Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

03 грудня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить: стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання на час догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 1/4 частки від з усіх видій його заробітку (доходів) щомісячно до 21 квітня 2023 року; стягнути на її користь витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1500 гривень. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 06 листопада 2019 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] . Спільне життя не склалося, вони проживають окремо, дитина знаходиться на її утриманні. Позивачка не працює, оскільки одна опікується дитиною, не має доходу, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 18). Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року позов задоволено повністю (а.с. 53-54). Ухвалою суду від 21 липня 2021 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року скасовано та справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 181-182). Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву (а.с.191-192) послався на те, що надавав та надає позивачці матеріальну допомогу, неодноразово купував засоби гігієни для дитини, дитячі суміші та їжу. Напередодні опалювального сезону він забезпечив їх дровами та вугіллям за новим місцем мешкання. Вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно вважає необґрунтованими, тому що на його утриманні перебуває ще одна дитина [PERSON] , [INFO] , та непрацездатна мати [PERSON] , 1957 року народження. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивачки не визнав повністю, посилаючись на те, що він не має можливості надавати допомогу на її утримання. З лютого 2021 року відповідач працює у КП "ЖКГ смт. Сергіївка" на посаді техніка- програміста та отримує мінімальну заробітну плату, коштів на утримання двох малолітніх дітей, непрацездатної матері у нього не вистачає. Позивачка та її представник адвокат Манова І.М. в судовому засіданні позов підтримали, просили стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до повноліття дитини, та аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно. Вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1500 гривень не підтримали, оскільки на час розгляду справи відповідач сплатив зазначену суму на користь позивачки. Позивачка додатково пояснила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, на її ім`я було оформлено декілька кредитів. За кредитні кошти вони купили автомобіль, камеру та інше обладнання для зйомок. Відповідач на YouTube має власний канал, знімає відео про курорти Білгород-Дністровського району та викладає їх на каналі, за що отримує додатковий дохід. Автомобіль та обладнання лишились у відповідача. Борги за кредитами позивачка погашає самотужки. Дитині виповнилось лише 1 рік 6 місяців, тому позивачка не може вийти на роботу. Зараз у неї дуже скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні відповідач позов щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] визнав частково в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку, в задоволенні позову щодо стягнення аліментів на утримання позивачки просив відмовити. Визнав, що в період шлюбу з позивачкою на її ім`я було оформлено декілька кредитів. За отримані кошти вони придбали автомобіль, камеру та інше обладнання для зйомок. Після припинення сімейних відносини з позивачкою зазначені речі лишилися у нього. Він використовує їх для роботи, знімає сюжети про курорти Білгород-Дністровського району, та викладає їх на своєму каналі "НеЗаГроші" на YouTube, у нього майже 10000 підписчиків. Стверджував, що від цієї діяльності отримує незначний дохід. Заслухавши позивачку та її представника адвоката Манову І.М., відповідача [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. За положеннями частини 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. За статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За положеннями частини 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 06 листопада 2019 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , який народився [INFO] (а.с. 11). Станом на день розгляду справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. З довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1278 від 03 грудня 2020 року вбачається, що малолітній син сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 12). Позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач з 18 лютого 2021 року працює у КП "ЖКГ смт. Сергіївка" на посаді техніка-програміста та щомісячно отримує заробітну плату в розмірі 9000 гривень, що підтверджується довідкою про доходи, яка видана КП "ЖКГ смт. Сергіївка" (а.с. 179, 205). Наявність у відповідача власного каналу "НеЗа Гроші", як джерела доходів, крім пояснень сторін, підтверджується скрін-шотом (а.с.146-149). Постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від 09.06.2021 року відкрито виконавче провадження № 65739557 з примусового виконання виконавчого напису № 22957, виданого 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" заборгованості в розмірі 8289 гривень, основної винагороди за виконавчим провадженням у розмірі 828,9 грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 219,88 грн. (а.с.154-157). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.81). З характеристики Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 27.04.2021 року за № 01-16/686, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . На його утриманні перебуває донька [PERSON] , 2016 року народження (а.с.83). Свою позицію щодо часткового визнання позову про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 заробітку (доходу), відповідач обґрунтував тим, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] оформила нотаріально засвідчену заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до дитини (а.с.82). Проте, зазначена заява не позбавляє відповідача права звернутися до суду з позовом до [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , а тому суд не враховує цю заяву при визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] . Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) суттєво погіршить матеріальний стан відповідача та його іншої дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, з 18 лютого 2021 року працює у КП "ЖКГ смт.Сергіївка", регулярно отримує заробітну плату, має власний канал "НеЗа Гроші", користується автомобілем. Надання відповідачем матеріальної допомоги позивачці за грудень 2020 року - 1113,0 грн. за січень 2021 року- 2237,0 грн за лютий 2021 року - 1767,0 грн за березень 2021 року - 721,0 грн за квітень 2021 року - 400,0 грн., а також придбання дров та вугілля, засобів гігієни для дитини, дитячих сумішей та їжі не є підставою для визначення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача. При цьому суд виходить з того, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. У рішенні від 7 грудня 2006 року у справі "HUNT v. UKRAINE", № 31111/04, § 54, Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище малолітньої дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів іншої дитини, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Стосовно вимог позивачки щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За положеннями частини 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, передумовою стягнення аліментів зазначеної категорії є додержання двох умов: проживання дитини у одного з подружжя та можливість другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, суд приймає до уваги, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований та регулярно отримує зарплатню, має власний канал "НеЗа Гроші", користується автомобілем, а отже відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. На підтвердження відсутності матеріальної змоги надавати позивачці матеріальну допомогу відповідачем надана копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , в якій зазначено, що батьками відповідача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 126). Однак, вказаний документ не може беззаперечно свідчити про те, що мати відповідача є непрацездатною та знаходиться на його утриманні, а інших належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту відповідачем не надано. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання підлягають повному задоволенню у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача щомісячно з дня подачі позову та до досягненням дитиною трьох років, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. При цьому суд враховує, що термін сплати аліментів на утримання [PERSON] є короткочасним, а саме: з дня звернення до суду, тобто з 03 грудня 2020 року і до досягнення сином [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] , а тому сплата аліментів у визначеному судом розмірі не може суттєво впливати на матеріальний стан відповідача. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1681 гривня 60 копійок (840,80 грн. + 840,80 грн.). У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved