Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи ТОВ «Добробит» про встановлення порядку користування житловим приміщенням та розподіл особового рахунку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [PERSON] за життя належало право власності на квартиру [ADDRESS] (далі Квартира). Після смерті [PERSON] його спадщину прийняли в установленому законом порядку позивач [PERSON] як дружина померлого, а також [PERSON] та [PERSON] як діти померлого. На підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2014 року, яке набрало законної сили та зареєстровано в реєстраційній службі, за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину Квартири в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON] Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення до Квартири та зобов'язано [PERSON] надати [PERSON] ключі від Квартири. [PERSON] вважала, що на підставі ч.5 ст. 1268 ЦК України відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить в порядку спадкування після померлого батька на праві власності кожному по 1/3 частини Квартири, хоча вони й не отримали у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Але фактично відповідач [PERSON] самостійно користується всією Квартирою, а також чинить перешкоди для [PERSON] у користуванні Квартирою. Враховуючи, що квартира складається з двох ізольованих кімнат, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] пов'язані родинними зв'язками, то позивач [PERSON] просила суд встановити порядок користування квартирою запропонований висновком експертно будівельно-технічного дослідження №10/6-14 від 30.10.2014 року, виділивши [PERSON] кімнату «3» площею 15,9 м2, балкон площею 0,9 м2 (на плані зазначено зеленим кольором), а відповідачам виділити в користування кімнату «2» площею 17,4 м2 (на плані зазначено синім кольором), залишивши у спільному користуванні кухню, передпокій, вбиральню та ванну кімнату загальною площею 14,5 кв.м (на плані зазначено червоним кольором). При цьому, будь-яких переобладнань в квартирі проводити не треба. Разом з тим позивач [PERSON] вказувала, що відповідачі не виконують свої обов'язки по оплаті житлово-комунальних послуг, а тому сторони як співвласники квартири не змогли дійти згоди щодо їх оплати. З огляду на наведене, позивач просила розділити особовий рахунок квартири на два окремих особових рахунки, відповідно з порядком користування житловими кімнатами. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.03.2015 року задоволено клопотання представника позивача. Залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині розподілу особового рахунку. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з наведених підстав, просили їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися в судове засідання, хоча повідомлялися належним чином про місце і час розгляду справи з дотриманням вимог ст.74 ЦПК України. Заперечень проти позову не подали. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, і цей факт підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 15.03.2004 року Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану. За життя [PERSON] належало право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Ганночкою О.В. 14.04.2000 року р.№2870. Цей факт підтверджено листом КП "Кременчуцьке МБТІ" №817 від 04.03.2015 року та встановлено рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука №537/1258/14-ц від 27.08.2014 року. (а.с.10-12). Після смерті [PERSON] Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] за життя не складав заповіт. Спадщину померлого [PERSON] прийняли за законом його спадкоємці першої черги, а саме: діти [PERSON], [PERSON], що підтверджено заявою від 18.02.2003 року, з якою вони звернулися до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, а також [PERSON], що підтверджено фактом реєстрації її місця проживання зі спадкоємцем й встановлено на підставі довідки з місця проживання та склад сім'ї, виданої ЖЕП "Крюківське". Кредиторами вимоги до спадкодавця не пред'являлись. Свідоцтво про спадщину не видавалось жодному із спадкоємців, які прийняли спадщину. Постановою державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.02.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка належала її чоловікові, оскільки спадкоємцем не подано правовстановлюючих документів. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2014 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON] Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення до квартири та зобов'язано [PERSON] надати [PERSON] ключі від квартири. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28241463 від 17.10.2014 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2014 року. Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України визнано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1216 ЦК України, однією з підстав набуття права власності є спадкування. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В ухвалі Верховного Суду України від 16.03.2011 року висловлена правова позиція, що в разі якщо спадкоємець у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини, однак не отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, проте на підставі ч.5 ст.1268 ЦК спадщина вважається такою, що належить спадкоємцю з моенту її відкриття. З огляду на наведене, суд вважає, що спадкоємцям [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової власності кожному по 1/3 частці квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [PERSON]. В ст. 355, ст.156 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб, із визначенням часток кожного з них, належить їм на праві спільної часткової власності. В ст. 357 ЦК України встановлено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В постанові № 6- 12цс13 від 03.04.2013 року ВСУ дійшов наступних висновків: Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє НЕ часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні. Стаття 358 ЦК, що дозволяє сторонам укласти договір про порядок користування спільним майном і робить його обов'язковим для осіб, що купують частку у спільній частковій власності на майно, регулює саме порядок здійснення права часткової власності. Тобто порядок користування спільною частковою власністю без її розділу в натурі. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному з співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки у праві спільної власності на будинок. Але виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідають належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Отже, встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділом конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі здебільшого не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділом конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 13.10.2014 року КП "Кременчуцьке МБТІ", квартира [ADDRESS] м. Кременчук складається з двох кімнат житловою площею 33,3 кв.м., в тому числі одна кімната - 17,4 кв.м., друга кімната - 15,9 кв.м., а також кухня - 4,9 кв.м, вбиральня - 1,1 кв.м, ванна кімната - 2,1 кв.м., передпокій - 6,4 кв.м., лоджія - 0,9 кв.м. Таким чином загальна площа квартири 48,7 кв.м. Висновком експертного будівельно-технічного дослідження №10/6-14, виконаного судовим експертом Шлапак С.Л., запропоновано варіанти порядку користування квартирою [ADDRESS] м. Кременчук. А саме виділити [PERSON] у користування кімнату «3» площею 15,9 м2, балкон площею 0,9 м2 (на плані зазначено зеленим кольором), а [PERSON] та [PERSON] виділити в користування кімнату «2» площею 17,4 м2 (на плані зазначено синім кольором). Залишити у спільному користуванні передпокій "1" площею 6,4 кв.м., кухню "4" площею 4,9 кв.м., ванну кімнату "5" площею 2,1 кв.м., вбиральню "6" площею 1,1 кв.м., загальною площею 14,5 кв.м. (на плані зазначено червоним кольором). По запропонованому варіанту порядку користування квартирою з метою роздільного користування житловими кімнатами переобладнання проводити не треба. (а.с.18-28) З огляду на наведене суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з внесеними змінами [PERSON], встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] м. Кременчук між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №10/6-14, виконаного судовим експертом Шлапак С.Л Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати на судовий збір.

Outcome: approved