Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт проживання сторін однією сім`єю, як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 29 жовтня 2008 року по травень 2019 року; поділити спільні кошти в розмірі 4100 доларів США, які були зняті відповідачем з депозитного рахунку № [NUMBER] при його закритті та стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину вказаних спільних грошових коштів в сумі 2050 доларів США, що еквівалентно 56397,68 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 29 жовтня 2008 року по травень 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, створений від їх спільної праці, поводились як чоловік і дружина, в побуті були пов`язані спільними обов`язками, підтримували відносини притаманні подружжю. Весь час [PERSON] та [PERSON] проживали в орендованих квартирах у місті Хмельницькому, так як власного житла вони не мали. [INFO] в сторін народився син [PERSON] , що доводить факт їх спільного проживання. Також позивач вказує, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, а саме 26.07.2017 відповідач відкрив депозитний рахунок № [NUMBER] в ПАТ "Ощадбанк", на який вніс спільні кошти сторін. Всього під час їх спільного проживання на даний рахунок було внесено 4100 доларів США, які при закритті депозитного рахунку було знято [PERSON] 30.07.2019. Саме половину від вказаної суми [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь в силу вимог ст. 74 СК України (а.с. 2, 3, 90-92). Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 23.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання. Витребувано докази в ПАТ "Державний ощадний банк України". 05.11.2019 суд постановив ухвалу про витребування з Банка письмових доказів. Ухвалою від 02.12.2019 підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити. Пояснили, що сторони спільно проживали, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з жовтня 2008 року по травень 2019 року, що доводиться показами свідків, фактом народження їхнього сина, а також відмовою позивача від примусового стягнення аліментів з [PERSON] Також [PERSON] пояснила, що впродовж спільного проживання з відповідачем вона здійснювала господарську діяльність, як фізична особа-підприємець, мала дохід. Потім народила сина і тимчасово не працювала. Пізніше працювала неофіційно. Відповідач жив з нею впродовж 11 років, більшість часу їздив на заробітки в Москву де працював протягом трьох місяців, а потім на 2-3 тижні приїжджав до неї з дитиною. Якби вони разом не жили, то син не знав би свого батька. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Проживали сторони в орендованих квартирах у м.Хмельницькому, які майже щороку змінювали через незначний термін оренди. Збирали разом гроші на власне житло. Спільно зробили вклад на депозитний рахунок. Однак, [PERSON] покинув її з дитиною в травні 2019, та залишив ні з чим. Матеріальної допомоги сину не надає. А дізнавшись про звернення до суду, відповідач закрив депозитний рахунок з якого зняв усі кошти. Вважає, що позиція відповідача в частині припинення шлюбних відносин в 2014 році не відповідає дійсності і спрямована на заволодіння їх спільними коштами. Представник відповідача в судовому засіданні повністю заперечив проти майнової вимоги позивача. Просив суд частково задовольнити вимогу [PERSON] про встановлення факту спільного проживання сторін, а саме: з 29 жовтня 2008 року по жовтень 2012 року. Вказав, що на момент ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дитину (жовтень 2012 року) сторони вже не проживали разом. [PERSON] працював за кордоном - в Російській Федерації, де знаходиться і зараз. Приїжджаючи він жив по місцю своєї реєстрації в с. Бубнівка, в будинку матері. Народження сина [PERSON] , як і відмова позивача від стягнення аліментів з боржника не є доказом спільного проживання сторін як подружжя з 2012 по 2019 роки. Також не є доказом цього і показання свідків сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився. В підготовчому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував проти задоволення вимоги [PERSON] про встановлення факту їх спільного проживання з 29 жовтня 2008 року по початок 2014 року. В решті позову просив відмовити. Пояснив, що він в 2013 році поїхав працювати за кордон, а на початку 2014 року перестав проживати спільно з позивачем. Вважає, що кошти на депозитному рахунку є його особистим майном, адже він вкладав їх в банк коли вже не жив з [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є донькою позивача вказала, що її мама з [PERSON] жили разом, як подружжя з 2008 року по травень 2019 року. Причиною їх розтавання послужила сварка, але через що - не знає. Вона до 2011 року жила з ними. Потім переїхала, однак часто навідувалась в гості. В 2016 році вони спільно відпочивали на морі. Весь час сторони були однією сім`єю, обоє працювали, виховували сина. Жили вони в найманих квартирах, оренду платили за спільні кошти, однак вона цього особисто не бачила. [PERSON] працював у Москві, в більшості приїжджав на свята, зокрема, на Новиий рік. Приїжджав до [PERSON] . Останнім часом [PERSON] їздив до своєї матері в село. Сторони збирали кошти на квартиру. Вони вклали гроші в банк. Їй це відомо зі слів матері. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що близько восьми років вона дружить із позивачем [PERSON] . Остання всі ці роки жила в цивільному шлюбі з [PERSON] Свідок бувала іноді у них в гостях. В квітні чи травні 2019 року сторони розстались. [PERSON] з [PERSON] раніше жили в мікрорайоні Ракове, а потім по вул . Прибузькій в найманих квартирах. Які у них були спільні обов`язки та що в сім`ї робив [PERSON] вона не знає. Бюджет формувався з доходів [PERSON] , так як вона працювала на ж/д вокзалі (мала кіоски). [PERSON] був безробітним, а потім почав їздити на заробітки та щось присилав. [PERSON] його чекала, готувалась до приїзду. Однак, приїжджав він не часто. Сторони мріяли про купівлю житла, їздили спільно на відпочинок. Заслухавши вступне слово позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 29 жовтня 2008 року по січень 2014 року є доведеним, оскільки відповідач особисто в ході підготовчого засідання визнав позов в цій частині, а тому на підставі ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню факт проживання сторін у визначений період. Щодо спільного проживання [PERSON] і [PERSON] з лютого 2014 року по травень 2019 року, то суд вважає позов в цій частині не доведеним. Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Судом встановлено, що зареєстроване місце проживання [PERSON] з 2001 року: с. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 16.11.2010. Відповідач в своїх усних поясненнях на стадії підготовчого засідання вказав, що з 2013 року він почав працювати за кордоном - в Російській Федерації. Факт роботи відповідача в Москві підтвердила позивач [PERSON] , представник відповідача та допитані свідки. Отже, суд вважає доведеним, що [PERSON] працював за кордоном, де перебував до трьох місяців, а потім приїжджав на Україну, де знаходився від двох до трьох тижнів і їхав назад на роботу. Хмельницьким міськрайонним судом 27.10.2012 було видано виконавчий лист із примусового стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина. Постановою державного виконавця Волочиського РВ ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області від 07.03.2018 повернуто виконавчий документ стягувачу. З даної постанови вбачається, що [PERSON] 05.03.2018 подала заяву про припинення відрахування по виконавчому листу у зв`язку з примиренням. Заборгованість відсутня. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 22.11.2019 станом на 05.03.2018 заборгованість відсутня. Однак, з 2012 по 2018 роки вона становила 25800 грн. Також судом встановлено, що 26.07.2017 [PERSON] уклав договір на вклад "Мій депозит" з ПАТ "Державний ощадний банк України". Відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] . За період з 26.07.2017 по травень 2019 року на даний рахунок було внесено відповідачем: 25843,72 грн. (26.07.2017), 40244,09 грн. (31.10.2017), 30675,85 грн. (05.02.2018), 3912,54 (22.05.2018), 21087,32 грн. (30.08.2018) та 16875,56 грн. (05.12.2018). 30.07.2019 відповідач [PERSON] закрив даний депозитний рахунок та зняв наявні на ньому кошти. Вказане доводиться письмовими доказами: договором від 26.07.2017, випискою по рахунку № [NUMBER] від 11.11.2019 та відповіддю АТ "Ощадбанк" від 01.10.2019. Суд звертає увагу і на те, що в депозитному договорі від 26.07.2017 адреса фактичного місця проживання відповідача, а також його зареєстроване місце проживання вказано: [ADDRESS] . Оцінюючи досліджені докази в даній справі, суд вважає, що позивачем в ході судового розгляду, не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2014 року по травень 2019 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалась в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя. Зокрема, факт ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільного придбання будь-якого майна та наявності у сторін взаємних прав і обов`язків подружжя не знайшли свого підтвердження. Так, свідки позивача: [PERSON] та [PERSON] вказали про спільне проживання [PERSON] і [PERSON] , в тому числі, з 2014 року до травня 2019 року. Однак, з їх показань не вдалось встановити взаємність прав і обов`язків у сторін, які притаманні подружжю, наявності у них спільного бюджету, ведення спільного господарства. Вони підтвердили факт періодичних приїздів відповідача із-за кордону, в більшості, на свята, його участь у вихованні сина, та спільних відпочинках. Проте, на думку суду, показання подруги і доньки позивача не підтвердили всі вищевказані обставини, які підлягають доведенню в даній категорії справ. Народження у [PERSON] і [PERSON] сина [PERSON] в 2010 році, а також факт повернення виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину через примирення боржника зі стягувачем, не може розцінюватись судом як докази спільного проживання сторін у заявлений позивачем період. Аналогічну оцінку робить суд відносно спільного святкування свят та поїздкам на відпочинок сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] та її представник не довели факту проживання позивача однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з лютого 2014 року по травень 2019 року. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу на час відкриття депозитного рахунку, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно (грошові кошти) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Тому майнову вимогу позивача суд відхиляє. Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. судового збору. При цьому, суд враховує, що позов задоволено в частині однієї немайнової вимоги, мінімальна ставка якої визначена ЗУ "Про судовий збір" (768, 40 грн).

Outcome: partial