Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області, реєстровий номер №1205. З 14.01.2013 року у зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання його брат- [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації, відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання відповідач не бажає, чим порушує його право власника на користування та розпорядження своїм майном. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], визнав його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS].. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, надав суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, заперечень на позов не надав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідачу були надіслані виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей адресно- довідкового підрозділу, а саме: [ADDRESS], які були повернуті на адресу суду з позначкою „за закінченням терміну зберігання" ( а.с.31-33). Крім того відповідач викликався через газету „Урядовий кур"єр" (№ 173 від 15.09.2016 року). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу за відсутністю відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Свідок [PERSON], який є сусідом позивача, підтвердив в судовому засіданні, що дійсно відповідач не проживає в спірній квартирі з моменту реєстрації в ній. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона є сусідкою позивача. Відповідач жодного дня не проживав у спірній квартирі. Суд, заслухавши позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири -а.с.7-8; інформаційна довідка з Держреєстру речових прав на нерухоме майно-а.с.9). В вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач -[PERSON], [INFO] (довідка-а.с.10). Згідно акту обстеження Рубіжанської міської ради Луганської області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 14.01.2013 року, його особистих речей у квартирі немає ( а.с.11). Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України,які предбачають право власника використовувати житло для власного проживання,проживання членів сім"ї ,інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.385 ЦК України ,власник , який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій , які можуть порушити його право,аб з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином,судом встановлено ,що відповідач зареєстрований в спірній квартирі, відсутній за місцем реєстрації більше року без поважних причин, а тому є всі підстави для визнання його таким,що втратив право користування житловим приміщенням. Отже позовні вимоги є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved