Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

КСП «Харківгорліфт» звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка в повному обсязі не сплачувала за житлово-комунальні послуги (користування електричною енергією), внаслідок чого утворилась заборгованість за період з квітня 2017 по березень 2020 у розмірі 4081,96 грн., на вказану суму заборгованості нараховано 3% річних у розмірі 367,71 грн. та витрати на інфляційні процеси у розмірі 1052,35 грн. Позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 5502,02 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 26.05.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 02.04.2020 набрали чинності зміни до ЦПК України, а саме п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, згідно яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18.06.2020, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Вказаний Закон набрав чинності 17.07.2020, відповідно строки, продовжені на час карантину закінчились 07.08.2020. У вказаний строк від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона проти позову заперечувала, посилалась на наступне: квартира належить їй на праві власності, тому житлово-комунальні послуги повинні надаватись виключно на підставі договору, а між нею та позивачем не було договірних відносин на постачання електричної енергії, що свідчить про незаконність нарахування заборгованості за послуги, які позивачем не надавались, ст. 68 ЖК України не може розповсюджуватись на виниклі правовідносини через інший правовий статус житла, а нарахування, які здійснює позивач, проведені з порушенням вимог законодавства, розрахунки незаконні, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , квартира є приватизованою, зареєстровано за вказаною адресою дві особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39, 55). Відповідно до Листа № 46Е/43-2710 від 13.12.2017, мешканці гуртожитку за адресою: [ADDRESS] на прямі розрахунки з компанією не переведені, тобто розрахунок за використану електричну енергію здійснюється загальнобудинковим засобом обліку за показаннями, які проводяться з урахуванням тарифу, встановленого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 № 220 (а.с. 13). Як вбачається із наданих договорів, укладених між КСП «Харківгорліфт» та АК «Харківобленерго» від 01.04.2010, КСП «Харківгорліфт» та ПрАТ «Харківенергозбут» від 01.01.2019, підприємствами узгоджені умови надання послуг електричної енергії та оплати за них (а.с. 14-31). Згідно розрахунку, через несплату послуг в повному розмірі, що надає та нараховує позивач за умовами договору, за відповідачем виникла заборгованість за період з 01.04.2017 по 31.03.2020 у розмірі 4081,93 грн. (а.с. 32), на вказану суму заборгованості нараховано 3% річних у розмірі 367,71 грн. та витрати на інфляційні процеси у розмірі 1052,35 грн. (а.с. 33-35). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок споживача своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги ст.ст. 9, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Доказів, що позивачем послуги не надавались у зазначеному розмірі чи надавались неналежної якості, відповідачем суду не надано. Посилання відповідача на відсутність договору не є підставою для звільнення від сплати за комунальні послуги, оскільки законодавець не ставить в залежність від укладення договору обов`язок по оплаті за надані послуги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відсутність договору не означає, що відповідач має право користуватись послугами, які фактично надаються і їх не оплачувати або оплачувати в розмірі меншому, ніж нараховує позивач. Це пояснюється ст. 11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають не лише з підстав, передбачених законодавством, а й з дій громадян. Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, які надаються позивачем. При небажанні оплачувати послуги відповідач не була позбавлені можливості взагалі відмовитись від таких послуг. Доказів, що відповідачі відмовилися від надання послуг позивача, матеріали справи не містять. Крім того, фактично договір укладений усно, факт згоди обох сторін на його укладання свідчать вчинені ними дії: надання послуг виконавцем послуг і фактичне використання цих послуг споживачем, відповідачем у справі. Недотримання простої письмової форми не тягне за собою автоматичну недійсність досягнутої згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved