Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У грудні\~2020\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~позовною заявою,\~в якій\~просила визнати\~договір застави\~№ 69-2003\~від 17\~жовтня 2003\~року,\~що укладений\~між [PERSON] \~та Відкритим\~Акціонерним товариством\~комерційний Банк\~з іноземним\~капіталом «ПРОМЕКОНОМБАНК»\~Дніпропетровська філія\~ВАТ КБ\~«ПРОМЕКОНОМБАНК» припиненим;\~припинити обтяження\~в єдиному\~реєстрі заборон\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна\~запис про\~обтяження на\~належне [PERSON] \~нерухоме майно\~(нежиле\~приміщення,\~складське приміщення,\~адреса нерухомого\~майна:\~ [ADDRESS] ,\~що зареєстрована:\~12:27:44\~за N\~3807244\~реєстратором:\~Приватний нотаріус\~Кудініч С.А.;\~зареєструвати припинення\~заборони про\~обтяження в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно за\~№ 3807244,\~зареєстровану реєстратором:\~Приватний нотаріус\~Кулініч С.А.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказала,\~що позивачка\~є власником\~нежилого приміщення,\~за адресою:\~ [ADDRESS] . 17.10.2003 року між нею та ВАТ КБ з іноземним капіталом «ПРОМЕКОНОМБАНК» було укладено договір про поновлювання кредитної лінії № 1070- 03/КФ. З метою забезпечення основного зобов`язання 17.10.2003 року також було укладено договір застави № 69-2003, на підставі якого належне їй нежиле приміщення, за адресою: [ADDRESS] в заставу банку. Впродовж 2003-2006 років кошти за кредитним договором були погашені, в зв`язку з чим договірні зобов`язання як за договором про поновлювання кредитної лінії № 1070-03/КФ, так і за договором застави № 69-2003 від 17.10.2003 припинились. В червні 2020 року при зверненні до банківської установи з метою отримання кредиту позивачка дізналась, що 29.09.2006 до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження на належне їй нерухоме майно (нежиле приміщення, складське приміщення, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] ). Та в зв`язку тим, що завчасно не було внесений запис про припинення обтяжень на належне їй нерухоме майно, в укладенні договору було відмовлено. На підставі постанови Правління Національного банку України від 21.05.14 №296 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРОМЕКОНОМБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.05.2014 прийнято рішення № 35 про запровадження з 22.05.2014 тимчасової адміністрації' та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРОМЕКОНОМБАНК". З спливом значного часу та відсутністю документів позивач не має змоги довести, що ним відповідно до умов договору були сплачені кредитні кошти, в зв`язку з чим припинились зобов`язання як за основним, так і за додатковим зобов`язанням. Крім цього зазначає, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно- правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. 24\~лютого 2021\~року представником\~Департаменту адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради Риженко\~М.С.\~було подано\~письмові пояснення\~по справі,\~в яких\~вказав,\~що позивачем зазначено у позовній заяві про укладення 17.10.2003 року між нею та ВАТ КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» в особі Дніпропетровської філії ВАТ КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» договору про поновлювання кредитної лінії №1070-03/КФ, а з метою забезпечення основного зобов`язання 17.10.2003 р. також було укладено договір застави №69-2003 на підставі якого належне їй приміщення передано в заставу банку. Відповідно до вищевикладеного, у позовних вимогах позивачем зазначено про визнання договору застави №69-2003 від 17 жовтня 2003 р., що укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним товариством комерційний Банк з іноземним капіталом «ПРОМЕКОНОМБАНК»-Дніпропетровська філія ВАТ КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК». Проте, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.08.2020 р. за №222019369, запис про обтяження, а саме заборона на нерухоме майно №3807244, що зареєстрований Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А.29.09.2006 р. внесено на підставі договору іпотеки №69-2003, р-р 3058, 17.10.2003, Приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Кулініч Є.А., заборона №317. У зв`язку з вищенаведеним, просив розглянути справу з урахуванням відомостей, що викладені в даних поясненнях та згідно норм чинного законодавства. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав заяву, в якій просив подальший розгляд справи здійснювати без представника позивача, а позовні вимоги задовольнити. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Риженко М.С. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею складського приміщення № [NUMBER] , що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 15-17). 17 жовтня 2003 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк з іноземним капіталом «Промекономбанк» - Дніпропетровська філія ВАТ КБ «Промекономбанк» укладено договір застави № 69-2003, з метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з укладеного між ними 17 жовтня 2003 року договору про поновлювання кредитної лінії № 1070-03\\КФ (а.с. 8-11). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що 29 вересня 2006 року приватним нотаріусом Кулініч С.А. внесено обтяження (заборона на нерухоме майно) № 3807244 на підставі договору іпотеки № 69-2003, р-р 3058 від 17.10.2003 відносно нежитлового приміщення [ADDRESS] (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. В той же час, відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В той же час, відповідно до ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Промекономбанк» станом на 02.12.2020 року є припиненим (а.с. 34-35). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачка стверджує, що впродовж 2003-2006 років кошти за кредитним договором були погашені та лише в червні 2020 року вона дізналася про існування обтяження на належному їй майні. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, втім, позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що нею було погашено заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. Крім цього, Національним банком України було надано відповідь на адвокатський запит, з якої випливає, що договір про поновлення кредитної лінії від 17.10.2003 № 1070-03/КФ (зі змінами та доповненнями) та договір застави від 17.10.2003 № 69-2003 (зі змінами і доповненнями) на ім`я [PERSON] в описах архівних справ ПАТ «КБ «Промекономбанк» не значиться та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором даної банківської установи не передавалися. Відповідно до ст. 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд забезпечує належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх, у тому числі фінансово-господарських, документів неплатоспроможного банку протягом ліквідаційної процедури. До завершення ліквідації неплатоспроможного банку Фонд зобов`язаний забезпечити збереженість архівних документів неплатоспроможного банку і передати їх на зберігання до Національного банку України. Національний банк України зобов`язаний прийняти документи неплатоспроможного банку на зберігання по мірі їх подання Фондом. Під час розгляду даної справи представником позивачки клопотання стосовно витребування у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заявлено не було. Також необхідно зазначити, що у позовних вимогах позивачкою зазначено про визнання договору застави № 69-2003 від 17 жовтня 2003 р., що укладений між [PERSON] та Відкритим Акціонерним товариством комерційний Банк з іноземним капіталом «Промекономбанк» - Дніпропетровська філія ВАТ КБ «Промекономбанк». Проте, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.08.2020 р. за № 222019369, запис про обтяження, а саме заборона на нерухоме майно № 3807244, що зареєстрований Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. 29.09.2006 р. внесено на підставі договору іпотеки № 69-2003, р-р 3058, 17.10.2003, Приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Кулініч Є.А., заборона № 317. Вимоги про встановлення факту, що це є ідентичні договори під час розгляду справи не заявлялися. Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 15, 16, 526, 527, 598, 599 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed