Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що 26 червня 2013 року [PERSON] в Ясінянській селищній раді уклав заповіт на ім'я позивачки, яка була його дочкою, згідно якого заповів їй належний йому на праві власності житловий будинок з прилеглими до нього спорудами, господарськими будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. [INFO] [PERSON] помер, в результаті чого відкрилася спадщина на належне йому майно та передане їй за заповітом. Однак, як з'ясувалось після його смерті, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, яке було збудовано ним і у якому він проживав до дня своєї смерті та вважав своєю власністю, за ним за його життя здійснена не була. Разом з тим, через відсутність належних правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, вона як спадкоємець за заповітом, фактично не має можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на дане спадкове майно. У встановленому законодавством порядку, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, вона звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, про що державним нотаріусом Рахівської ДНК було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому, на підставі наведеного просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Ясінянської селищної ради в судове засідання не з'явився. Селищний голова Зелінський Е.Ф. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Завідуюча Рахівською держнотконторою Пріц О.І. надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явився. Начальник служби надав заяву про неможливість взяти участь в розгляді справи та вирішення позовних вимог на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого останній розпорядився шляхом складення заповіту 26 червня 2013 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], і все його майно, яке буде належати на день його смерті, заповів дочці [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спірний будинок побудований у 1988 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № 2753 від 5 червня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно належав [PERSON]. Також факт належності вказаного будинку нині померлому [PERSON] свідчить будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, рішенням виконкому Ясінянської селищної ради народних депутатів від 22 березня 1988 року №26, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] по день його смерті. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved