Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ „Марганецький ГЗК" про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, вказуючи, що працював у ВАТ "Марганецький ГЗК" з 1971 року. 19.12.1985 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. В 2009 році він звернувся до керівництва з приводу складання акту про нещасний випадок, у квітні 2011 року він повторно звернувся до керівництва підприємства стосовно складання акту про нещасний випадок на виробництві, але його заяву знов не було розглянуто, в зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду. Рішенням Марганецького міського суду від 28.03.2011 року зобов'язано ВАТ «МГЗК» провести розслідування нещасного випадку, але відповідач склав акт по формі НПВ-5. в зв'язку з чим він знов був вимушений звернутися до суду. Лише 03.12.2012 року відповідач склав акт по формі Н-1. 23.04.2013 року висновком МСЕК йому було встановлено 25% стійкої втрати професійної. В зв'язку з ушкодженням здоров'я він постійно приймає ліки, отримує амбулаторне лікування. Протягом трьох років він не міг отримати акт по формі Н-1. вимушений був неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав, прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок ушкодження здоров"я в ВАТ "Марганецький ГЗК" йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася в моральних та фізичних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв"язків. У зв"язку із ушкодженям здоров"я він повинен приймати ліки, проходити лікування. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у 20000 грн., яка повинна компенсувати усі його хвилювання, душевні та фізичні страждання, відпочинок від усього пережитого. Тому просить суд стягнути на його користь з ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн., на підставі ст. 237-1 КЗпП України. Крім того, через неправомірні дії відповідача він не доотримав страхові виплати з 01 серпня 2011 року по 28 лютого 2013 року, що складає суму в розмірі 44086,65 грн., які просить суд стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Представник відповідача - ВАТ „МГЗК" позов не визнав та пояснив, що вини підприємства стосовно ушкодження здоров'я позивача немає, моральну шкоду повинен відшкодовувати фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Стосовно недоотриманих страхових виплат також немає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки втрата працездатності позивачу встановлена лише у 2013 році, крім того, підприємство оскаржувало в апеляційних інстанціях рішення Марганецького суду. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ "МГЗК". Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28.03.2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2011 року, дії ВАТ «МГЗК» щодо відмови у проведенні розслідування випадку, що стався з [PERSON] 19.12.1985 року, визнано незаконними та зобов'язано провести розслідування нещасного випадку. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2012 року, визнано незаконним акт № 11/2 по формі НПВ від 26.09.2011 року та зобов'язано ПАТ «МГЗК» скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який стався з [PERSON] 19 грудня 1985 року о 23 год. 15 хв., та видати [PERSON] примірник складеного акту. 19.12.2012 року підприємством складено акт про нещасний випадок на виробництві від 03.12.2012 року, який стався 19.12.1985 року о 23-15 год. з [PERSON] Висновком МСЕК від 23.04.2013 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми безстроково. З 01 березня 2013 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивачу перерахована та призначена щомісячна страхова виплата. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За моральну шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вина відповідача ПАТ „МГЗК" полягає у порушенні законодавства про охорону праці, що призвело до травмування позивача а також вимусило позивача протягом трьох років чекати складання акту по формі Н-1, неодноразово звертатися до суду з цього приводу за захистом своїх прав, прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, травма на виробництві змінило його звичний образ життя та життєві зв"язки, принесло в його життя біль, страждання, нервове напруження, йому прийшлося повністю змінити своє життя, виключивши тяжку працю, а звідси змінилося відношення і у сім"ї. Крім того, Позивач з вересня 2009 року по грудень 2012 року не міг отримати акт по формі Н-1. вимушений був неодноразово звертатися до суду за захистом своїх трудових прав. Таким чином, згідно ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України відшкодувати позивачу моральну шкоду повинен ВАТ „МГЗК". Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує душевні, психічні та моральні страждання, які спричинені позивачу порушенням його законних прав, тяжкість вимушених змін, і оцінюючи дослідженні у судовому засіданні обставини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 15000 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача не отриманих страхових виплат суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки втрата працездатності позивачу встановлена 23 квітня 2013 року, до цього дня були відсутні підстави для призначення страхових виплат. судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволенним вимогам.

Outcome: partial