості була вже припиненою на підставі ст. 559 ЦК України. Таким чином позовні вимоги до відповідачки [PERSON] суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому підлягає стягненню заборгованість тільки з відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] просив суд застосувати до вимог банку строк позовної давності. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з вказаним позовом 13.11.2013 року, що вбачається зі штампу на конверті (а.с.2 т.1), тому пеня підлягає нарахуванню відповідно до п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України за останні 12 місяців перед зверненням до суду, тобто з 13.11.2012 року. З розрахунку заборгованості за пенею по кредиту, наданого банком вбачається, що пеня нарахована з 23.10.2012 року по 22.10.2013 року і становить 1 232,19 доларів США (а.с.7 т.1). Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки представник відповідачів наполягав в суді на застосуванні строку позовної давності зокрема і щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею, а позивач свої вимоги щодо стягнення пені не уточнив і просив суд стягнути з відповідачів на свою користь пеню за період з 23.10.2012 року по 22.10.2013 рік, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по пені за період з 13.11.2012 року по 22.10.2013 рік, яка становить: 1 161,60 доларів США (розрахунок за період з 13.11.2012 року по 30.11.2012 рік - 18 днів: 8091,89*0,15/360*18=60,68 доларів США; за період з 13.11.2012 року по 22.10.2012 рік=1161,60 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9930 грн. за 1 долар США станом на 23.10.2013 року складає - 9 284,66 грн.)- відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті пені за прострочення ануітетного платежу (а.с.7 т.1). Вирішуючи позовні вимоги банку щодо стягнення штрафу, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенн виходячи з наступного. З пояснень представника позивача вбачається, що штраф нарахований згідно п.5.2 договору «Автопакет». У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору - позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 договору, за кожен випадок. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України штраф повинен бути нарахований з 13.11.2012 по 13.11.2013 рік, тобто за останні 12 місяців перед зверненням до суду. Позивач заявив вимоги про стягнення штрафу у розмірі 5 887,88 грн. Матеріали справи не містять будь-яких розрахунків щодо нарахування штрафу, а представник позивача в суді пояснив, що вказаний штраф - це 10% від суми кредиту. Із викладеного вбачається, що позивач просить стягнути штраф, який нараховувався за період до закінчення строку дії договору - 13.09.2012 року. Звертаючись до суду з позовом у листопаді 2013 року, позивачем пропущений річний строк, визначений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Представник відповідачів просив суд застосувати строк позовної давності в тому числі і до вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками по кредиту, але суд не може погодитися з таким твердженням оскільки відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п.7.3, укладеного між сторонами договору сторони,

Outcome: partial