Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позов про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що житловий будинок [ADDRESS] має статус колгоспного двору. В цьому будинку станом на 15.04.1991 рік проживали постійно [PERSON] , яка померла [INFO] та позивач. Враховуючи ту обставину, що існування колгоспного двору припинено 15 квітня 1991 року на підставі набуття чинності ЗУ "Про власність", позивач зазначає, що усі члени колгоспного двору мали право на вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/2 частині кожен. Після смерті матері його частина перейшла до нього, як до спадкоємця за законом, однак правовстановлюючих документів на момент відкриття спадщини не збереглося, що стало підставою для відмови у видачі нотаріусом свідоцтва про право власності за законом. За вказаних обставин, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, який припинив своє існування. Ухвалою судді від 31 липня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання на 08.09.2020 року. У призначене на 08.09.2020 року підготовче засідання позивач не з`явився. Надав суду заяву слухати справу у його відсутність. Позов просив задовольнити в повному обсязі. У призначене на 08.09.2020 року підготовче засідання представник відповідача не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, вимоги викладені у позові підтримали в повному обсязі, проти задоволення вимог не заперечували. Враховуючи наведене, суд розглянув справу у відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні в порядку положень ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Членом колгоспного двору був позивач - [PERSON] , оскільки проживав та був зареєстрований в даному будинку разом з головою колгоспного двору, що підтверджується довідкою виконкому Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівського області (а.с.10). Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, незважаючи на той факт, що голова колгоспного двору отримував свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок всі члени колгоспного двору мали рівну частку житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/2 частині. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку, яку у встановлений законом строк отримав позивач. Приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки житловий будинок належить як майно колгоспного двору належало його учасникам на праві спільної сумісної власності, проте згідно документів вказано лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів колгоспного двору відсутня. Окрім того, підставою для відмови нотаруса видати свідоцтво про право на спадщину за законом було і те, що у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними будівлями. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом, проживав із спадкодавицею на день її смерті, у зв`язку з чим вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Щодо заявлених позивачем вимог про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору, суд приходить до наступних висновків. Існування колгоспного двору припинено 15 квітня 1991 року на підставі набуття чинності ЗУ "Про власність". Усі члени колгоспного двору мали право на вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/2 частині кожен, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, яким слід вважати і позивача, який не вибув з членів двору, та не втратив права на частку в його майні, яка визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов у повному обсязі, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що складає 420 грн. 20 коп.

Outcome: approved