Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Свої вимоги, позивач мотивує тим, що [PERSON], [INFO], має чотирьох дітей: [PERSON], який народився [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], який народився [INFO]. Відомості про батька неповнолітнього [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батьком дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], що помер [INFO]. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але фактично проживає в [ADDRESS] разом з дітьми та співмешканцем. З 21.01.2011 року сім'я [PERSON] знаходиться на контролі служби у справах дітей, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради як кризова. Відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, періодично зловживають алкоголем, не створює умов для належного проживання, виховання та навчання дітей. Неодноразово сім'я відвідувалася за місцем проживання працівниками служби у справах дітей, молоді та спорту та працівниками Золотоніського ВП, відповідачу вказувалось на необхідності покращення матеріально-побутових та морально-етичних умов проживання. Відповідач також притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. 27.02.2018 року малолітній [PERSON] влаштований службою у справах дітей молоді та спорту в КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради», оскільки в домоволодінні сім'ї [PERSON] на час відвідування за адресою [ADDRESS], було холодно, відсутні дрова для опалення будинку, газопостачання відключене за борги, взагалі відсутні продукти харчування, санітарно-гігієнічний стан незадовільний. Старші діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] навчаються в Золотоніський загальноосвітній санаторній школі-інтернат, цілодобово перебували в навчальному закладі. За місцем навчання діти характеризуються позитивно, але навчаються не в повну міру своїх сил, потребують постійного контролю з боку дорослих. З 04.10.2018 малолітній [PERSON] тимчасово влаштований у сім'ю тітки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач наполягає, що із відповідачем [PERSON] неодноразово проводилися бесіди та консультації на яких роз'яснювалася необхідність зміни умов проживання останньої та її дітей, однак відповідач жодних висновків для себе не зробила та жодних дій, спрямованих на покращення умов проживання дітей не вчинила. 18.04.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Золотоніської міської ради, розглядалось питання про виконання батьківських обов'язків [PERSON], на якому їй надавався 3-х місячний термін для покращення умов проживання дітей, було рекомендовано змінити місце проживання. Але ніяких позитивних змін з того часу не відбулося. Умови проживання дітей незадовільні, вони не мають умов для навчання, повноцінно розвитку, не забезпечені належним харчуванням, в помешканні панує антисанітарія. За таких обставин органом опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради 16.10.2018 за №2281 надано висновок про доцільність відібрання в матері [PERSON] дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав, а тому позивач звернувся до суду із вказаною заявою. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі ухвали суду від 06.11.2018 року. Представник позивача в підготовче засідання не з'явивсь, однак звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Прокурор у підготовчому засіданні позовні вимоги ствердила у повному обсязі та вважала, що ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків доведено матеріалами справи, а тому є доцільним відібрання у неї її дітей та враховуючи прив'язаність останніх до своєї матері, що визнається усіма учасниками судового процесу, без позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] звернулися до суду із заявою, відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю та просила суд розгляд справи здійснювати за її відсутності. Представник третьої особи: Служби у справах дітей, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради звернулася до суду із заявою, згідно з якою позовні вимоги підтримала та просила суд розгляд справи здійснювати за її відсутності. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідачі позовні вимоги визнали повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у зв'язку із наступним. Як вбачається із ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю чотирьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], який народився [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження (серії [NUMBER] від 12.03.2003 року; серії [NUMBER] від 12.11.2003 року; серії [NUMBER] від 27.07.2005 року та серії [NUMBER] від 27.01.2009 року). Згідно з даними свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 11.11.2009 року) батько дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що стверджується вказаними вище свідоцтвами, [PERSON] помер [INFO]. Із свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що відомості про батька неповнолітнього записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Разом з тим, матеріали справи містять докази, відповідно до яких вбачається, що відповідач по справі свої батьківські обов'язки виконує неналежно та не забезпечує своїх дітей належними умовами проживання та навчання. Так судом встановлено, що протягом 2012-2018 року за неналежне виконання батьківських обов'язків відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП три рази, що стверджується відповідними постановами Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.02.2011 та 27.06.2012 року, а також постановою Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 22.02.2018 року. Суд зважає, що притягнення відповідача по справі до адміністративної відповідальності не дали позитивних результатів. Мати вказаних дітей не зробила необхідних висновків, зміни фактично не відбулися. Згідно з даними довідки-характеристики №355, голови квартального комітету №26, від 16.10.2018 року [PERSON] проживає разом із своїми дітьми та співмешканцем у будинку останнього, що знаходиться по [ADDRESS] громадського порядку не порушує, скарг в квартальний комітет від сусідів на неї не надходило, але сім'я проживає в антисанітарних умовах, відсутні нормальні умови проживання та догляду для дітей. Як вбачається із листа центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, від 15.10.2018 року №72, сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом Золотоніського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 14.02.2018 року. В період перебування під соціальним супроводом [PERSON] на консультаціях була присутня лише 2 рази, З рекомендаціями які їй надавалися погоджувалася, але виконувала їх частково та не в повному обсязі. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 31.08.2018 року, при обстеження умов проживання [ADDRESS] встановлено, що в будинку незадовільний антисанітарний стан, сморід від бруду, розкидані речі, відсутня постільна білизна, відсутня їжа, у дитячій кімнаті відсутній ремонт, умови для проживання дітей не створені. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради 16.10.2018 року за №2281 надано висновок про доцільність відібрання в матері [PERSON] дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав. Суд зважає, що відповідач вказані вимоги позивача визнала повністю та не заперечувала проти доводів останнього. Згідно зі ст. ст. 150, 155 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пунктах 2-5 частини першої ст. 164 СК України передбачені наступні підстави позбавлення батьківських прав, які також є підставами відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав, це - ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме: ухилення батьками дітей від виконання своїх обов'язків по вихованню останніх. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідача, проти чого остання і сама не заперечує, а тому суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки відповідач [PERSON] в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, хоча повинна та має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, інших утриманців на утриманні не має, має задовільний стан здоров'я та доказів зворотного суду не надала, а тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на користь дітей на їх утримання в розмірі 1/2 частини їх заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до їх повноліття. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved