Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ДП "Завод ім. В.О. Малишева", в якому з урахуванням уточнень, поданих 10.02.2015 року, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку та індексацію в загальному розмірі 139455,92 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював у ДП "Завод ім. В.О. Малишева". 28.03.2013 року його звільнено з займаної посади за власним бажанням, однак остаточний розрахунок у день звільнення не проведено. Фактично заборгованість з виплати заробітної плати складає 13498,64грн., яка до теперішнього часу не погашена. В зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні позивачем на підставі ст. 117 КЗпП України пред'явлено до стягнення середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з березня 2013 року по лютий 2015 року у розмірі 112455,28грн. та на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати" індексацію у розмірі 13502грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначає, що неодноразово звертався на підприємство з приводу виплати заборгованості з заробітної плати. ДП "Завод ім. В.О. Малишева" подано заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує відсутністю вини відповідача у несвоєчасній виплаті остаточного розрахунку при звільненні, оскільки в останній день позивач не працював, в подальшому вимогу про .виплату йому заробітної плати не пред'являв. Також просить прийняти до уваги, що визначена позивачем сума середнього заробітку не є співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі. Компенсація за затримку виплати заробітної плати нараховується після виплати заборгованості із заробітної плати. У судове засідання 17.02.2015 року представник відповідача Жаворонкова Г.С. не з'явилась, направила на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи в зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Зазначене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки до нього не додані докази поважності причин неможливості явки у судове засідання Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] 28.03.2013 року звільнений з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" за власним бажанням. Як вбачається із довідки ДП "Завод ім. Малишева" № 10 від 09.01.2015 року, заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 13498,65 грн. Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства, не провів остаточного розрахунку із позивачем під час його звільнення та не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 13498,65 грн. Доводи відповідача про те, що в останній день позивач не працював і в подальшому вимоги про виплату заробітної плати не пред'являв не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2013 року о 6-36 позивач прибув на роботу до філії ДП "Завод ім. Малишева" - агрегатний завод, зафіксовано переміщення позивача по території ДП "Завод ім. Малишева" до 11-43 (а.с. 26). Як пояснив позивач, з метою оформлення обхідного листа, який необхідно здати до відділу кадрів у день звільнення, він переміщався по території ДП "Завод ім. Малишева", деякі відділи, в тому числі житловий, знаходяться поза межами території заводу. Крім того, допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] повідомив, що він у спірний період також працював на ДП "Завод ім. Малишева". 28.03.2013 року він перебував на робочому місці, у кінці робочого дня зустрівся з позивачем, який того дня звільнявся, близько 16-00 вони вийшли через прохідну ДП "Завод ім. Малишева", попередньо зайшовши до каси підприємства, де їм повідомили, що грошові кошти для виплати заробітної плати відсутні. В обґрунтування своїх доводів про те, що в день звільнення позивач здійснив прогул, відповідачем в порушення норм ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів. Також, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 16), трудова книжка видана позивачеві 29.03.2013 року, однак заробітна плата і на наступний день після звільнення виплачена не була. Посилання ДП "Завод ім. Малишева" на те, що заробітна плата позивача була депонована, однак він не з'являвся за її отриманням, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про дату виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою здійснюється відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, з урахуванням внесених змін згідно постанови КМУ від 31.03.2003 р. № 430. Розрахунок проводиться за формулою: сума заборгованості по заробітній платі помножена на приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації за період невиплати доходу по день винесення судового рішення, поділений на 100. За період з 01.04.2013 року по 31.01.2015 року за даними статистики приріст індексу споживчих цін склав 1,293, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає індексація заробітної плати у розмірі 3948,39грн. Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій стат\-ті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року зазначив, що, установивши під час розгляду справи про стягнення се\-реднього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи доведеність в межах даної справи невиплату позивачеві у день звільнення всіх сум, що належать йому від ДП "Завод ім. В.О. Малишева", суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100), зазначений Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку № 100, суд зазначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Враховуючи, що позивача звільнено 28.03.2013 року, при розрахунку середнього заробітку повинна бути врахована сума отриманого ним доходу за січень, лютий 2013 року. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата позивача за січень 2013 року склала 5332,53грн., за лютий 2013 року - 3742,14грн. За вказаний період позивачем відпрацьовано 41 день. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача склала 221,36грн. ((5332,53грн. + 3742,14грн.)/41день). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 29.03.2013 року по 31.01.2015 року за 462 робочих днів в розмірі 102268,32 грн. У відповідності до роз'яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов'язкових платежів з громадян, є обов'язком роботодавця та працівника. Щодо посилань представника відповідача про співмірність суми середнього заробітку та фактичної заборгованості з заробітної плати, суд зазначає, що згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України 20.11.2013 року у справі № 6-114цс13, відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України можливість зменшення судом таких сум може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звільненні працівника. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 1197,15грн. підлягає стягненню з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" на користь держави.

Outcome: partial