Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» (надалі по тексту - Позивач, ТОВ «Рада 7») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути на їх користь з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 7216, 27 грн., - основного боргу, інфляційної складової боргу, - 674, 53 грн., 3% річних, - 322, 61 грн., судового збору в розмірі 1921, 00 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.04.2007 року та реєстраційним посвідченням № [NUMBER] від 27.04.2007 року. Між позивачем та відповідачем було укладено договір «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території» від 29.10.2007 року. Відповідно до п. 4 Договору відповідач зобов`язувався щомісячно вносити платежі не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Даний обов`язок відповідачем не виконався. В результаті несплати послуг у період з 01.04.2017 року по 31.03.2018 року включно за відповідачем утворився борг в розмірі 7216, 27 грн. У зв`язку із вищенаведеним, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, на адресу суду повернувся конверт із зворотнім повідомленням із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, відзив на позовну заяву відповідачем надіслано не було, свою позицію щодо розгляду справи, відповідач не виклав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21.04.2007 року . 29.10.2007 року між ТОВ «Рада 7» та відповідачем [PERSON] було укладено договір управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати житлово-комунальні послуги у строки та умови, передбачені договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Рада 7» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок [ADDRESS] до 31.08.2018 року включно. Так, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 645 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту. Встановлено, що відповідач, як власник квартири, користується наданими позивачем послугами, але не сплачує їх. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальніпослуги" споживачзобов`язанийоплачуватижитлово-комунальніпослуги у строки, встановлені договором або законом. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України (Постанова № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року). Відповідно до ст. 16 Закону "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги надаються безперебійно. Також, в ст. 18 Закону "Про житлово-комунальні послуги" вказано, що у разі порушення виконавцем умов Договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень. Безпідставними є твердження представника Відповідача про те, що Позивачем не доведено факту надання Відповідачу житлово-комунальних послуг, оскільки нормами ЖК України, Закону №1875 не передбачено, що виконавець повинен щомісячно надавати акти щодо фактично наданих послуг споживачу. Відповідно ст. ст. 10, 151, 162 Житлового кодексу України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідач, користуючись усіма комунальними послугами, свої договірні зобов`язання не виконує, плату за отримані послуги не вносить, чим порушує права позивача. У зв`язку з порушенням умов укладеного між сторонами договору у відповідача станом на 30.10.2019 року виникла заборгованість за комунальні послуги в розмірі 7216,27грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляційних процесів, 3% річних, суд приходить до висновку про задоволення вказаних вимог, оскільки вказана заборгованість виникла внаслідок прострочення відповідачем оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідач, будучи повідомленим про наявність вказаного провадження, не скористався своїм правом на обґрунтування своєї позиції та подачу відзиву на позовну заяву, та не заперечив щодо позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, знайшли підтвердження. Враховуючи, що суд задовольняє пред`явлений позов, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 1728,90 грн. підлягають стягненню з відповідачів врівних частинах, які підтверджені документально. На підставі викладеного та

Outcome: approved