Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

9.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.06.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість в сумі 59473 гривні 94 копійки, яка складається з наступного: 3741 гривні 64 копійки заборгованість за кредитом, 49124 гривні 02 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300 гривень 00 копійок заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 гривень штраф (фіксована частина), 2808 гривень 28 копійок -\~ штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі\~ 59473 гривні 94 копійки та судовий збір у сумі 1600 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просить їх задовольнити та просить стягнути з відповідача на користь банку судовий збір. Надав письмові поясненняв яких зазначив, що строк позовної давності, як загальний так і спеціальний позивачем дотримано при зверненні до суду. В судове засідання відповідач повторно не зявився, надав на адресу суду письмові заперечення, в яких вказує, що він не має боргових зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач не надав суду жодних доказів того, що він заборгував кошти зазначені в позові. В звязку з чим, просить суд залишити без задоволення позовну заяву та застосувати позовну давність відносно позовної заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною карткою. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню за наступними підставами: В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.06.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення кредиту відповідач підтвердив підписанням анкети-заяви позичальника (а.с.6). З анкети-заяви вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач виявив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що "Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто сторонами при укладанні договору були обговорені всі істотні умови. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії (а.с.7-31). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача- баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Суми зазначені в квитанціях про погашення кредиту враховані позивачем в розрахунку заборгованості за кредитом. Клопотання про проведення судово-економічної експертизи відповідачем не заявлялося. Згідно виписки по рахунку, відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. З даної виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. В заяві-анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту (2000 гривень), однак, умовами договору визначено п.2.1.1.2.3., що банк має право в будь який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідно до п.2.1.1.2.3. банком було збільшено кредитний ліміт до 4000 гривень та 3.11.2011 року відповідачем було знято вказану суму за допомогою терміналу (а.с.84), тобто відповідальність відповідача наступила в момент використання кредитного ліміту після того, як самостійно підтвердив проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН коду або підписанням чека. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.(а.с.84-88). Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.06.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем внаслідок порушення зобовязань за кредитним договоромвідповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість в сумі 54065 гривні 66 копійок, яка складається з наступного: 3741 гривні 64 копійки заборгованість за кредитом, 49124 гривні 02 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом. Стосовно стягнення заборгованості за пенею в сумі 3300 гривень, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності в один рік згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, виходячи з розрахунку пені станом на 31.08.2017 року 3300 гривень пеня станом на 31.08.2016 року 2100 гривень становить заборгованість за пенею в сумі 1200 гривень 00 копійок. Законність проведення банківських операцій з надання кредиту банком підтверджуються: копією відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.34); копією банківської ліцензії (а.с.35); копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.36); копією статуту (а.с.37). Згідно до статей 526, 527, 530 ЦК України забовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач належним чином свої забов'язання не виконував. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Так, згідно Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02 червня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с.4) та виписки по рахунку (а.с.84-88) відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 12.12.2014 року. Позивач звернувся до суду з позовом 30.09.2017 року тобто до спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Разом з тим, суд задовольняючи частково позовні вимоги вважає, що вимоги банку про стягнення штрафу 3308 гривень 28 копійок є незаконні, необґрунтовані та безпідставні: Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.25 Умов надання споживчого кредиту передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.18). У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів (а.с. 27). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів на загальну суму в розмірі 3308 гривень 28 копійок необхідно відмовити із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс 15 від 21 жовтня 2015 року. Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню штраф, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial