Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач), в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначила, що після розірвання шлюбу 10.01.2011 року відповідач не приймає участі у вихованні дочки, не цікавиться її навчанням, не відвідує навчальний заклад, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, навчанням та здоров'ям дитини не цікавиться. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання та через оголошення у пресу (а.с.18-19, 23-24,28-29,43-44,47-48,52). Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечував щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 та ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 27.12.2010 року, яке 10.01.2011 року набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дочку [PERSON], [INFO] залишено на подальше проживання з матір"ю (а.с.16). Як вбачається з копії довідки Житлово-будівельного кооперативу від 23.12.2014 року № 1 [PERSON] проживає разом з дочкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з характеристиками Центру розвитку дитини "Капітошка" від 05.01.2015 року та ЖНВК №8 від 26.12.2014 року навчанням та вихованням [PERSON] цікавиться матір та дідусь, оплату занять вчителя-логопеда з 2011 року по 2015 рік оплачує матір дитини (а.с.8,9). Позивач в судовому засіданні надала пояснення, що з часу розірвання шлюбу з відповідачем, останній, як батько їх спільної доньки [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням. З 2011 року батько не спілкується з дитиною та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивача та відповідача, часто спілкувалася з ними, однак на протязі більше ніж три роки відповідача поряд з дочкою не бачила, на днях народження у дитини відповідача не було. Свідок [PERSON], батько позивача, вказав, що у відповідача не було перешкод для спілкування з його онукою, навпаки відповідачу створювалися умови для такого спілкування, однак після розірвання шлюбу з дочкою в 2011 році відповідач цікавився дитиною лише впродовж півроку, а в подальшому самоусунувся від виконання батьківських обов"язків по відношенню до спільної дитини. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 356 від 17.06.2015 року затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.53). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON], є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Outcome: approved