Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», мотивуючи свої вимоги тим, що 11.03.2017 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №005012, згідно з яким ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» зобов'язалося придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу в користування транспортний засіб - автомобіль «ЗАЗ FORZA хетчбек», вартістю 168000.00 грн., а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та періодично сплачувати за його користування лізингові платежі та інші платежі, передбачені умовами договору; на виконання умов договору 11.03.2017 року позивачем на рахунок відповідача було сплачено 16800.00 грн.; однак позивач вважає, що умови укладеного між ним та відповідачем договору фінансового лізингу №005012 є несправедливими, не відповідають діючому законодавству та обмежують його права як споживача; зокрема, договір є нікчемний, адже не був нотаріально посвідчений, до того ж відповідач, надаючи фінансові послуги, не мав відповідної ліцензії; в договорі відсутні відомості про продавця товару та положення щодо дострокової сплати лізингових платежів, тому [PERSON] просить визнати недійсним вищевказаний договір фінансового лізингу №005012 від 11.03.2017 року, стягнувши з відповідача сплачені ним за договором кошти в розмірі 16800.00 грн., 168.00 грн. - витрат за послуги банку та 2000.00 грн. - витрат на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позові. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав заперечення на позов, в яких справу просить розглянути без його участі; вимоги [PERSON] не визнав повністю, вважає їх безпідставними; зауважив, що для надання послуг з фінансового лізингу достатньо довідки про взяття на облік, виданої Нацкомфінпослуг; вимога щодо обов»язкового нотаріального посвідчення договору лізингу в діючому законодавстві відсутня; умови договору, укладеного з позивачем є справедливими; при укладенні договору позивачу зі сторони товариства була надана повна і достовірна інформація про послуги, які йому надаватимуться. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статутом, випискою та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є КВЕД 64.91 фінансовий лізинг (основний) (а.с.40-43, 46, 47-55). Судом встановлено, що 11.03.2017 року між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та позивачем [PERSON] був укладений договір № 005012 фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль «ЗАЗ FORZA хетчбек» (а.с. 5-14). Згідно з п.4.1.1Договору, укладеного між сторонами, лізингодавець зобов»язаний придбати та передати у користування та володіння лізингоодержувача предмет лізингу на умовах даного Договору та інших погоджень між сторонами (а.с.5 зворотній бік). Відповідно до вимог п.4.2.1, п.4.2.3 вищевказаного Договору, лізингоодержувач зобов»язаний прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням та у встановлені терміни і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору (а.с.6). Пунктом 5.1 Договору фінансового лізингу від 11.03.2017 року № 005012 визначено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах, викладених у п.5.4 даного Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу (а.с.7). Згідно з вимогами п.8.2.1 укладеного між сторонами Договору, перший лізинговий платіж складається та сплачується в наступній обов»язковій черговості, незалежно від призначення платежу: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов»язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується в додатку № 1до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов»язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоодержувача (а.с.8 зворотній бік). Відповідно до умов додатку 1 до вищевказаного Договору вартість предмета лізингу становить 168000.00 грн.; авансовий платіж - 84000.00 грн.; щомісячний платіж - 7000.00 грн.; комісія за організацію (10%) - 16800.00 грн.; комісія за передачу (3%) - 5040.00 грн.; курс долара США - 26.91 (а.с.12). На виконання умов даного Договору [PERSON] згідно з квитанцією №0.0.722637055.1 від 11.03.2017 р. на користь відповідача було перераховано кошти в сумі 16800.00 грн., які Договором лізингу та додатком №1 до нього визначені як комісія за організацію угоди. Окрім того, згідно з вищевказаною квитанцією, позивачем на користь ПАТ КБ «Приватбанк» сплачено комісію в розмірі 168.00 грн. (а.с.15). Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч.1); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 Глави 58 ЦК України та законом; до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч.2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3). Відповідно до ч.2 ст.6 ЗУ "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В свою чергу згідно із ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно із ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, висновки якого, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Окрім того, ч.1 ст.227 ЦК України передбачає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Необхідність наявності ліцензії у правовідносинах, що склались між сторонами випливає із змісту п.4 ч.1 ст.34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року, за яким діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Разом з тим, положення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч.1, ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.2, п.3 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст. 18 Закону). За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В Договорі, укладеному між сторонами, відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, до того ж Договір не містить положень щодо дострокової сплати лізингових платежів, що є обмеженням принципів справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору, згідно з вимогами ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Разом з тим, у частинах 2, 3 ст.216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання договору недійсним. При цьому, відповідачем позовні вимоги не спростовані, а його доводи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про наявність підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним. Отже відповідач має повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу від 11.03.2017 р. №005012 кошти в розмірі 16800.00 грн. та відшкодувати йому збитки - сплачену за касове обслуговування комісію в розмірі 168.00 грн. Що стосується витрат, пов»язаних з наданням правової допомоги, то дані витрати, відповідно до положень ст.ст.79, 84 ЦПК України відносяться до судових витрат. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно ст.1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2017 року між позивачем та адвокатом Ковалюхом В.М. був укладений договір про надання правової допомоги, пунктом 4.1 якого встановлено, що винагорода за послуги адвоката становить 2000.00 грн. (а.с.18). Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №5 від 19.03.2017 року позивач на підставі вищевказаного договору сплатив адвокату 2000.00 грн., що також підтверджується актом надання юридичних послуг від 19.04.2017 року. (а.с.17,57). Не дивлячись на те, що згідно з актом від 19.04.2017 року вартість послуг адвоката фактично складає 2048.00 грн., суд не може вийти за межі вимог позивача і відшкодувати більшу суму витрат, пов»язаних з правовою допомогою, ніж та, яка була обумовлена договором про правову допомогу від 19.03.2017 року та сплачена позивачем адвокату згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №5 від 19.03.2017 року. Таким чином, враховуючи ступінь складності справи, час витрачений на консультації, підготовку матеріалів, складання позовної заяви та на участь у судовому засіданні, з огляду на обсяг та обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати, пов»язані з наданням правової допомоги підлягають відшкодуванню в розмірі 2000.00 грн., оскільки вони належним чином підтверджені і їх розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позову майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас, за змістом положень ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір», п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Тобто, при подачі даного позову позивач мав сплатити 640.00 грн. за вимогу немайнового характеру та 640.00 грн. за вимогу майнового характеру. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.16, 203, 215, 216, 227, 628, 799, 806-808 Цивільного кодексу України, ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ"Про фінансовий лізинг", ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг",

Outcome: approved