Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

В поданому позові, з урахуванням уточнень, позивач просить суд скасувати наказ Міненерговугілля України від 07 серпня 2018 року № 81 к/к «Про припинення повноважень [PERSON]Г.». Позивач вважає зазначений Наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він приймався не на підставі і не у спосіб, що передбачені законодавством України, тобто цей наказ не ґрунтується на нормах права та порушує права та інтереси позивача. Свій позов позивач обґрунтував наступним: Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 27 листопада 2017 року № 101 к/к його з 28 листопада 2017 року призначено виконуючим обовязки генерального директора Державного підприємства «Первомайськвугілля». Наказом ДП «Первомайськвугілля» від 05.05.2018 року № 76 на підставі протоколу Попаснянського районної державної адміністрації № 11 від 04.05.2018 року на ДП «Первомайськвугілля» введено режим надзвичайної ситуації і [PERSON] призначений керівником робіт з ліквідації надзвичайної ситуації. Позивач зазначає, що зазначений (оскаржуваний) Наказ, перешкоджає йому виконувати відповідні обов"язки, покладені на нього Статутом підприємства. За час виконання обовязків директора ДП «Первомайськвугілля» жодних зауважень до виконуваної позивачем роботи, доган чи будь-яких випадків, які б свідчили про неналежне виконання ним своїх посадових обовязків не було, однак 07 серпня 2018 року Міністерством енергетики та вугільної промисловості України був виданий наказ № 81 к/к за підписом державного секретаря «Про припинення повноважень [PERSON]Г.», на підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, з яким він не погоджується. Позивач зазначає,\~що п.5\~статті 41\~КЗпП України,\~яка зазначена\~в оскаржуваном\~Наказі як\~підстава для\~припинення його\~повноважень не\~може бути\~застосована саме\~до нього,\~тому що\~ норму ч. 1\~ст. 41 КЗпП України\~було доповнено п. 5 на підставі\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року1255-VII,\~який набрав чинності 01 червня 2014 року (далі Закон 1255 VII), і зміни, що були внесені Законом № 1255-VII до ч.1 ст. 41 КЗпП, стосуються реалізації трудових відносин винятково із такою категорією працівників, як посадові особи. Оскільки поняття «посадова особа» у\~Кодексі законів про працю України\~не визначено, а визначається воно у взаємовідносинах керівників та засновників господарських товариств з метою належного контролю за використанням коштів інвесторів у таких підприємствах, а отже й суб'єкт, щодо якого можна застосувати вказану норму, є спеціальним, і таким суб'єктом позивач - керівник державного підприємства не являється. За викладених обставин, позивач звернувся до суду із дійсними позовними вимогами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення з урахуванням уточнень позовних вимог, просила задовольнити позовні вимоги позивача. Позивач надав заяву про проведення судового розгляду без його участі, за участю свого представника. Від представника відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Ніякої позиції щодо позовнх вимог в поданому клопотанні з боку відповідача не зазначено, відзиву на позов з боку відповідача не надходило. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги , об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Предметом даного позову є вирішення правомірності вирішення питання припинення повноважень працівника на підставі положень ст.41 п.5 КУпП України. Розглядаючи даний\~позов,\~суд застосувує\~ положення\~КЗпП України\~,\~ положення\~положенням Постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 06.11.1992р.\~№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також інші правові акти щодо врегулювання подібних питань, відповідно до положень ст.10 ЦПК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 27 листопада 2017 року № 101 к/к [PERSON] призначено виконуючим обовязки генерального директора Державного підприємства «Первомайськвугілля» з 28 листопада 2017 року.(а.с.104) На підставі цього наказу [PERSON] приступив до виконання своїх обовязків в якості керівника ДП «Первомайськвугілля» . Відповідно до запису в трудовій книжці позивача міститься запис про прийняття виконуючим обов"язки генерального директора ДП "Первомайськвугілля" на підставі Наказу Міненерговугілля № 101 к/к від 27.11.2017 р. (а.с.120) При цьому, суд звертає увагу на те, що Контракт між позивачем і Міненерговугілля не укладався, але судом враховується, що фактичний допуск позивача до роботи з дозволу і за розпорядженням Уповноваженого органу управління, вважається укладанням трудового договору, незалежно від того, чи було прийняття на роботу оформлене контрактом, адже робота провадилась з відома Уповноваженого органу управління . Така позиція\~суду відповідає\~положенням пункту\~ 7\~ Постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 06.11.1992р.\~№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , де зазначено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Як висновок - [PERSON] було допущено до роботи за наказом відповідача № 101 к/к від 27 листопада 2017 р. тому суд вважає, що трудовий договір між сторонами є укладеним, бо [PERSON] в якості генерального директора ДП «Первомайськвугілля» був наділений повноваженнями управлінсько-розпорядчого характеру. Таким чином, суд вважає, що хоча між позивачем та уповноваженим органом (Міністерством енергетики та вугільної промисловості України) і не був укладений відповідний контракт (що доречі погіршує положення позивача в межах трудового законодавства в порівнянні і іншими особами, тому що він, як керівник підприємства , відноситься до певної категорії працівників, з якими необхідно було укласти контракт, відповідно до положень зазнчаченого Пленуму ВССУ) - суд вважає, що позивач виконував свої обовязки, тобто працював, на підставі трудового договору. При тім, розглядаючи питання в межах даного позову, суд наголошує, що в таком разі необхідно враховувати підстави, які передбачені для розірвання трудового договору. Так, відповідно до положень ст.41 КЗпП України, яка регулює додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, саме п.5 цієї статті , передбачено припинення повноважень посадових осіб. В даному випадку, згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 81 к/к від 07 серпня 2018 року «Про припинення повноважень [PERSON]Г.» повноваження [PERSON] припинені на підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, без вказівки щодо звільнення позивача з посади.(а.с.105) Тобто, уповноваженим органом застосовані правові підстави, які визначені КЗпП Украхни як додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. При \~цьому,\~суд зазначає,\~що відповідно\~до п.15\~ Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.1992р.\~№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» - Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП ( 322-08 ). Однак, як встановлено судом, оскаржуваний Наказ був прийнятий без попердньої згоди на це відповідного профспілкового органу. Також, суд звертає увагу, що при прийнятті оскаржуваного Наказу не було зазначено, за яких певних умов, було прийнято рішення про припинення повноважень [PERSON], що чітко передбачає положення ст.41 КЗпП України і на які посилається уповноважений орган (в даному випадку відповідач) , як на підставу прийняття оскаржуваного Наказу. До цього,\~ж норму ч. 1\~ст. 41 КЗпП України\~було доповнено п. 5 на підставі\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року1255-VII,\~який набрав чинності 01 червня 2014 року (далі Закон 1255 VII), і зміни, що були внесені Законом № 1255-VII до ч.1 ст. 41 КЗпП, стосуються реалізації трудових відносин винятково із такою категорією працівників, як посадові особи. Оскільки поняття «посадова особа» у\~Кодексі законів про працю України\~не визначено, а визначається воно у взаємовідносинах керівників та засновників господарських товариств з метою належного контролю за використанням коштів інвесторів у таких підприємствах, а отже й суб'єкт, щодо якого можна застосувати вказану норму, є спеціальним, і таким суб'єктом позивач - керівник державного підприємства не являється. Підтвердженням даної обставини є в пункті 9 Пояснювальної записки до відповідного урядового законопроекту від 27 березня 2014 р. № 4586 , де відзначено, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців. Натомість, поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в ч.2\~ст.\~89\~Господарського кодексу\~України (далі ГК України). Так, посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. \~У\~пункті 15 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17 вересня 2008 року\~ міститься визначення уточненого поняття\~\~«посадові особи органів акціонерного товариства».\~\~Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Оскільки Законом № 1255-VII були внесені зміни у тому числі до\~\~ГК України\~і\~Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 80 ГК України, до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства, що в свою чергу підтверджує неможливість застосування відповідної норми пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України до керівника державного підприємства, яким є позивач. Окрім цього,\~з метою\~усунення підстав\~для неоднозначного\~тлумачення кола\~«посадовців» Державною\~інспекцією з\~питань праці\~24.07.2014\~р.,\~а згодом\~і Вищим\~спеціалізованим судом\~України з\~розгляду цивільних\~та кримінальних\~справ (ухвала\~від 15.10.2015\~р.\~у\~справі №6-21072св15)\~було висловлено\~правову позицію\~з питання\~застосування відповідних\~правових норм\~до посадових\~осіб державних\~та комунальних\~закладів,\~яка підтверджує,\~ що норми пункту 5 частини 1 статті \~41\~КЗпП України застосовується до\~посадових осіб\~господарських товариств,\~яким ДП\~«Первомайськвугілля» не\~являється,\~а позивач в розумінні вказаної норми права не є спеціальним суб'єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма. При цьому до теперішнього часу позивача з посади виконуючого обовязки генерального директора ДП «Первомайськвугілля» не звільнено, згідно довідки, доданої в якості доказу до позову позивачем (а.с. 121) - позивач на час подання уточноюючого позову ( на 22.08.2018р) працює на посаді генерального директора ДП "Первомайськвугілля", йому нараховується заробітна плата згідно штатного розкладу, на момент розгляду справи дана інформація ніким не спростована . Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 81 к/к від 07 серпня 2018 року за підписом державного секретаря «Про припинення повноважень [PERSON]Г.» винесений з порушенням вимог КЗпП України, не на підставі і у спосіб, що передбачені Законами України, не ґрунтуються на нормах матеріального права та порушують права і інтереси позивача у сфері трудових відносин, а тому, з метою забезпечення, гарантій забезпечення права громадян на працю, які передбачен у статті 5-1\~КЗпП України щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи, оскажуваний Наказ відносно позивача підлягає скасуванню, в зв"язку із чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Також, задовольняючи даний позов, суд, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним, покласти на відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору в сумі 740 грн.80 коп., в зв"язку з чим необхідно стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму. Щодо вимог позивача допустити негайне виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Негайне виконання судових рішень урегульовано ст.430 ЦПК України, відповідно до якої негайне виконання рішеня, може бути допущене у справах, зокрема поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Однак, суд зазначає, що в даному випадку допущене припинення повноважень працівника, який відноситься до певної категорії (керівника підприємства), що фактично може бути прийнято як його звільнення, тому що таке припинення унеможливлює виконання ним своїх обов"язків, а питання неоформлення його звільнення не залежало від волі позивача. А так, враховуючи положення ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону) - суд вважає, що дане судове рішення можливо допустити до негайного виконання, як подібне до поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі\~викладеного,\~ст.5-1,\~ст.41\~КЗпП України,\~положень \~ Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.1992р.\~№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: approved