Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в котрому зазначено, що з відповідачкою зареєстрував шлюб 5 вересня 1992 р. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають . Їх сім"я розпалася, з 2014 р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство. Вважає, що примирення між ними неможливе, у зв"язку з чим просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, а також просив не покладати на відповідачку судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, ураховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В силу ст. 105 ч. 3 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№ 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов"язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У звязку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». В судовому засіданні установлено, що сторони зареєстрували шлюб 5 вересня 1992 р. у Годунівській сільській раді Яготинського району Київської області, актовий запис № 2, (копія свідоцтва про шлюб, а.с. 5). Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Подружжя з 2014 р. проживає окремо, веде окремий побут, фактично припинило шлюбні стосунки. Проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку, лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Ураховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що сім"я розпалась остаточно, шлюб носить формальний характер і його необхідно розірвати.

Outcome: approved