Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до гаражного колективу «Лада», голови правління гаражного колективу «Лада», [PERSON]) (а.с.3-5) про визнання незаконним рішення та зобов'язання здійснити певні дії. Свій позов мотивувала тим, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] та вона є спадкоємицею другої черги. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді гаража [NUMBER], з підвалом, розташованого по ряду «Т» гаражного колективу "ЛАДА", що розташований за адресою: 68003, м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду, 1. Брат був членом кооперативу з моменту його створення, і користувався гаражем [NUMBER], з підвалом, розташованого по ряду «Т» Гаражного колективу "ЛАДА", за адресою: 68003, м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду, 1. Спірний гараж розташований на земельній ділянці, яка була надана відповідачу для будівництва гаража на підставі рішення Виконкому Іллічівської міської ради. Позивачка вказує, що всі платежі були виплачені [PERSON] в повному обсязі на гараж [NUMBER], з підвалом, розташований по ряду «Т» Гаражного колективу "ЛАДА" і проте документи про право власності на вказаний кооперативний гараж не були оформлені. Заповіти брат не залишав. Спадкова справа щодо майна померлого нотаріальною конторою не заводилася. Також, позивачка вказує, що у відповідності до п.3.7 Статуту Гаражного колективу "ЛАДА», після смерті [PERSON] вона подала заяву про прийняття її в члени кооперативу. На засіданні правління гаражного колективу "ЛАДА» від 06 травня 2014 року було відмовлено у прийнятті її (позивачки) до членів відповідного колективу. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з позовом та просила суд визнати незаконною відмову гаражного колективу «Лада», прийнятого на засіданні правління від 06 травня 2014 року, згідно якого питання щодо прийняття її до членів правління відповідного колективу не вирішувалося та зобов'язати гаражний колектив «Лада» внести на засідання загальних зборів гаражного колективу «Лада» питання щодо прийняття її до членів гаражного колективу «Лада» у відповідності до вимог п.3.7 Статуту гаражного колективу «Лада». Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 липня 2014 року залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] (а.с.31). У подальшому позивачка, до початку розгляду справи по суті, 24 вересня 2014 року в судовому засіданні (а.с.114-115) надала до суду заяву про зміну позовних вимог (а.с.71-75), згідно якої вона звернулася з вимогами до гаражного колективу «Лада», голови правління гаражного колективу «Лада», [PERSON] про визнання права забудовника на гараж та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні гаражем, мотивуючи тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 червня 2014 року їй продовжено строк для прийняття спадщини, пропущений з поважних причин та визначено їй додатковий строк - 3 місяці (з дня набрання чинності рішення суду) для подання нею (позивачкою) до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] та визнано за нею (позивачкою) право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] на будівельні матеріали, з яких самочинно збудовано спірний гараж. Позивачка вказує, що їй стало відомо про те, що з дозволу голови гаражного колективу «Лада», гаражем [NUMBER], з підвалом, розташованим по ряду «Т» гаражного колективу "ЛАДА", що розташований за адресою: 68003, м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду, 1 користується [PERSON], який повісив на ворота замок і здійснює перешкоди у доступі та користуванні вказаним приміщенням. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею (позивачкою) в порядку спадкування за її братом [PERSON], який помер [INFO] всі права забудовника, в тому числі: право здачі та введення об'єкта - гаражу, розташованого по ряду «Т» Гаражного колективу "ЛАДА" в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності та зобов'язати правління Гаражного колективу "ЛАДА» та [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні гаражем, розташованим по ряду «Т» Гаражного колективу "ЛАДА". Також, позивачка надала до суду заяву про доповнення до позовної заяви, згідно якої просила суд зобов'язати [PERSON] відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., матеріальну шкоду у розмірі 846,70 грн., стягнути з [PERSON] судові витрати по справі, а саме судовий збір у сумі 856,60 грн., витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 11750,00 грн., всього 22784,80 грн. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2014 року позовні вимоги [PERSON] до гаражного колективу «Лада», голови правління гаражного колективу «Лада», третя особа - [PERSON] про визнання незаконною відмову гаражного колективу «Лада», прийнятого на засіданні правління від 06 травня 2014 року, згідно якого питання щодо прийняття її до членів правління відповідного колективу не вирішувалося; зобов'язання правління гаражного колективу «Лада» винести на засідання загальних зборів гаражного колективу «Лада» питання щодо прийняття [PERSON] до членів гаражного колективу «Лада» у відповідності до вимог п.3.7 Статуту гаражного колективу «Лада» - залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заяву про зміну позовних вимог та заяву про доповнення до позовної заяви, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Голова гаражного колективу «Лада» в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що померлий [PERSON] був членом гаражного колективу «Лада» з моменту його створення та він самостійно без належних дозволів побудував спірний гараж за власні кошти з будівельних матеріалів, які сам купував, саме в тому вигляді, який наразі має гараж [NUMBER], з підвалом, розташований по ряду «Т» Гаражного колективу "ЛАДА", за адресою: м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду, 1. Майже у всіх членів гаражного колективу права власності на гаражі не має, вони побудовані самочинно на землі, виділеній міською радою в оренду гаражному колективу «Лада». Після смерті [PERSON], ніхто з членів його сім'ї не звертався до гаражного колективу «Лада» для вступу в колектив, як це передбачено п.3.7 Статуту, останні роки користувався спірним гаражем [PERSON], навісив замок та гараж, здавав в оренду іншим особам та отримував кошти за оренду. Відповідач [PERSON] був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився та вкотре надав до суду заяву про відкладення справи, посилаючись на його хворобу, однак до заяви не надав доказів того, що він перебуває на лікарняному, або доказів його хвороби. Одночасно, суд звертає увагу, що до заяв, які надавалися [PERSON] раніше про відкладення розгляду справи з мотивуванням його хвороби, було надано копію довідки Одеської обласної клінічної лікарні від 15.09.2014 року про те, що [PERSON] встановлено діагноз: гострий хронічний панкреатит. Також, до вказаних заяв надано копію листка непрацездатності про перебування [PERSON] на лікарняному у період з 15.09.2014 року по 14.10.2014 року та вказано, що [PERSON] приступити до роботи 14.10.2014 року. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи та повторно не з'явився в судові засідання призначені до 23.10.2014 року та 05.11.2014 року без поважних причин. Згідно п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином суд, за згоди осіб присутніх в судовому засіданні, прийшов висновку про вирішення справи на підставі наявних у ній даних (доказів) без участі другого відповідача [PERSON] Заслухавши присутніх сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, що підтверджується копіями свідотв про народження (а.с.9-10) та копією заповіту від 21 вересня 1995 року (а.с.9-10, 17), згідно якого [PERSON] на випадок смерті все своє майно заповідала: дочці [PERSON] та сину [PERSON]. Згідно копії ухвали апеляційного суду Одеської області від 29.10.2014 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 червня 2014 року залишено без змін. Відповідно до мотивуючої частини даної ухвали апеляційного суду Одеської області від 29.10.2014 року вбачається, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 червня 2014 року позовні вимоги задоволено. Продовжено [PERSON] строк для прийняття спадщини, пропущений з поважних причин, визначивши їй додатковий строк - 3 місяці (з дня набрання чинності рішення суду) для подання [PERSON] до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Визнано за [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] на будівельні матеріали, з яких самочинно збудовано спадкодавцем [PERSON] гараж [NUMBER] по ряду «Т» у гаражному колективі «Лада», що розташований за адресою: 68003, м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду,1 та складається з блоків, з яких виготовлено фундамент, метало-каркасних конструкцій, з яких виготовлені стіни та дах гаражу. Згідно із ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2014 року №7 «про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. У разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві, дача, гараж, садовий будинок входять до складу спадщини. Згідно ст.6 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV «Про кооперацію», стаття 384 ЦК). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Отже, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що [PERSON] за життя, на законних підставах, побудував гараж [NUMBER], розташований по ряду «Т» Гаражного колективу "ЛАДА", проте документи про право власності на вказаний кооперативний гараж ним не були оформлені. Гараж не входить до статутного капіталу колективу "ЛАДА". Наразі, гаражем [NUMBER], з підвалом, розташованим по ряду «Т» гаражного колективу "ЛАДА", що розташований за адресою: 68003, м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду, 1 з дозволу керівництва Гаражного колективу "ЛАДА" користується [PERSON], який повісив на ворота замок і здійснює перешкоди позивачці [PERSON] у доступі до вказаного приміщення. Отже, у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, судами може визнаватися у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до п.8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва (до введення в експлуатацію) його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Згідно п.1 [PERSON] Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення У відповідності до п.4.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року N121, (чинною на час закінчення будівництва) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку 11: а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за її братом [PERSON], який помер [INFO] всі права забудовника, в тому числі: право здачі та введення об'єкта гаражу, розташованого по рядку «Т» гаражного колективу «Лада» в експлуатації, отримання свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності та зобов'язання правління гаражного колективу «Лада» та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні гаражем, розташованим по ряду «Т» гаражного колективу «Лада». Однак, слід відмовити в задоволенні вимог про зобов'язання [PERSON] відшкодувати [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., матеріальну шкоду у розмірі 846,70 грн., виходячи з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідальність за завдану моральну шкоду встановлена законом та кожна особа сама індивідуально визначає свої моральні душевні страждання. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази у справі подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивачкою не доведено неправомірність дій відповідача [PERSON], порушення ним прав позивача та заподіяння внаслідок цього моральної шкоди, на визначено її (позивачки) моральні душевні страждання, суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, робить висновок, що позов в частині відшкодування компенсації моральної шкоди не підлягає задоволенню. Також, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 846,70 грн., виходячи з наступного. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи те, що позивачкою не доведено, якими саме неправомірними діями відповідача їй було завдано матеріальної шкоди, та які наслідки потягли для позивачки, позов в частині відшкодування компенсації матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, які підтверджуються квитанціями у розмірі у розмірі 481,20 грн. (а.с.2, 28, 108). Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України, та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги (а.с.90-96). Відповідно до квитанцій (а.с.97-100) позивач [PERSON] здійснила оплату послуг адвоката у розмірі 11750,00 грн. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. №23-рп/2009 висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підлягають стягненню витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 11750 грн. 00 коп.

Outcome: partial