Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укрспецмаш» про стягнення заборгованості по зарплаті у розмірі 8454,23 грн., компенсації за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що з 01.04.2014р. пл. 18.04.2017р працював в ТОВ «Укрспецмаш». Відповідач в день його звільнення не виплатив йому заборгованість по заробітній платі в сумі 8454,23 грн. До теперішнього часу розрахунок з ним не здійснений. Посилаючись на ст..116,117 КЗпП України, позивач просив стягнути заборгованість по зарплаті і середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також позивач посилається на те, що внаслідок не проведення відповідачем повного розрахунку, йому заподіяні величезні моральні страждання. Він весь час переживав з приводу існування його сімї. Він та його сімя були позбавленні нормального життєвого спілкування з близькими людьми. Моральну шкоду він оцінює в 10000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди і середнього заробітку за час затримки підтримує. Просить їх задовольнити. Середній заробіток за час затримки просить стягнути по день винесення судового рішення. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не зявися. Про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.18,19). Причини неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову не подав. Суд на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглядає справу за відсутністю сторін в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України "Про оплату праці". Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 04.11.2014 року по 18.04.2017 рік працював на посаді енергетика в ТОВ «Укрспецмаш». Був звільнений з 18.04.2017 року за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №110-к від 18.04.2017 року, що підтверджується копією трудової книжки( а.с.4-5). Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з січня по квітень 2017 року становить 8454,23, що підтверджується довідкою розрахунковим листом ТОВ «Укрспецмаш» (а.с.3) і не заперечується відповідачем. Вказана заборгованість на час розгляду справи в суді позивачу не виплачена. А тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 8454,23 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем в день його звільнення з роботи. Спору щодо розміру заборгованості між сторонами не має. На виконання ухвали суду від 15.10.2017 року, відповідачем надано довідку №ОБ-81 від 01.11.2017 про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача. Згідно з цією довідкою середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 3185,91 грн., середньоденна 151,71 грн. Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсацій за затримку розрахунку здійснено відповідачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 (далі - Порядок). Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі ТОВ «Укрспецмаш» позивачу не сплатило. Затримка розрахунку з часу звільнення до часу розгляду справи в суді становить 6 місяців 16 днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за весь час затримки розрахунку до розгляду справи в суді в загальному розмірі 21542,82 грн. ((6х3185,91)+(16х151,71)= 19115,46 +2427,37 =21542,82). Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., посилаючись на те, що звязку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати він зазнав моральних страждань, переживань з приводу існування його сімї. Тому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими. Між тим, враховуючи принцип розумності i справедливості, співмірності пережитих страждань заявленій сумі відшкодування, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума у 10000,00 грн. не відповідає ступеню пережитих моральних страждань, і тому має бути зменшена до 1000,00 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial