Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього - [PERSON] за рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.06.2018 р. на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] - [INFO] , визначивши їх в розмірі % частини із всіх видів заробітку, щомісячно на дитину та до її повноліття. 19 червня 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб відповідно до рішення суду. Від спільного проживання в них народився син [PERSON] - [INFO] . Згідно рішення Перемишлянського районного суду Львівської області Дрогобицького від 19.06.2018р. з нього стягують на користь відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 18.06 2018 року. Позовні вимоги відповідача про розірвання шлюбу і стягнення аліментів він визнав, проте після його винесення в нього погіршилось матеріальне становище, невеликий заробіток, який в середньому становить якраз суму стягнутих з нього аліментів. 23.11.2018 року він одружився, його теперішня дружина вагітна, відповідно в нього скоро появиться ще одна дитина, яка теж потребуватиме від нього утримання та матеріального забезпечення, як і на даний час вагітна дружина, яка перебуває в декретній відпустці і не працює. Він зобов`язуюється сплачувати синові аліменти, але в допустимій для нього на даний час сумі, а саме % частини із всіх видів заробітку, оскільки він офіційно працює торговельним агентом в ТзОВ «Львівська пивна компанія», в середньому його заробіток становить 3000 гривень. 20.02.2019 р., від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, в якій остання просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] , батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що даний позов колишнього чоловіка [PERSON] про зменшення аліментів заперечує і просить в такому відмовити, оскільки останній має фінансову мо\-жливість сплачувати аліменти в розмірі, що був встановлений рішенням Перемиш\-лянського районного суду 19 червня 2018 року, більше того - він такий позов визнав і погодився сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в сумі 3000.00 гривень щомісячно. Незважаючи на те, що він подав «довідку» про явно занижені доходи, бо отримує по вказаному місцю роботи 10000 гривень, він часто виїжджає за межі України на відпочинок, який коштує «недешево». З останнім з травня 2009 року по червень 2018 року вона проживала в шлюбі , але сімейне життя не склалося бо він зрадив їй, став уникати її та дитини, не бажав утримувати дитину, має іншу сім`ю. З [PERSON] в неї шлюб розірвано 19 червня 2018 р. згідно рішення Перемишлянського районного суду. Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На початку січня 2017 року він залишив її з дитиною та переїхав на постійне місце проживання до себе додому - місто Бібрку Перемишлянського району. З січня 2017 року вона з ним бачилася два або три рази, останній раз в приміщенні суду при розірванні шлюбу. Відповідно з того часу, він жодного разу не тільки не відвідував дитину - [PERSON] по місцю проживання в селі Свірж та в м. Львові, де син відвідує школу, але і повністю самоусунувся від його виховання та утримання. Відповідач [PERSON] з того часу не надав дитині ніякої матеріальної допомоги, має великий борг по аліментах, жодного разу не відвідав сина [PERSON] , не привітав його із Днем народження чи з іншим святом, не повів його до культурного закладу, не цікавився його розвитком та інтересами, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] та його підготовці до самостійного життя. Оскільки свого сина [PERSON] вона виховує і повністю утримує сама, тому вважає та переконана, що відповідач [PERSON] не може і не має морального права бути батьком малолітньої дитини [PERSON]. А звідси - наведене вище дає їй право та підстави позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що малолітній син [PERSON] постійно проживає із нею на найманій квартирі в м.Львові та періодично в с.Свірж по теперішній час, житлом забезпечений. 18.10.2019 року, від [PERSON] , надійшла заява про залишення без розгляду його заяви до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від її представника надйшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю. Представник третьої особи - служби в справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить проводити розгляд даної справи без її участі. Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.2009 р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Свірзького Старостинського округу Бібрської міської ради від 12.02.2019 р., №164, [PERSON] , зареєстрована в с.Свірж Перемишлянського району Львівської області і має такий склад сім`ї: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із акту комісії в складі майстрів ЛКП «Граніт», №42 від 08.02.2019 р., [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 04.03.2019 р., [PERSON] , з травня 2018 року по лютий 2019 року, нарахована зоборгованість зі сплати аліментів і станом на 01.03.2019 року, становить - 28064,52 грн. Із довідки про доходи виданої ПАТ «Львівгаз», вбачається, що [PERSON] , займає посаду в/о бухгалтера і загальна сума доходу за період з 01.01.2018 р., по 31.01.2019 р., становить 122095, 06 грн. Згідно Характеристики [PERSON] , [INFO] , [PERSON] навчається у СЗШ №34 ім. М .Шашкевича з першого класу. Батько за час навчання дитини лише один раз відвідував школу вкінці першого класу, навчанням і вихованням сина не цікавився. Із сім`єю, зі слів дитини, не проживає. До школи приводить і забирає мама. Відповідно до довідки виданої технічною студією «Винахідник» від 26.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] , навчався у технічній студії «Винахідник». Вартість навчання за період з 11.09.2017 р.-12.02.2018 р., становила 3250 грн. Згідно Розпорядження «Про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , №39 від 28.02.2019 р., комісія з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА Львівської області, вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.3 ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 Сімейного кодексу України закріплено право дитини на належне батьківське виховання. Згідно п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. У як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Суд, враховуючи наведені обставини, вважає, за можливе не приймати до уваги Розпорядження «Про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , №39 від 28.02.2019 р.,, оскільки судом встановлено, що [PERSON] свідомо самоусунувся від виховання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, не спілкується з нею, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Більш того, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та утримання дитини. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] протягом тривалого часу умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, тому суд, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити його батьківських прав, щодо його малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] ..

Outcome: approved