Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 липня 1993 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння. Постійні непорозуміння та сварки, які виникали між сторонами, спричинили напружені відносини в сім'ї. З 2011 року сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач та її представник підтримали позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі і просили суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе у зв'язку з втратою між ними почуття любові та відсутністю взаєморозуміння. Позивач зазначила, що основною причиною розірвання шлюбу є подружня зрада відповідача та відсутність матеріального забезпечення сім'ї з його сторони. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, однак спростував викладені позивачем обставини щодо подружньої зради та неналежного матеріального утримання сім'ї. [PERSON] уточнив, що шлюбні стосунки з позивачем вони не підтримують протягом двох років і причиною розірвання шлюбу є відсутність поваги та взаєморозуміння з боку позивача. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 21 липня 1993 р. між сторонами у справі був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1378. Від цього шлюбу подружжя має повнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони протягом 2 років не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. Шлюбу існує формально. Сторони категорично заперечують подальше підтримання шлюбних стосунків. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Оскільки сторони у справі тривалий час не ведуть спільне господарство, кожен з них живе власним життям, вони не є сім»єю в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON], оскільки подальше існування сім"ї є неможливим в зв"язку з відсутністю бажання на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім"я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved