Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

10.07.2019 Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором б/н від 10.01.2011 у сумі 14340,61 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 10.01.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Окрім того зазначили, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку разом з Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Наголосили на тому, що при укладанні Договору відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 26.03.2019 має заборгованість в розмірі 14340,61 грн., з яких: 695,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9636,30 - пеня за прострочене зобов`язання; 2850,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 659,08 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язання за вищевказаним правочином, просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.08.2019 справу було прийнято до розгляду та призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився. При пред`явленні позову представником Банку подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Таким чином, заявляючи таке клопотання, учасник справи реалізував свої процесуальні права на власний розсуд, тому перешкод у розгляді справи за умови подання відповідного клопотання у суду немає. Разом з цим представником Банку 24.02.2020 подано клопотання про перенесення судового засідання, для надання доказів та пояснень по справі. Суд вважає, що зазначені у клопотанні підстави для відкладення розгляду справи є неповажними, оскільки розгляд справи триває довгий час, та АТ КБ "Приват Банк" не був позбавлений можливості подати додаткові пояснення та докази по справі, відповідно до встановлених ЦПК України строків. 04.02.2020 відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги Банку не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на безпідставність та неогрунтованість. Зазначає, що Банком не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, факту погашення кредиту, наявності заборгованості. Крім того зазначав, про пропуск Банком строків позовної давності для звернення до суду з позовом. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги Банку не визнав, стверджував, що у 2011 звертався у відділення АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання картки для отримання заробітної картки. Про існування кредитної картки йому не відомо. Належних доказів на підтвердження позовних вимог Банком не надано. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У липні АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву від 10.01.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Окрім того зазначили, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку разом з Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 10.01. 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом. На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості та копію паспорта [PERSON] .. Так, надана Анкета-заява від 10.01.2011 містить лише анкетні дані відповідача [PERSON] , його контактну інформацію, та відмітку, що [PERSON] бажає оформити на своє ім`я "зарплатну картку". Даних про умови кредитування Анкета-заява не містить. Таким чином, згідно наданої копії Анкети-заяви предметом договору б/н від 10.01.2011 була отримана відповідачем зарплатна картка. Додані до матеріалів справи, зокрема: Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису [PERSON] , не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості у визначеному позивачем розмірі. В матеріалах справи відсутні докази щодо письмової домовленості сторін про надання відповідачу на підставі Анкети-заяви від 10.01.2011 кредитних коштів у розмірі та на умовах, встановлених Умовами і правилами надання банківських послуг, а також обов`язку позичальника повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, матеріали справи не містять доказів надання відповідачу кредитних коштів за Анкетою -Заявою від 10.01.2011, на які посилається позивач. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, АТ «КБ «Приватбанк» не було надано виписки з рахунку відповідача або інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач знімав кошти з кредитної картки або оплачував за допомогою неї товари та послуги. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є лише відображенням зведених позивачем даних щодо облікованого банком розміру заборгованості по різним складовим . Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ «КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору.

Outcome: dismissed