Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 20 листопада 2005 року вона і [PERSON] почали спільно проживати без реєстрації шлюбу однією сім»єю. Протягом 2005-2008 р.р. вона разом із [PERSON] проживали в її квартирі за адресою: [ADDRESS]. 18 жовтня 2008 року між ними було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Відділу реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві зроблено запис за № 1227. Як для неї, так і для [PERSON], даний шлюб є другим. Дітей від даного шлюбу вони не мають. За час проживання з [PERSON] однією см»єю, ще не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, а також вже під час шлюбу вони нажили спільне майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, грошових коштів у вигляді заощаджень в розмірі 134800 доларів США, 32850 Євро, 900 рублів РФ та 54000 грн., які зберігались в сейфі в їхньому будинку [ADDRESS] та були вилучені в ході обшуку, який проводився на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, 20 та 21 липня 2010 року, в рамках досудового розслідування по кримінальній справі № 1108410, яка порушена 13 лютого 2010 року за фактом вербування [PERSON] з метою подальшої експлуатації (вилучення органів), за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. Так, наприкінці 2008 року з її квартири вони переїхали жити до будинку [ADDRESS], загальна площа якого складає 345,5 кв.м., а житлова площа 102,9 кв.м.. Даний будинок був збудований у період їхнього спільного проживання з [PERSON] на земельній ділянці, право власності на яку він набув відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2007 року. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 червня 2009 року, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 червня 2009 року, виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS]. Їхні відносини з [PERSON] не склалися, а 18 серпня 2013 року у зв»язку із тривалим психологічним дискомфортом вона змушена була виїхати з будинку в с. Гореничі. Крім того, ще до реєстрації шлюбу, з самого початку їхніх з [PERSON] відносин, вони мали спільний сімейний бюджет, наповнення якого здійснювалось кожним з них, коштами, отриманими від різних видів діяльності. Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ГУМВС України в Закарпатській області ст. лейтенанта міліції [PERSON] від 26 липня 2010 року, вилучені в ході обшуку грошові кошти визнано такими, що мають значення речового доказу, постановлено приєднати їх в якості речових доказів у кримінальній справі № 1108410 та здати на відповідальне зберігання в Департамент фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку МВС України (ДЗФБО МВС України) до вирішення питання по суті. 26 липня 2010 року відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № № 8, 9, 10 та 943 відбулось надходження цінностей, вилучених у їхньому домоволодінні, в кримінальній справі № 1108410 до ДЗФБО МВС України. 01 квітня 2014 року ухвалою апеляційного суду м. Києва ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року, якою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]-кожного звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 143 КК України, кримінальну справу щодо них закрито,-залишено без змін, а апеляцію прокурора Коцюруби В.П., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,-без задоволення. Наскільки їй відомо, вищезазначені грошові кошти [PERSON] ще не повернуті. На даний час вона з [PERSON] не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, оскільки він не визнає її право власності на частку у ньому. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 63, 69-71, 74 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК України, просила здійснити поділ спільного майна подружжя і визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2007 року), визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа якого складає 345,5 кв.м., а житлова площа-102,9 кв.м. (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23 червня 2009 року), визнати за нею, [PERSON], право власності на грошові кошти в розмірі 67400 доларів США, 16425 Євро, 450 рублів РФ., 27000 грн., що складає ? частину від спільних грошових коштів, в розмірі 134800 доларів США, 32850 Євро, 900 рублів РФ та 54000 грн., вилучених в їхньому домоволодінні під час обшуку. Ухвалою суду від 16 червня 2014 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, [PERSON]. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що між ним і [PERSON] 18 жовтня 2008 року був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, про що був зроблений актовий запис за № 1227. Як для нього, так і для [PERSON], даний шлюб є другим. У кожного з них від попередніх шлюбів є повнолітні діти, а від цього шлюбу спільних дітей вони не мають. Починаючи з середини січня 2014 року його проживання однією сім»єю із [PERSON] було фактично припинено, і саме з цього періоду вони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Подружнє життя не вклалось з причин різних поглядів на сімейне життя, внаслідок чого їхня сім»я розпалась. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року шлюб розірвано. За час проживання у шлюбі ними спільно набуте таке майно: автомобіль марки AUDI, модель А3, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER], автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER]. Він вважає, що дійсна ринкова вартість згідно з відомостями, розміщеними на спеціалізованих сайтах з продажу автомобілів, є наступною: ринкова вартість автомобіля марки AUDI, модель А3, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER], складає 357950 грн., а автомобіля марки TOYOTA, модель RAV 4, 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER],-185076 грн.. На підтвердження зазначеної вартості він надав роздруківку з спеціалізованих сайтів по продажу автомобілів. Таким чином, загальна вартість майна, що є їхньою з [PERSON]. спільною сумісною власністю, становить 543026 грн.. Крім того, [PERSON] особисто належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки FORD, модель FUSION, 2007 року випуску, д.р.н. [NUMBER]. Крім вказаного майна, йому особисто належало наступне майно, яке було відчужено у 2010 році: земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222482001:01:007:0311, загальною площею 0,1157 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, домоволодіння за адресою: Київська область, [ADDRESS], загальна площа якого складає 345,5 кв.м., житлова площа 102,9 кв.м., рік будівництва-2007 року. [PERSON] стверджував, що земельна ділянка і домоволодіння були його особистою приватною власністю. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222482001:01:007:0311 загальною площею 0,1157 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку була приватизована ним на підставі рішення Гореницької сільської ради від 28 квітня 2006 року № 6/52. 17 січня 2007 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 211655, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0707329000027. А відтак земельна ділянка є його особистою приватною власністю. Домоволодіння за адресою: Київська область, [ADDRESS], загальна площа якого складає 345,5 кв.м., житлова площа 102,9 кв.м., було набуте, а саме побудовано та введено в експлуатацію ним до шлюбу за власні та кредитні кошти, в тому числі за кошти його матері, а тому [PERSON] вважав, що домоволодіння також належить йому на праві особистої приватної власності. Так, 14 березня 2007 року було укладено договір підряду між [PERSON] і ТОВ «СКІФ» на будівництво жилого будинку і за виконання будівельних робіт з будівництва жилого будинку ним було сплачено на користь ТОВ «»СКІФ» грошові суми, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. Також з метою одержання грошових коштів між ним і ВАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 679/81342 від 23 липня 2007 року на суму 750 000 грн.. Вказаний договір був забезпечений іпотекою нерухомого майна, яке належить, зокрема, [PERSON], його матері, і знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 31 липня 2007 року він розлучився з першою своєю дружиною [PERSON]. Будівництво будинку було завершено у серпні 2007 року. В подальшому він займався введенням в експлуатацію цього домоволодіння. 12 серпня 2007 року Києво-Святошиниськитм БТІ було складено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду. 28 серпня 2008 року було прийнято рішення виконкому Гореницької сільської ради № 2/22 про оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Та тільки 23 червня 2009 року Гореницькою сільською радою було оформлене і видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Дата видачі свідоцтва про реєстрацію права власності свідчить виключно про той факт, що це є датою офіційного визнання і підтвердження державою факту виникнення права власності на нерухоме майно, а не датою початку та завершення будівництва. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 57, 60, 62, 65, 69-72, 104, 105, 110, 112 СК України просив визнати право особистої приватної власності [PERSON] на домоволодіння (жилий будинок з надвірними будівлям та спорудами) № 21, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 345,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., право власності на який було оформлене на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 23 червня 2009 року на підставі рішення виконкому Гореницької сільської ради від 28 серпня 2008 року № 2/22, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 червня 2009 року, виключити домоволодіння (жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами) № 21, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 345,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., право власності на який було оформлене на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 23 червня 2009 року на підставі рішення виконкому Гореницької сільської ради від 28 серпня 2008 року № 2/22, з переліку майна, що підлягає поділу, розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, наступним чином: в порядку поділу майна подружжя виділити [PERSON] і визнати за нею право власності на автомобіль марки AUDI, модель А3, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER], рік придбання майна-2013 року, дійсною ( ринковою) вартістю 357 950 грн., в порядку поділу майна подружжя виділити [PERSON] і визнати за ним право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER], рік придбання майна-2008 року, дійсною (ринковою) вартістю 185076 грн., стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію замість останнього у спільній сумісній власності на майно в розмірі 50% від різниці у вартості часток майна сторін, що складає 86437 грн.. Ухвалою суду від 02 грудня 2014 року судом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про поділ майна подружжя, прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про поділ майна подружжя, і об»єднано в одне провадження зустрічні позовні вимоги [PERSON] з первісним позовом [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судовому засіданні представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] позов не визнав і заперечував проти його задоволення, зустрічний позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання третя особа [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно вимог ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім"ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею ( ним ) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що з 18 жовтня 2008 року [PERSON] і [PERSON]. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 18 жовтня 2008 року. В шлюбі подружжя спільних дітей не має. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON]. про розірвання шлюбу позов задоволено і шлюб, зареєстрований 18 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві між [PERSON] і [PERSON]., актовий запис № 1227, розірвано. 31 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON]. [NUMBER]. З наявних матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2007 року [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 211655, згідно якого на підставі рішення Гореницької сільської ради від 28 квітня 2006 року № 6/52 він є власником земельної ділянки площею 0,1157 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення (використання) земельної ділянки-для будівництва та обслуговування жилого будинку. Також судом встановлено, що відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] 03 серпня 2007 року [PERSON] було подано замовлення № СФ-0002926 на проведення основної (первинної) інвентаризації житлового будинку. 12 серпня 2007 року на ім»я [PERSON] Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації був складений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], загальна площа будинку становить 345,5 кв.м., житлова площа-102,9 кв.м.. В даному технічному паспорті зазначено, що вказане домоволодіння побудоване в 2007 році. 23 червня 2009 року [PERSON] Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, в якому вказано, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], і складається з одного житлового будинку загальною площею 345,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, підстава: рішення виконавчого комітету Гореницької сільської ради від 28 серпня 2008 року, № 2/22. Відповідно до довідки виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 604 від 17 серпня 2010 року в житловому будинку [ADDRESS], який належить йому на праві власності, ніхто не зареєстрований і не проживає. Згідно вимог ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до вимог ч. 7 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Як зазначала позивач [PERSON], за час проживання з [PERSON] однією см»єю, ще не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, а також вже під час шлюбу вони нажили спільне майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами. Позивачка вказувала, що наприкінці 2008 року з її квартири вони переїхали жити до будинку [ADDRESS], загальна площа якого складає 345,5 кв.м., а житлова площа 102,9 кв.м.. Даний будинок був збудований у період їхнього спільного проживання з [PERSON] на земельній ділянці, право власності на яку він набув відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2007 року. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 червня 2009 року, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 червня 2009 року, виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] вказувала, що ще до реєстрації шлюбу, з самого початку їхніх з [PERSON] відносин, вони мали спільний сімейний бюджет, наповнення якого здійснювалось кожним з них, коштами, отриманими від різних видів діяльності. Однак, свідок [PERSON] надала свідчення суду, що свої власні кошти [PERSON] витрачав на будівництво спірного жилого будинку у с. Гореничах. [PERSON] вона бачила з 2005 року, де він проживав разом з [PERSON] у її квартирі в [ADDRESS]. Свідок не бачила, щоб грошові кошти [PERSON] надавав [PERSON]. Продукти купувала [PERSON] і харчувала його та його сина і своїх дітей. Як зазначала свідок, [PERSON] і [PERSON] переїхали жити до будинку в кінці 2008 року, а вона, свідок [PERSON], в 2009 року приїздила до них в гості. Як наголошувала свідок [PERSON] у судовому засіданні, вона ні разу не бачила, щоб [PERSON] давав грошові кошти [PERSON], а, навпаки, жив за кошти [PERSON], оскільки вона за свої власні кошти купувала продукти харчування, побутову хімію. Сам [PERSON] виключно витрачав свої грошові кошти на будівництво спірного жилого будинку. Свідок [PERSON] також вказувала, що вона з [PERSON] у 2008 році їздила у Мегамаркет вибирати шпалери в будинок. Також свідок [PERSON] надала свідчення суду, що [PERSON] познайомилась із [PERSON] у 2005 році і почали разом вони жити з [PERSON] в цивільному шлюбі в квартирі, належній на праві власності [PERSON]. У 2006 році вони та свідок разом відпочивали в Польщі в м. Кракові. Як зазначала свідок [PERSON] [PERSON] і [PERSON] жили разом однією сім»єю, разом подорожували. Однак протягом 2005-2010 р.р. свідок [PERSON] не бачила, щоб [PERSON] надавав грошові кошти [PERSON], і свідок не бачила, щоб на здійснення покупок [PERSON] надав кошти їй [PERSON]. Також свідок [PERSON] зазначила суду, що на будівництво спірного жилого будинку [PERSON] неспроможна була надавати грошові кошти. Свідок вказувала також, що з 2005 року по 2008 рік вона бачила, що були речі [PERSON] у квартирі [PERSON], у якій вони проживали з [PERSON] разом. Проте, свідок не могла згадати, щоб сторони у справі вели спільне господарство. Зі слів [PERSON] свідок знає, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом, оскільки вона, свідок, практично з [PERSON] не спілкувалась. Зі слів [PERSON] свідок знає, що спірний жилий будинок будував [PERSON]. Також як стверджувала свідок [PERSON], [PERSON] своїй дружині [PERSON] ніяких дорогих речей не дарував, і з тими речами, з якими вона ввійшла до шлюбу, з тими речами вона і з шлюбу й вийшла. В судовому засіданні представник [PERSON] зазначав, що [PERSON] і [PERSON] до реєстрації шлюбу з 2005 року по 2008 рік проживали однією сім»єю, вели спільне господарство, будували разом спірний жилий будинок, проводили разом відпочинок за межами України, однак позивачем [PERSON] не заявлялись вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між нею з [PERSON] в період з 2005 року і до укладення шлюбу в 2008 році. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не довела у судовому засіданні та не надала суду доказів про наявність протягом з 2005 року по жовтень 2008 року співжиття з [PERSON], ведення з відповідачем спільного господарства, прояву подружніх відносин перед третіми особами. Пояснення позивача [PERSON] в позовній заяві і її представником в судовому засіданні про встановлення даних обставин спростовуються наявними у справі письмовими доказами, а також показаннями свідків з боку позивачки [PERSON] [PERSON] і [PERSON], і тому, враховуючи, що для застосування наслідків, передбачених ст. 74 Сімейного кодексу України, щодо прав та обов"язків позивача [PERSON] і [PERSON] на спірне майно, що, як вважає позивач, набуте ними під час спільного проживання, однією сім"єю як чоловіка і жінки, що не перебувають у шлюбі між собою, і належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме жилого будинку [ADDRESS], і земельної ділянки за цією ж адресою, не доведено наявність співжиття з відповідачем [PERSON], ведення ними спільного господарства, прояв подружніх відносин перед третіми особами, іншими доказами, а тому суд відмовляє позивачу [PERSON] в частині заявлених нею вимог про поділ спільного майна подружжя і визнання за нею, [PERSON], право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2007 року), визнання за нею, [PERSON], право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], з надвірними будівлями та спорудами, загальна площа якого складає 345,5 кв.м., а житлова площа-102,9 кв.м. (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23 червня 2009 року). Навпаки, суд визнає, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,1157 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку була приватизована [PERSON] на підставі рішення Гореницьклої сільської ради від 28 квітня 2006 року № 6/52, і 17 січня 2007 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто до вступу в шлюб з [PERSON], і тому є його особистою приватною власністю. Також домоволодіння за адресою: Київська область, [ADDRESS] було побудовано [PERSON] до вступу в шлюб з [PERSON] за його власні кошти, що підтверджується наявними в справі доказами, зокрема, Договором підряду між [PERSON] і ТОВ «СКІФ» від 14 березня 2007 року на будівництво жилого будинку, квитанціями до прибуткових ордерів, а також згідно технічного паспорта на будинок 12 серпня 2007 року був складений технічний паспорт, де вказано, що будинок побудований у 2007 році і 28 серпня 2008 року було прийнято рішення виконкому Гореницької сільської ради № 2/22 про оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, і 23 червня 2009 року Гореницькою сільською радою було оформлено і видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, і дата видачі свідоцтва про реєстрацію права власності є підтвердженням виникнення права власності на нерухоме майно, а не датою початку і завершення будівництва. Враховуючи викладене, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання права особистої приватної власності [PERSON] на жилий будинок № 21, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 345,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову в частині заявлених вимог [PERSON] про виключення домоволодіння (жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами) № 21, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 345,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., право власності на який було оформлене на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 23 червня 2009 року на підставі рішення виконкому Гореницької сільської ради від 28 серпня 2008 року № 2/22, з переліку майна, що підлягає поділу, оскільки суд вважає, що [PERSON] невірно в даному випадку заявлено вимогу для обрання ним способу захисту своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України, як того вимагає ст. 4 ЦПК України. Згідно ж вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Щодо заявлених вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на грошові кошти в розмірі 67400 доларів США, 16425 Євро, 450 рублів РФ., 27000 грн., що складає ? частину від спільних грошових коштів, в розмірі 134800 доларів США, 32850 Євро, 900 рублів РФ та 54000 грн., вилучених в їхньому домоволодінні під час обшуку, то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині вимог з огляду на наступне. Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ГУМВС України в Закарпатській області ст. лейтенанта міліції [PERSON] від 26 липня 2010 року, вилучені в ході обшуку грошові кошти визнано такими, що мають значення речового доказу, постановлено приєднати їх в якості речових доказів у кримінальній справі № 1108410 та здати на відповідальне зберігання в Департамент фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку МВС України (ДЗФБО МВС України) до вирішення питання по суті. 26 липня 2010 року відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № № 8, 9, 10 та 943 відбулось надходження цінностей, вилучених у їхньому домоволодінні, в кримінальній справі № 1108410 до ДЗФБО МВС України. 01 квітня 2014 року ухвалою апеляційного суду м. Києва ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року, якою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]-кожного звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 143 КК України, кримінальну справу щодо них закрито,-залишено без змін, а апеляцію прокурора Коцюруби В.П., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,-без задоволення. Наскільки їй відомо, вищезазначені грошові кошти [PERSON] ще не повернуті, і на даний час вона з [PERSON] не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, оскільки він не визнає її право власності на частку у ньому. В заперечення щодо заявлених в цій частині вимог позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] були надані заява [PERSON] слідчому СУ ГУ МВС України в м. Києві, заява [PERSON] слідчому СУ ГУ МВС України в м. Києві, виписки по угоді, копія розписки [PERSON] щодо належності грошових коштів третій особі у справі [PERSON]. В підтвердження надходження до спільного бюджету грошових коштів з боку [PERSON] нею приєднано до матеріалів цивільної справи оригінали довідок про заробітну плату і доходи, виданих ТОВ «Альфа-Віта» та КЗ «Київський обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ-СНІДом» за період з 2006 року по 2013 роки. Однак, суд, дослідивши письмові докази і давши оцінку показанням свідків [PERSON] і [PERSON] в їх сукупності, дійшов висновку, що позивач [PERSON] не довела суду і не надала достатніх та переконливих доказів, що під час зареєстрованого шлюбу і ще до реєстрації шлюбу, з самого початку їхніх з [PERSON] відносин, вони мали спільний сімейний бюджет, наповнення якого здійснювалось кожним з них, коштами, отриманими від різних видів діяльності, та незважаючи на поточні і незаплановіані сімейні витрати, їх бюджет дозволяв робити певні заощадження у вигляді готівкових коштів, що зберігались за місцем їхнього помешкання. Слід також зазначити, що в зустрічному позові [PERSON] просив розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, наступним чином: в порядку поділу майна подружжя виділити [PERSON] і визнати за нею право власності на автомобіль марки AUDI, модель А3, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER], рік придбання майна-2013 року, дійсною ( ринковою) вартістю 357 950 грн., в порядку поділу майна подружжя виділити [PERSON] і визнати за ним право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER], рік придбання майна-2008 року, дійсною (ринковою) вартістю 185076 грн., стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію замість останнього у спільній сумісній власності на майно в розмірі 50% від різниці у вартості часток майна сторін, що складає 86437 грн.. В обгрунтування заявлених вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначав, що в порядку поділу майна подружжя він просив виділити [PERSON] автомобіль марки AUDI, модель А3, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER], рік придбання майна-2013 року, дійсною ( ринковою) вартістю 357 950 грн., в порядку поділу майна подружжя виділити [PERSON] і визнати за ним право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER], рік придбання майна-2008 року, дійсною (ринковою) вартістю 185076 грн.. Він вважає, що дійсна ринкова вартість згідно з відомостями, розміщеними на спеціалізованих сайтах з продажу автомобілів, є наступною: ринкова вартість автомобіля марки AUDI, модель А3, 2012 року випуску, д.р.н. [NUMBER], складає 357950 грн., а автомобіля марки TOYOTA, модель RAV 4, 2008 року випуску, д.р.н. [NUMBER],-185076 грн.. На підтвердження зазначеної вартості він надав роздруківку з спеціалізованих сайтів по продажу автомобілів. Враховуючи той факт, що дійсна вартість частки майна позивачки за первісним позовом перебільшує вартість частки майна відповідача за первісним позовом,

Outcome: partial