Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира № 44, що розташована по 2-му пров. К.Маркса, 5 в м. Коростені Житомирської області. Відповідач [PERSON], являвся зятем позивачки, і є зареєстрованим в належній їй квартирі, проте будь-якого права власності на неї не має, а з 2013 року по даний час у квартирі не проживає та у неї не з'являється, його особистих речей в квартирі не має. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 05.02.2014 року шлюб між її донькою та відповідачем розірвано. В даний час вона не може розпорядитися власною квартирою на свій розсуд та оформити судсидію, бо в ній є зареєстрованим [PERSON], який фактично там не проживає та вибув на інше постійне місце проживання у невідоме місце. У зв'язку з цим порушується її право, як власника на вільне користування та розпорядження належного їй житла. Тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою та просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, в якій вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Коростенського районного сектору УДМС України в Житомирській області в судове засідання не зявився, однак надав лист, в якому проти позову не заперечив та просив розглянути справу без участі представника. Проаналізувавши матеріалами справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 44, що розташована по 2-му пров. К.Маркса, 5 в м. Коростені Житомирської області, що підтверджується договором дарування (а.с. 9-10). В зазначеній квартирі зареєстрований також відповідач по справі [PERSON], [INFO], однак на протязі трьох років за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні послуги, фактично вибув на інше постійне місце проживання та проживає за іншою адресою. В зв'язку з цим порушується право позивачки, як власника, на вільне користування та розпорядження належного їй житла. Відповідно до вимог статті 48 закону України "Про власність", ст.ст.319, 321, 386 ЦК України" власник володіє, користується, розпоряджається своїм власним майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння." [PERSON] в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачці перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] вибув на постійне місце проживання в інше житлове приміщення, тому позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню і [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 44, що розташована по 2-му пров. К.Маркса, 5 в м.Коростені Житомирської області. Позов в частині зобов'язання УДМС України у Житомирській області в особі Коростенського районного сектору УДМС України про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] з квартири № 44 по 2-му пров. К.Маркса, 5 в м. Коростені Житомирської області, то суд вважає, що і в цій частині позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що даний позов крім того, на день постановлення даного рішення УДМСУ України не здійснює реєстрацію місця проживання осіб, а дані функції вже покладено на органи місцевого самоврядування, підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial