Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

30 жовтня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить - визнати припиненим з 24.07.2015 р. в результаті прийняття кредитором рішення про анулювання (прощення) боргу Кредитний договір №2102/1007/71-050 від 09.10.2007 р. укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого виступало ВАТ «Светбанк», правонаступником якого в свою чергу виступало ПАТ «Сведбанк», права вимоги за яким було відступлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та [PERSON] ; - визнати припиненим з 24.07.2015 р. в результаті прийняття кредитором рішення про анулювання (прощення) боргу за основним зобов`язанням за Кредитним договором №2102/1007/71-050 від 09.10.2007p., укладений в забезпечення його виконання, Іпотечний договір від 09.10.2007 р. між АКБ «TAC - Комерцбанк», права іпотекодержателя за якими було передано ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 3060; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23154602 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича від 25.07.2015 p.; - скасувати внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23154602 від 25.07.2015 р. запис про право власності номер 10555940 зареєстрований 25.07.2015 р. державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем щодо держаної реєстрації права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 632589865101, власником якого зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕТОР ПЛЮС», код ЄДРПОУ: 38004195, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, м. Київ, проспект Московський, будинок 28 А. В обґрунтування позову зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", як правонаступник ПАТ «Сведобанк», яке було правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», 24.07.2015 р. прийняло рішення про анулювання боргу [PERSON] за кредитним договором від 09.10.2007 р. № 2102/1007/71-050, укладеним між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк», внаслідок чого, його зобов`язання перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» припинилися внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника. Він прийняв звільнення від боргу, підписавши його другу копію, направивши на адресу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та сплативши податки відповідно до вимог Податкового Кодексу України. Рішення про анулювання боргу припиняє кредитні зобов`язання та відповідно припинив свою дію і Іпотечний договір від 09.10.2007 року, яким було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором. В той же час, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в односторонньому порядку припинив дію кредитного договору, наступного дня звернувся до приватного нотаріуса Суперфіна Б.В. з заявами та протиправно зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки. У нотаріуса були відсутні повноваження щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, оскільки такі повноваження мав нотаріус за місцемзнаходження майна - тобто м.Херсон, не було перевірено відсутність прав малолітніх дітей. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2018 р. забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 632589865101, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (код ЄДРПОУ 38004195, адреса: м. Херсон, пр-т Московський, буд. 28А). Провадження у справі відкрите ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 05 грудня 2018 року. 03.01.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, анулювання боргу відбулося внаслідок погашення зобов`язань шляхом реєстрації права власності за застереженням іпотечного договору. Реєстраційні дії проведені нотаріусом відповідно до вимог закону, малолітні не були власниками нерухомості, не користувалися та не були зареєстровані на момент укладення договору іпотеки. Підготовче провадження закрите ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2019 року, справа призначена до судового розгляду. 11.08.2020 року суд вийшов з нарадчої кімнати без ухвалення рішення у справі, ухвалив відновити стадію з`ясування обставин у справі щодо вимог про скасування реєстраційного запису. 20.08.2020 року представник позивача пояснив, що у зв`язку зі змінами в законодавстві, на його думку скасування запису можливе за ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки запис в реєстр вчинено неправомірно, а тому необхідно поновити запис, що не буде виходом за межі позовної заяви. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.08.2020 року суд поновив судовий розгляд у справі № 766/23789/18 для з`ясування додаткових обставин по справі витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" належним чином засвідчені документи, що були підставою для реєстрації права власності на будинок за іпотекодержателем (в тому числі документи, що підтверджують виконання пункту 12 Іпотечного договору від 09.10.2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] ), в судовому засіданні оголошено перерву. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.12.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу 4204,00 грн. 15.01.2021 року на адресу суду надійшла квитанція про сплату штрафу, клопотання про скасування ухвали суду та витребування доказів у нотаріуса, наявні у відповідача документи. 05.05.2021 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, письмові пояснення, відповідно до яких фактично прощення боргу не відбувалося, лист надісланий позивачеві це інформаційне повідомлення в силу Податкового кодексу. Анулювання боргу відбулося не через прощення боргу, а через набуття іпотекодержателем право власності на предмет іпотеки. До пояснень додані копія рішення державного реєстратора та уточнена позовна заява до адмінсуду. 07.05.2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. 07.05.2021р. в судове засідання не прибув, за повідомленням Мінюсту України його свідоцтво анульовано, приватна нотаріальна діяльність по Київському державному нотаріальному округу припинена з 10.04.2017 року, справи до Київського державного нотаріального архіву на зберігання не передані. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За ч.1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. У випадках, передбачених цим ЦПК України, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 21.02.2012 р. у справі № 2114/2-4398/11, що набрало законної сили 02.03.012 р., стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Сведобанк», правонаступником якого за договором факторингу є Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", 531770,44 грн. з розстрочкою виконання рішення. З матеріалів оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2114/2-4398/11 вбачається, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2102/1007/71-050 від 09.10.2007 р., строк виконання кредитного зобов`язання настав 18.02.2011 року. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.06.2018 р., яка набрала законної сили 06.07.2018 р. визнано виконавчий лист по справі №2114/2-4398/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, виданий 09.02.2016 року Комсомольським районним судом м.Херсона, про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованості в сумі 531770,44 гривень, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду, яка є судовим рішенням в розумінні ч.1 ст. 25 ЦПК України, яка не оскаржена сторонами, встановлено, що постановою державного виконавця органу ДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні від 10.10.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №52573479 за виконавчим листом №2114/2-4398/11, виданим 09.02.2016 року Комсомольським районним судом м.Херсона. Станом на 24.07.2015 року заборгованість за кредитним договором №2102/1007/71-050 від 09.10.2007 року була зменшена з 531770,44 грн. до 378849,89 грн., оскільки іпотекодержателем задоволено свої вимоги, шляхом набуття права власності на іпотечне майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . Згідно повідомлення про анулювання боргу від 19.11.2015 року №512438/И_4176 ТОВ «ФК «Вектор Плюс», [PERSON] повідомлено про те, що 24.07.2015 року прийнято рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості у сумі 378849,89 грн. За ч.1 ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Тобто прощення боргу - це один зі способів припинення зобов`язань за рішенням сторін договору. Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Умовою покладання на боржника обов`язку щодо сплати податку із доходу, отриманого в результаті анулювання (прощення) боргу, є включення кредитором суми такого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та повідомлення кредитором боржника про анульований (прощений) борг одним з трьох способів: а) направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення; б) укладення відповідного договору; в) надання повідомлення боржнику під підпис особисто. Суд вважає встановленим, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувалося, внаслідок чого утворилася заборгованість. В порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки 25.07.2015 року приватним нотаріусом Київського МНО Суперфін Б.М., як державним реєстратором, було прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на будинок [ADDRESS] . Лише після набуття права власності на квартиру в порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», 19 листопада 2015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» надіслало [PERSON] повідомлення №512438/И4176, в якому вказало, що станом на 24 липня 2015 року за позивачем обліковується кредитна заборгованість у розмірі 378 849,89 грн, однак товариством як кредитором прийнято рішення щодо анулювання (прощення) вказаного боргу. Повідомлення про прощення боргу отримане [PERSON] 04.12.2015 року. Оскільки рішення про прощення боргу не має письмової форми, а з врахуванням обставин, встановлених у судовому рішенні по справі № №2114/2-4398/11 між тими самими сторонами, задоволення вимог іпотекодержателем шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] було підставою зменшення боргу за кредитним договором, який був визначений судовим рішенням з 531770,44 грн. до 378849,89 грн., який анульований. Таким чином, рішення про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором було прийнято ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за умови набуття ним права власності на предмет іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Обрання певного способу правового захисту, в тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною першою статті 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання може бути припинено за домовленістю сторін. Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора. Правочин, спрямований на припинення зобов`язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим у момент отримання боржником письмової заяви кредитора боржникові про прощення боргу або в момент підписання договору про прощення боргу. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, припинення зобов`язання можливе за умови його виконання, що проведене належним чином. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання. Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку», яка містить виключний перелік підстав такого припинення, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України, зокрема припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, оскільки Правочин, спрямований на припинення зобов`язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим у момент отримання боржником письмової заяви кредитора боржникові про прощення боргу або в момент підписання договору про прощення боргу, суд дійшов висновку, що правочин з прощення боргу є вчиненим 04.12.2015 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що зобов`язання, як за кредитним, так і іпотечним договором були припинені не з 24.07.2015 року, а з 04.12.2015 року, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставою для скасування рішення державного реєстратора позивач зазначає припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договором 24.07.2015 року. В цій частині суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а тому в цій частині вимоги є необґрунтованими. Іншою підставою зазначено наявність зареєстрованих у предметі іпотеки малолітніх осіб. Позивачем в порушення вимог ЦПК України не доведено чим порушені його права в цій частині, оскільки малолітні діти третьої особи не є власниками предмету іпотеки, на момент укладення іпотечного договору - 09.10.2007 року - (п.4) позивач підтвердив, що предмет іпотеки чи будь-яка його частина не відчужена, не передана у оренду, найм, користування на будь-яких інших підставах тощо. Третя особа [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача, у предметі іпотеки був зареєстрований лише 10 червня 2009 року (арк. справи 27), докази реєстрації його дітей - малолітніх осіб на час укладення договору іпотеки суду не надано. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей на підставі порушення норми статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні: 1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України встановлено, що орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. За таких обставин, вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Посилання позивача на відсутність у нотаріуса права реєстрації права власності за іпотечним договором за відсутності вчинення ним нотаріальної дії судом до уваги не приймається, оскільки в даному випадку нотаріус діяв як спеціальний суб`єкт, що виконував функції державного реєстратора. Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання позивача на те, що право користування будинком мають малолітні діти, а тому для звернення стягнення на спірний будинок необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування, є безпідставними, оскільки малолітні діти не є власниками будинку, на момент укладення договору іпотеки не були зареєстровані в будинку, місце проживання дітей у спірному будинку зареєстроване без згоди іпотекодержателя, дбати про збереження майна дитини в її інтересах - обов`язок її батьків, сама по собі відсутність дозволу органу опіки та піклування не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки. Враховуючи наведене, підстави для скасування рішення державного реєстратора відсутні. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через його необґрунтованість, підстави для розгляду клопотання про застосування наслідків пропущення позивачем строків звернення до суду за таких обставин розгляду не підлягають. За приписами ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, про наявність судових витрат відповідачами та третьою особою не заявлено, попередні розрахунки судових витрат не надавалися. За приписами ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Таким чином, застосовані заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, але зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Повний текст складено 07 травня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed