Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

ПАТ "Львівобленерго" Золочівський РЕМ звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення вартості необлікованої електричної енергії. В обґрунтування заявленого позову вказують, що 25.02.2020 представниками ПрАТ "Львівобленерго" складено акт про порушення №10065, допущене споживачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Порушення полягало у самовільному підключенні електроустановок до електромереж, що є власністю ПрАТ "Львівобленерго" з порушенням схеми обліку, а саме накид проводів на лінію електропередач для підключення електричного обладнання поза приладом обліку. В ході перевірки було визначено точки самовільного підключення та матеріал проводу (кабелю) за допомогою якого воно було здійснено. Акт складався за участі відповідача, який був ознайомлений з ним, зауважень до складеного акта не мав, про що власноручно поставив свій підпис в акті. Відповідач даним актом був повідомлений про час та місце розгляду Акту комісією Золочівського РЕМ та запрошений на засідання на 17.03.2020. За результатами розгляду акту про порушення №10061 від 25.02.2020, комісією 17.03.2020 прийнято протокольне рішення №10065, відповідно до якого відповідачу проведено нарахування обсягу та вартості необлікованої електроенергії на суму 13868,66 грн. Відповідач скористався своїм правом бути присутнім на засіданні комісії. Відповідно, протокол засідання комісії по розгляду актів про порушення №10065 від 17.03.2020 та розрахунковий документ на суму 13868,66 грн було надано відповідачу, про що є відмітка на другому примірнику протоколу. Станом на день подання позовної заяви, вищезазначений рахунок відповідачем не оплачений. У зв"язку з чим просили стягнути з [PERSON] в користь ПрАТ "Львівобленерго" вартість необлікованої електричної енергії в сумі 13868,66 грн та судові витрати в сумі 2102 грн. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.02.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу, [PERSON] копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучені до нього документи направлялися за адресою його зареєстрованого місця проживання, однак такі повернулися без вручення через те, що адресата немає вдома. У зв"язку з чим про розгляд справи відповідач повідомлений, шляхом публікації на сайті Рахівського районного суду Закарпатської області відповідного оголошення. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ст.714 ЦК України, за договором постачання електричними та іншими ресурсами через мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах діє принцип презумпції винуватості боржника. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Згідно із статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» (далі Закон) споживачами електроенергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, які використовують енергію для власних потреб на підставі договорів про її продаж та купівлю. Відповідно до статті 26 Закону споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Споживач забезпечує в установленому законом порядку безперешкодний доступ відповідальних представників енергопостачальника, підприємства, яке здійснює передачу енергії, до власних енергетичних установок для здійснення контролю за рівнем споживання енергії, відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого порядку, а також уповноважених осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, для здійснення державного енергетичного нагляду (контролю) за дотриманням вимог нормативно-правових актів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб`єктів електроенергетики та споживачів енергії в порядку, визначеному Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Відповідно до статті 27 Закону правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що [PERSON] є споживачем електричної енергії та належним відповідачем у справі, оскільки зазначене не підтверджується матеріалами справи. Зокрема, позов пред`явлено до [PERSON] , який не є стороною договору постачання електричної енергії, не є представником споживачки, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] не проживає. В ході судового розгляду вину відповідача у порушенні зобов`язань встановлено не було та зважаючи на те, що стороною фактичного договору постачання електричної енергії, згідно особового рахунку № [NUMBER] та власником будинку є [PERSON] , позивачем не наведено підстав для звільнення споживача [PERSON] від відповідальності, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed