Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Представник Позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про звільнення квартири [ADDRESS] що належить на праві приватної власності [PERSON], з-під арешту. Позивач мотивую свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № ODMLGA00000168 від 16.05.2007 року [PERSON] 16.05.2007 року отримав кредит у розмірі 31000.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.05.2017 року, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ODMLGA00000168 від 16.05.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 16.05.2007 року уклали договір іпотеки № ODMLGA00000168, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором перед ПАТ КБ "ПриватБанк" не виконав у повному обсязі, ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, проте накладені арешти, перешкоджають реалізації своїх прав Позивачем як іпотекодержателем. У судовому засіданні представник позивача та відповідач [PERSON] просили суд слухати справу без фіксації судового процесу. Відповідач [PERSON] , [PERSON], представники Приморського ВДВС ОМУЮ, Відділу примусового виконання рішень управління ДВС у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловили. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Відповідно до укладеного договору № ODMLGA00000168 від 16.05.2007 року [PERSON] 16.05.2007 року отримав кредит у розмірі 31000.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.05.2017 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків Позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 16.05.2007 року уклали договір іпотеки № ODMLGA00000168 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43.50 м2, житловою площею 23.50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 20.10.2006 року. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами вказаними в додатках до цієї заяви. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 10672305 від 28.12.2010 року, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2010 року по цивільній справі № 2-13598/10 (с. Дерус А.В.) у якості забезпечення позову [PERSON] накладено арешт на квартиру [ADDRESS] що належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 11832227 від 30.10.2015 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, серія та номер: 49060084, виданою 29.10.2015 року , накладеного Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі на квартиру [ADDRESS] Відповідно до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7398400 від 20.10.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, серія та номер: В-15/983, виданою 07.10.2014 року Другим Приморським ВДВС ОМУЮ, накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі на квартиру [ADDRESS] Відповідно до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7363902 від 16.10.2014 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, серія та номер: ВП №44395570, виданою 30.09.2014 року Першим Приморським ВДВС ОМУЮ, накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі на квартиру [ADDRESS] Відповідно до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 5665498 від 15.05.2014 року, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року по цивільній справі № 522-29380/13ц (с. Бондар В.Я.) у якості забезпечення позову [PERSON] накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі на квартиру [ADDRESS] Однак, ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає, що вищезазначене майно підлягає звільненню з-під арешту з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. 22.05.2007 року вищезазначений договір іпотеки зареєстровано в реєстрі за №1944, а вищезазначені арешти накладені на предмет іпотеки на протязі 2010 -2015 років. Станом на 09.03.2016 року заборгованість [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором становить 159 174, 56 дол. США, що відповідно до Повідомлення НБУ від 09.03.2016 року складає 4 216 534, 09 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, проте накладення арештів Приморським районним судом м. Одеси, Приморським ВДВС ОМУЮ, Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перешкоджає реалізації своїх прав Позивачем як іпотекодержателем. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 60 Закону № 606-ХІV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст. 54 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно правової позиції ВСУ (лист від 01.02.2015року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі № 898-ІV (ст. 1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону № 606-ХІV. Водночас законодавством не врегульована можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону № 898-ІV убачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такі правові позиції висловлені в Розділі VIII Аналізу Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна за 2015 рік. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цьго Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд зазначає, що позивач надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх доводів, тому позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про звільнення квартири [ADDRESS] з-під арешту, підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved