Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

ТОВ «Ключове рішення» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про виселення, а також просить розірвати договір оренди від 01.06.2013 року. В обґрунтування позову представник позивача у своєму позові суду зазначив, що в 01.06.2013 року між ТОВ "Ключове рішення" і відповідачем було укладено договір оренди № 1006 від 01.06.2013 року. Відповідно до п. 1, п. 1.2 даного договору ТОВ "Ключове рішення" передало в оренду відповідачу трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], за оплату відповідно до умов договору. Однак, відповідач порушував терміни оплати орендної плати, взагалі перестав здійснювати орендні платежі, а позивач не має доступу до вказаної квартири. Згідно п.4 вищезазначеного договору оренди, - у разі повної або часткової несплати платежів у розмірі менше 50% від заборгованості, передбаченої п.п.2.2.1-2.2.2 договору, і якщо такі порушення тривають більше 60 днів, орендар зобов'язаний протягом 5 днів звільнити орендований об'єкт нерухомості в добровільному порядку. За відповідачем рахується заборгованість з орендної плати. Не дивлячись на наявність заборгованості та порушення договору оренди, у добровільному порядку відповідач звільняти орендовану нерухомість категорично відмовляються, що є порушенням законних прав позивача. Представник позивача, у судове засідання не з'явився заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність у якій свої позовні вимоги він підтримав у повному обсязі. Відповідач заперечень проти позову не надав, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01.06.2013 року між ТОВ "Ключове рішення" і відповідачем було укладено договір оренди № 1006 від 01.06.2013 року, за умовами якого відповідачу позивачем було передано в оренду житлову квартиру розташовану в м. Дніпропетровську по [ADDRESS], та про що було складено акт приймання-передачі від 01.07.2013 року. Предмет оренди належить позивачу на праві власності, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно долученого до матеріалів справи у копії. Відповідач згідно з умовами договору оренди не здійснював сплату орендних платежів за користування квартирою, також не оплачував комунальні послуги, в разі чого утворилася заборгованість по оренді в сумі 56000,00 грн., що нарахована за період з 01.07.2013 року по 01.02.2015 року. Окрім того, відповідач не забезпечує доступ власнику до житла, чим порушує ст.ст. 319, 321 ЦК України. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 810 та ч. 1 ст. 811 ЦК України за договором найму (оренди) житла сторона - власник житла (наймодавець) передає другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Договір найму може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. На підставі ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали в помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання іншого жила. Відповідно до п. 1.1. договору оренди, в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов'язується прийняти у тимчасове користування (оренду) квартиру, за плату та на обумовлений строк, для проживання. Як вбачається з п. 7.1. вказаного договору, він укладається на строк по 27.05.2014 року. У разі, якщо не пізніше 3 місяців до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні договору. Пунктом 4.2 договору оренди передбачений обов'язок орендаря в тому числі безперешкодно допускати орендодавця до об'єкта нерухомості, що орендується, з метою перевірки її використання у відповідності до договору. Згідно п. 6.7, у випадку порушення орендарем зобов'язань, передбачених п. 4.2 цього договору, орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір з моменту направлення письмового повідомлення про це орендаря. 07.02.2014 року позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення-вимога добровільно звільнити орендоване приміщення, але така вимога виконана не була. Таким чином, вимоги позивача про розірвання договору оренди та про виселення відповідача без надання йому іншого житла є законними і обґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved