Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що з 25.11.1995 до 05.07.2012 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Від спільного проживання в них народилися дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З 14.06.2010 відповідач сплачував аліменти на утримання їхніх дітей у розмірі 350 грн. на кожну дитину щомісячно. 25.06.2016 дочка досягла повноліття і відповідач припинив сплату аліментів на її утримання взагалі. З листопада 2012 року в неї змінилося сімейне становище, вона народила третю дитину і матеріальний стан її сім'ї змінився. Їх з відповідачем син [PERSON] є неповнолітнім і не може самостійно захистити своє законне право на належне утримання від батька, який проживає від нього окремо, що змушує її звертатись до суду з даним позовом. Вважає, що відповідач повинен нести матеріальні витрати на утримання сина у розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Дочка в даний час є студенткою 2 курсу Одеського національного медичного університету і, як ніколи, потребує матеріальної підтримки та допомоги так, як проживає окремо від сім'ї. Батько в добровільному порядку не бажає надавати на її утримання матеріальну допомогу, а тому позивач просить стягнути на утримання дочки аліменти в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно і на час навчання до досягнення нею 23 років. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не прибув, надійшла заява від його матері про те, що повістку за нього отримала вона, а повідомити синові про судове засідання вона не може тому, що не знає, де він і не має з ним зв'язку. На запит суду про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] Красилівська міська рада повідомила, що така інформація відсутня. Частиною 9 статті 74 ЦПК України передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Враховуючи, що відомості про зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача відсутні як у органу влади, відповідального за реєстрацію цих відомостей, так і в його близьких родичів, відповідач був викликаний у суд через оголошення в пресі. Оголошення про виклик відповідача до суду опубліковане в газеті "Подільські вісті" № 87 від 08.08.2017 на стор. 3 в рубриці "Оголошення" та з цього часу він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Отже, відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у порядку заочного розгляду, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що з 25.11.1995 до 05.07.2012 позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Від спільного проживання в них народилися дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Діти постійно проживають у сім'ї матері [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Згідно рішення Красилівського районного суду від 22.10.2010 [PERSON] з 14.06.2010 сплачує аліменти на утримання дітей. 25.06.2016 дочка [PERSON] досягла повноліття і стягнення аліментів на її утримання припинилось. На даний час вона є студенткою 2 курсу денної контрактної форми навчання медичного факультету № 3 Одеського національного медичного університету IV рівня акредитації. 27 листопада 2012 року позивач народила третю дитину [PERSON], і її матеріальний стан змінився, погіршившись. Старшу дочку, яка досягла повноліття та навчається, відповідач матеріально не підтримує, аліментів, які він сплачує на сина [PERSON] в розмірі 350 гривень, на утримання дитини його віку явно недостатньо. Відповідач інших утриманців не має, здоровий та працездатний, однак належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Ці обставини підтверджуються: свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON], довідкою № 1591 від 05.04.2017, виданою Одеським національним медичним університетом, довідкою № 2170 від 05.04.2017 про склад сім'ї, виданою Реєстраційним відділом Красилівської міської ради Хмельницької області, виконавчим листом № 2-743/2010 від 22.10.2010. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтями 180-184, 191 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Законом України ''Про державний бюджет на 2017 рік'' встановлено прожитковий мінімум для дитини вікoм до 6 років: з 01 січня пo 30 квітня 2017 року в розмірі 1355 грн., з 01 травня пo 30 листопада 2017 року 1426 грн., з 01 грудня 2017 року 1492 грн.; для дітей вікoм від 6 до 18 років: з 01 січня пo 30 квітня 2017 року 1689 грн., з 01 травня пo 30 листопада 2017 року 1777 грн., з 01 грудня 2017 року 1860 гривень. Згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктами індексації грошових доходів населення є розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я стягувача чи боржника та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину з відповідача в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно і на час навчання до досягнення нею 23 років. Також суд вважає такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, й вимогу про зміну розміру аліментів на утримання сина [PERSON], оскільки, як встановлено в ході судового розгляду справи, з 27 листопада 2012 року змінився матеріальний та сімейний стан позивача: її сім'я збільшилась на одну особу, а оскільки її доходи не збільшились у зв'язку з закінченням виплат, пов'язаних з народженням дитини, то матеріальний стан сім'ї погіршився, оскільки на кожного члена сім'ї почало припадати менше грошей. Також на погіршення матеріального стану позивача вплинув вступ її старшої дочки на навчання до ВУЗу, оскільки збільшились витрати на її утримання до закінчення навчання. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких доказів, які б свідчили про його непрацездатність, наявність інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, чи інших обставин, на які необхідно було б зважити при стягненні аліментів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання сина [PERSON], а тому розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь сина [PERSON] підлягає зміні з 350 грн. на 1/2 частину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття. А також [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги своїй повнолітній дочці [PERSON], яка продовжує навчання і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, може таку допомогу надавати, а тому з нього підлягають стягненню аліменти на користь дочки в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно до закінчення навчання або досягнення нею 23 років. Визначаючи цей розмір аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей і платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved