Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

26.06.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" про стягнення компенсації при звільненні та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.01.2008 року вона працювала на різних посадах в юридичному департаменті на Дочірньому підприємстві «Українська горілчана компанія «Nemiroff», а саме: з 21.01.2008 року по 01.02.2009 року на посаді юрисконсульта служби юридичного супроводу господарсько-договірної діяльності і оподаткування; з 02.02.2009 року по 02.10.2011 року на посаді юрисконсульта другої категорії; з 03.10 2011 року по 30.04.2014 року - на посаді головного юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування служби юридичного супроводу господарсько-договірної діяльності і оподаткування юридичного департаменту. Наказом №818/К від 29.04.2014 року її було звільнено з вказаної посади 30 квітня 2014 року за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Позивач вказує, що за період роботи з 21.01.2012 року по 20.01.2013 року має 14 днів невикористаної основної щорічної відпустки; за період роботи 21.01.2013 року по 20.01.2014 року - 18 днів невикористаної основної щорічної відпустки та 8 днів додаткової невикористаної щорічної відпустки. Крім того, за період з 20.01.2014 року по дату звільнення, 30.04.2014 року, пропорційно відпрацьованому часу, позивач має право на 7 днів основної щорічної відпустки та 1 день додаткової невикористаної щорічної відпустки. Водночас, у день звільнення відповідач повного розрахунку, а саме виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, з позивачем не здійснив. Таким чином, посилаючись на відповідні норми законодавства, [PERSON] просила суд стягнути з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 31021,38 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, зазначила, що неправомірними діями відповідача, які полягають в цинічній відмові здійснити розрахунок, їй завдано моральної шкоди, яку оцінює в 1000,00 грн.. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила що проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи. За таких обставин, враховуючи заяву позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] в період з 21.01.2008 року по 30.04.2014 року перебувала у трудових взаємовідносинах з відповідачем Дочірнім підприємством «Українська горілчана компанія «Nemiroff». Так, з 21.01.2008 року по 01.02.2009 року позивач обіймала посаду юрисконсульта служби юридичного супроводу господарсько-договірної діяльності і оподаткування; з 02.02.2009 року по 02.10.2011 року посаду юрисконсульта другої категорії; з 03.10.2011 року по 30.04.2014 року посаду головного юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування служби юридичного супроводу господарсько-договірної діяльності і оподаткування юридичного департаменту, що підтверджується копією Трудової книжки позивача Серія [NUMBER] в матеріалах справи. (а.с. 9-10) Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Пунктом 4.12 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» та трудовим колективом компанії від 30.05.2008 року, передбачено, що працівникам, перелік посад яких затверджується наказом по підприємству, надається щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю чотири календарні дні. (а.с. 15-27) Наказом №675-НО від 29.12.2012 року «Про додаткові дні до основної оплачуваної відпустки» було призначено додаткові дні до основної оплачуваної відпустки всім працівникам, що займають керівні посади, в тому числі керівникам служб. До цього аналогічні положення були закріплені в Наказах «Про додаткові дні до основної оплачуваної відпустки» №340 від 27.06.2008 року та №442 -НО від 30.06.2009 року. (а.с. 28) Як вбачається з Посадової інструкції Головного юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування, вказана посада належить до професійної групи «Керівники». Головний юрисконсульт відповідно до п.17 розділу ІІ посадової інструкції керує працівниками служби супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування. Тобто, Головний юрисконсульт із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування є керівником відповідної служби юридичного департаменту і на нього поширюють свою дію відповідні накази «Про додаткові дні до основної оплачуваної відпустки». (а.с. 29-36) Таким чином, за кожен рік роботи на Дочірньому підприємстві «Українська горілчана компанія «Nemiroff» позивач мала право на основну щорічну відпустку тривалістю 24 календарні дні, а, починаючи з 03.10.2011 року, також на додаткову щорічну відпустку тривалістю 4 календарні дні. Наказом №818/К від 29.04.2014 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з 30.04.2014 року за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. (а.с. 14) Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з електронного листа від 10.09.2013 року, отриманого позивачем від головного фахівця по роботі з персоналом Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», за період роботи з 21.01.2012 року по 20.01.2013 року остання має 14 днів невикористаної основної щорічної відпустки; за період роботи 21.01.2013 року по 20.01.2014 року - 18 днів невикористаної основної щорічної відпустки; та 8 днів додаткової невикористаної щорічної відпустки за два роки. (а.с. 37) Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, за період з 20.01.2014 року по дату звільнення, 30.04.2014 року, пропорційно відпрацьованому часу, позивач має право на 7 днів основної щорічної відпустки та 1 день додаткової невикористаної щорічної відпустки. (а.с. 3) Таким чином, вбачається, що за період роботи [PERSON] на Дочірньому підприємстві «Українська горілчана компанія «Nemiroff» з 21.01.2012 року по дату звільнення 30.04.2014 року, остання має 48 днів невикористаної основної та додаткової щорічних відпусток. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Як вбачається з Довідки Пенсійного фонду України Форма ОК-5 (відомості про застраховану особу [PERSON]) нарахована заробітна плата позивача за квітень-травень 2013 року склала 19 499,00 грн., за червень 2013 року - 18 901,00 грн., за липень 2013 року 19 499,00 грн., за серпень 2013 року 17 450,00 грн., за вересень -листопад 2013 року 19 499,00грн., за грудень 2013 року - 20 706,00 грн., за січень 2014 року 17 221,70 грн., за лютий 2014 року 20 706,00 грн.. (а.с. 38-39) В березні 2014 року позивачеві заробітна плата не нараховувалася. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Як встановлено з Довідки №14-15/0134-9 від 11.03.2014 року, починаючи з 03.10.2011 року посадовий оклад позивача складає 17 450,00 грн.. (а.с. 11) Таким чином, розмір нарахування заробітної плати за березень 2014 року варто вважати рівним посадовому окладу, тобто 17 450,00 грн.. Таким чином, виходячи з наведених вище розмірів нарахування заробітної плати позивачеві за останні 12 місяців, що передували звільненню, вбачається, що розмір середньої заробітної плати позивача за один день складає 646,28 грн.. Проводячи обрахування компенсації, виходячи з урахування зазначеного розміру середньої заробітної плати та кількості днів невикористаної щорічної відпустки, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає компенсація в розмірі 31 021,38 грн.. Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що відповідач ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» в день звільнення [PERSON] не провів з нею всіх необхідних розрахунків, а саме не здійснив виплату компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а саме з дня, наступного після дати звільнення - 01.05.2014 року, та по дату винесення рішення - 21.07.2014 року. Відповідно до розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з Довідки Пенсійного фонду України Форма ОК-5 (відомості про застраховану особу [PERSON]) та Довідки №14-15/0134-9 від 11.03.2014 року, починаючи з 03.10.2011 року, заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню, а саме лютий та березень, становить 20 706,00 грн. та 17 450,00 грн. відповідно. (а.с. 38-39, 11) Таким чином, враховуючи вказаний розмір заробітної плати, а також кількість робочих днів в лютому та березні, вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача за даний період складає 953,90 грн.. Період затримки розрахунку при звільненні складає 82 дні, та обраховується з дня, наступного після дати звільнення - 01.05.2014 року, та по дату винесення рішення - 21.07.2014 року. З таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 78 219,80 коп.. Приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. в відшкодування моральної шкоди, суд керувався наступним. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з листа [PERSON] від 15.04.2014 року, адресованого ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff», остання, одночасно з написанням заяви про звільнення, просила роботодавця виплатити їй компенсацію за невикористані дні відпустки. (а.с. 13) 18.06.2014 року позивач звернулося до відповідача з вимогою про проведення належних їй виплат, факт направлення якої підтверджується фіскальним чеком №7006 УДППЗ «Украпошта» від 18.06.2014 року та описом вкладення в цінний лист. (а.с. 40-42) Незважаючи на вказане, відповідач виплату компенсації не здійснив, чим грубо порушив трудові права позивача. Суд приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач, своєю відмовою у здійснення належних їй грошових коштів, спричинив останній моральну шкоду, та оцінює її в 1000,00 грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1102,41 коп.. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved