Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач 07 квітня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 липня 2015 року близько 18 год., [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул.. Доблесній, з боку вул.. Мостової у напрямку вул.. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську, в районі буд. 258 виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода», д/н [NUMBER], що на праві власності належить позивачу. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали пошкоджень. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Матеріальний збиток завданий позивачу, підтверджений висновком експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта №187/15 від 17.07.2015 року складає 173\~996,17 грн. Крім того, позивачем сплачено 1\~100,00 грн. за послуги проведення автотоварознавчого дослідження. На момент ДТП між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Україна» було укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~АІ/5688312 від 25.04.2015 року. Уточнивши свої позовні вимоги та враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальний збиток в сумі 134\~096,17 грн., який складається з: суми за ремонт автомобіля 123\~996,17 грн.; суми проведення експертної оцінки 1\~100,00 грн.; суми за юридичні послуги 8\~000,00 грн.; франшиза 1 000,00 грн., а також судові витрати в сумі 1\~831,00 грн.; стягнути із ПрАТ «Страхова компанія «Україна»на користь позивача страхове відшкодування в сумі 49\~000,00 грн. В ході судового розгляду справи до участі в якості співвідповідача судом залучено Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Україна». Позивач та його представник за договором адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову заперечував. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Співвідповідач - ПрАТ «Страхова компанія «Україна», в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю представника до суду не надсилав. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст складений 09 вересня 2016 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Судом встановлено, що 07 липня 2015 року близько 18-00 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул.. Доблесній, з боку вул.. Мостової у напрямку вул.. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську, в районі буд. 258 виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода», д/н [NUMBER], спричинивши пошкодження транспортних засобів. Постановою Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с. 9). За змістом вищевказаної постанови, [PERSON] є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України. У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування. Автомобіль марки «Шкода», д/н [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с.10). Згідно експертного висновку автотоварознавця № 187/15 від 17.07.2015 року з визначення вартості матеріального збитку завданого власникові автомобіля [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) TMBBE41U012434797, в результаті його пошкодження матеріальний збиток складає 173\~996,17 грн., а вартість проведення даного експертного дослідження становить 1\~100,00 грн. (а.с.\~7,11-26,27-28). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність лагути Г.В. була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», про що свідчить поліс №АІ/5688312 від 25.04.2015 року. Ліміт відповідальності за даним полісом встановлено 50\~000,00 грн. та франшиза у розмірі 1\~000,00 грн. (а.с. 81). Відповідно до п. 2\~ст. 18 Закону України "Про страхування", факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Встановлено, що страховиком - ПрАТ «Страхова компанія «Україна» жодних виплат у відшкодування завданої страхувальником шкоди, на користь позивача проведено не було. Згідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). За ст.. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана у тому числі й із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця. Оскільки, обовязок співвідповідача [PERSON], перед потерпілим по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок ДТП, забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а страхувальник, в свою чергу, зобов'язався сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору, то страхова компанія зобовязана виплатити страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страхувальника. Згідно п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту статті 979\~ЦК\~та статті 16\~Закону України "Про страхування",\~у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Таким чином, із ПрАТ «Страхова компанія «Україна» належать до стягнення сума страхового відшкодування з вирахуванням франшизи на користь позивача у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно с. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з п. 4 роз'яснень\~Постанови\~\~Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~( із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок, у звязку із чим, є збитками позивача. Отже, враховуючи вищевикладене, із [PERSON] як з винної особи,\~\~належить стягнути\~\~на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди в сумі 123\~996,17 грн., суму франшизи в розмірі 1 000,00 грн. та витрати на проведення авто товарознавчої експертизи в сумі 1\~100,00 грн., а всього в сумі 126\~096,17 грн. У відповідності до абз. 3 п.9 постанови \~Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~( із змінами та доповненнями), постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати [PERSON] передати [PERSON] автомобіль Skoda Octavia 2.0i Elegance, реєстраційний номер 99755АН, ідентифікаційний номер (VIN) TMBBE41U012434797. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно із п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зауважує, оскільки позивачем не надано детального розрахунку понесених витрат на правову допомогу вартість якої визначений в сумі 8\~000, 00 грн., суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги частково задоволено, від оплати судових витрат сторони не звільнені, суд вважає за належне із [PERSON] на користь позивача стягнути судовий збір в сумі 1\~260,96 грн., що становить 1% від загальної суми, яку стягнуто на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial