Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звертаючись 03.08.2016 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ПП «Водінвестмагістраль», просить суд іпотечний договір від 01 липня 2008 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] визнати недійсним . В обґрунтування позову відзначає, що 01.07.2008р. на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №08-660/123-302 від 26.06.2008р., укладеним між ПП «Водінвестмагістраль» і Публічним акціонерним товариством (у минулому Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку) Укрсоцбанк (далі відповідач), позивач згідно умов іпотечного договору (реєстр. № 1601) передав у іпотеку відповідачу квартиру [ADDRESS]. Таким чином, оскаржуваний Іпотечний договір забезпечує виконання умов Генерального договору №08-660/123-302, предметом якого є надання Кредитором [PERSON] кредитних коштів в наступних валютах: гривні, доларах США, євро в межах загального ліміту кредитування, що встановлюється у базовій валюті гривні в сумі 2\~679\~625, 00 грн. Однак, між Кредитором та [PERSON] було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, зміст і розмір грошового зобовязання за якими на відміну від Іпотечного договору виражений в іноземній валюті. Крім цього, в оскаржуваному іпотечному договорі та Додаткових угодах №1 та №2 розміри грошових вимог не співпадають та відсутні критерії для встановлення розміру цих вимог, що стало підставою звернення з відповідним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надала письмові заперечення, за якими просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не зявились, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року між ПП «Водоінвестмагістраль» та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений Генеральний Договір № 08-660/123-302, за яким Кредитор надав [PERSON] кредит в загальній сумі 2\~679 625,00 гривень. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 08-660/123-302 від 26.06.2007 p., 01.07.2008 року між Відповідачем та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку передається нерухоме майно, а саме: квартира під номером 3, в будинку під номером 3/1 по провулку Цегляний, що розташована в місті [PERSON], яка належить Іпотекодавцю на підставі спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради Одеської області 12.07.2006 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 20.07.2006 року за [PERSON] в книзі 611пр-192, номер запису 3370 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 15456645, вартістю за згодою сторін 3\~350\~000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: 20,5 % річних в гривні; 15% річних в доларах СІІІА; 15% річних в євро. 26.06.2008 року між відповідачем та ПП «Водінвестмагістраль» було укладено додаткову угоду №1 до Генерального договору на здійснення кредитування, відповідно до умов якої, кредитор надав позичальнику Кредит у формі разового кредиту в сумі 343\~093,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 14% річних у доларах США. Також 02.07.2008 року між відповідачем та ПП «Водінвестмагістраль» було укладено додаткову угоду №2 до Генерального договору на здійснення кредитування, відповідно до умов якої, кредитор надав позичальнику Кредит у формі разового кредиту в сумі 209 450,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 14% річних у доларах США. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, визнання правочину недійсним; Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. \~ З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво - чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Звертаючись 03.08.2016 року до суду з відповідним позовом, позивач просить визнати іпотечний договір недійсним в аспекті норм Закону України Про іпотеку у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Пунктом 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що однією з істотних умов, які повинен містити іпотечний договір, є зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Отже, істотною умовою Іпотечного договору, що укладається в забезпечення виконання грошових зобов'язань, є зміст грошового зобов'язання і його сума або посилання на договір, що має визначити зміст і розмір такого грошового зобов'язання чи надати критерії, які дозволяють їх встановити на конкретний час протягом строку дії такого зобов'язання. Відповідно до Генерального договору № 08-660/123-302 від 26 червня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» надав ПП «Водінвестмагістраль» кредит в межах загального ліміту кредитування на суму 2679625,00 гривень на умовах, визначених цим договором та Додатковими угодами до нього, які є невідємними частинами цього договору зі сплатою процентної ставки за кредитом, що визначатиметься у Додаткових угодах до Договору, але в будь-якому разі не більше: 20,5 % річних в гривні; 15% річних в доларах США; 15% річних в євро. Кредитування за цим Генеральним договором здійснюється протягом періоду з 26.06.2008р. по 23.06.2023 року включно (п. З генерального договору). Пунктом 4 Генерального договору встановлено, що конкретні умови кредитування, а саме: сума, мета та строк Кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту та спосіб надання кредиту визначаються згідно з додатковими угодами, що укладаються між сторонами, та є невідємними частинами Генерального договору та не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим договором. Відповідно до ст. З Закону України "Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Отже, зміст основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, визначається Генеральним договором га Додатковими угодами, які є його невід'ємними частинами, укладеними в межах строку дії Генерального договору та не суперечать загальним та граничним його умовам. Між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ПП «ВОДІНВЕСТМАГІСТРАЛЬ» укладено додаткові угоди №1 від 26.06.2008р. та №2 від 02.07.2008 до Генерального договору в яких визначено конкретні суми кредитування, строки надання кредитних коштів, процентні ставки за користування кредитними коштами, відповідальність за порушення умов договору та інші істотні умови. Таким чином, укладені додаткові угоди №1 від 26.06.2008р. та №2 від 02.07.2008 до Генерального договору № 08-660/123-302 від 26 червня 2008 року, які є невід'ємною його частиною, визначають суму кредитування, і таким чином Генеральний договір надає критерії для визначення чіткої суми грошового зобов'язання, виконання якого забезпечене іпотекою. В пункті 1.5. Іпотечного договору з назвою «Зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання» є викладений зміст та розмір основного зобов'язання, кінцевий строк його виконання, а також є посилання на основне зобов'язання (підпункт 1.5.1.). Тож, Іпотечний договір укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» містить істотну умову передбачену п.2 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» - посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Таким чином, твердження Позивача про невідповідність спірного Іпотечного договору вимогам ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" є необгрунтованим і не відповідає вимогам закону. Щодо стверджень позивача щодо порушення вимог ст. 19 Закону України «Про іпотеку» суд зазначає наступне. У відповідності до п.1 Генерального договору процентна ставка за кредитом визначатиметься у Додаткових угодах до Генерального договору, але в будь-якому разі не більше: 20,5 % річних в гривні; 15% річних в доларах США; 15% річних в євро. У відповідності до п.п. 1.5.2. п.1.5. Іпотечного договору «сплата процентів за користування кредитом у розмірі: - 20,5 % річних в гривні; 15% річних в доларах СІІІА; 15% річних в євро , з щорічним переглядом та комісій, у розмірі , в строки та в порядку , що визначені договором Яким обумовлене Основне зобовязання». Пунктом 4 Генерального договору встановлено, що конкретні умови кредитування, а саме: сума, мета та строк Кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту та спосіб надання кредиту визначаються згідно з додатковими угодами, що укладаються між сторонами, та є невідємними частинами Генерального договору та не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим договором. Згідно до додаткові угоди №1 від 26.06.2008р. та №2 від 02.07.2008 до Генерального договору, які є невід'ємною частиною Генерального договору № 08-660/123- 302 від 26 червня 2008 року встановлена відсоткова ставка в розмірі 14% річних у валюті кредиту - доларах СІІІА. Згідно до Договору про внесення змін №1 від 07.10.2008 року Додаткової угоди №1 від 26.06.2008 року та Договору про внесення змін №1 від 07.10.2008 року Додаткової угоди №2 від 02.07.2008 року встановлена відсоткова ставка в розмірі 14,5% річних у валюті кредиту - доларах США. Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» не вийшов за межі ні умов Генерального договору № 08-660/123-302 від 26 червня 2008 року , ні спірного Іпотечного договору. Суд також враховує, що в ході судового засідання представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, а також те, що із заявою про поновлення строку давності позивач не звертався, у звязку з чим підстави для поновлення такого строку у суду відсутні. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.\~\~\~\~ Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed