Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є квартиронаймачем кв. [ADDRESS] , яка перебуває у власності місцевої ради. На момент звернення до суду в квартирі зареєстровано чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивач у справі. Позивач посилається на те, що відповідачі в квартирі не проживають, на несуть витрати на її утримання, в зв"язку з чим виникають проблеми з нарахування комунальних послуг. Крім того, для оформлення пільг та вчинення з даною квартирою будь-яких правочинів необхідна згода всіх зареєстрованих осіб, однак вони не проживають в квартирі, чим обмежують право позивача. В зв"язку з викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 23.10.2017 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 02.06.2020 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О. 03.12.2020 р. закрито підготовче провадження у справі. Позивач в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачі та представник відповідача в судове засідання не з"явились. Від представника відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення судового розгляду. В зв"язку з повторною неявкою відповідачів в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та членам його сім"ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі ордеру № 05671 була виділена квартира [ADDRESS] . На момент розгляду справи відповідно до довідки, що видана Центром комунального сервісу Голосіївського району м.Києві за № 2234, в кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивач у справі. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 02.12.2016 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Крім того, судом встановлено, що сторонам у справі в рівних частках належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] . Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. В силу положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, в даному випадку, позивач, звертаючись до суду з вимогами про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщення, в зв`язку з не проживанням в ньому протягом 6 місяців поспіль, повинен довести факт відсутності відповідачів понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її у постанові у справах № 760/13113/14-ц від 22.11.2019 р., справа № 490/12384/16-ц від 24.10.2018 р. Як встановлено судом, починаючи з грудня 2016 р. відповідачі не проживають в кв. [ADDRESS] , що підтверджується актами про не проживання від 23.12.2016 р., 13.01.2017 р., 10.02.2017 р., 17.03.2017 р., 19.05.2017 р., 07.06.2017 р. Будь-яких заперечень на спростування зазначених обставин відповідачами не надано. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідачами не надано також доказів щодо виконання ними свого обов`язку щодо утримання житла та сплаті за комунальні послуг, які нараховують на 4 особи. Також з боку відповідачів в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано доказів того, що вони цікавляться спірним житлом, або у них існують перешкоди у користуванні ним, або ж що існують поважні причини не проживання в квартирі. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні кв. [ADDRESS] . На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки в ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідачів поважних причин для не проживання в кв. [ADDRESS] та існування перешкод у такому проживанні, а також зважаючи на те, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі протягом строків, встановлених ст.71 ЖК України, мають у власності інше житло, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними і достатніми доказами, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved