Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 26.06.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором, станом на 30.04.2017 року у нього перед банком утворилася заборгованість в розмірі 13 418,29 грн., з них: 450 грн. заборгованість за кредитом, 8 953,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 900 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 615,16 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача та вирішити питання судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи оповіщеним у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи або ж розгляду справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 26.06.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено Кредитний договір № б/н, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 08/17. Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.45-47). З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим станом на 30.04.2017 року в нього виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 13 418,29 грн., з них: 450,00 грн. заборгованість за кредитом, 8 953,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 900,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 615,16 грн. штраф (відсоткова складова). Із заяви [PERSON] від 26.06.2014 року слідує, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Надані позивачем Умови та Правила банківського обслуговування не містять підпису позичальника, будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і Правилами ознайомлений позичальник підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 (постанові від 22.03.2017 року), яка згідно статті 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. За відсутності доказів, які б підтверджували письмове погодження позичальником взяття на себе зобов'язань зі сплати неустойки (пеня, штраф) в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, суд вважає безпідставною вимогу ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з позичальника штрафу та пені. З'ясовуючи правову підставу нарахування ПАТ КБ "ПриватБанк" суд встановив, що умовами кредитування, які погодив позивач, не передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують надання послуг передбачених домовленістю сторін, їх нарахування є незаконним (постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 450,00 грн., ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, процентна ставка за користування кредитом була змінена, в порядку визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування (пункт 1.1.3.2.3), а саме: 01.09.2014 року до 34,80 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %. Також суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Оскільки зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правилами банківського обслуговування, який згідно частини третьої статті 1056-1 ЦК України слід вважати нікчемним, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з відповідача станом на 30.04.2017 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 374,01 грн. (14,14 + 359,87), з них: 14,14 грн. розмір процентів нарахованих банком з моменту укладення договору по 31.08.2014 року, а 359,87 грн. розмір процентів, що підлягають стягнення за період з 01.09.2014 року по 30.04.2017 року (973 дні прострочення) * 450,00 грн. (заборгованість по тілу кредиту) * 30 % (річна процентна ставка) / 365 (кількість днів в році). Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 824,01 грн., з них: 450,00 грн. - заборгованість за кредитом, 374,01 грн. - заборгованість за процентами. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 600,00 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 98,26 грн. (1 600,00 грн. * 824,01 грн. / 13 418,29 грн.).

Outcome: partial