Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що наказом Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи №93 від 10.04.2014 року її звільнено з посади лікаря-невропатолога міжрайонної спеціалізованої МСЕК №1 у зв'язку із набранням законної сили вироку Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України. Вважає, такий наказ незаконним, оскільки посада лікаря-невропатолога не є державною службою та до її службових обов'язків не входить виконання організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов'язків (повноважень), а отже, вона вправі працювати на вищевказаній посаді. Зазначає, що враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, при поновленні на роботу роботодавець зобов'язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, з мотивів викладених у запереченні. Зокрема, вважає, що спірний наказ про звільнення з посади лікаря-невропатолога є законним, оскільки прийнятий на підставі вироку Личаківського районного суду м. Львова, який набрав законної сили. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.2003 року, на підставі наказу № 35 від 11.03.2002 року, позивача було прийнято па посаду лікаря-невропатолога міжрайонної спеціалізованої МСЕК №1. Відповідно до вироку Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року [PERSON] [INFO] визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України (в редакції закону станом на 01.07.2011 року) та засуджено до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських повноважень строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік. Наказом Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи № 93 від 10.04.2014 року [PERSON] звільнено з посади лікаря-кардіолога міжрайонної спеціалізованої МСЕК № 1, у зв'язку із набранням законної сили вироку Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року, на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно п. 7-1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Відповідно до ст.ст.6,19 Конституції України, органи законодавчої , виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до Законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до Закону України «Про державну службу», державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов»язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються. Основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Норма статті 2 Закону України "Про державну службу" визначає , що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку накладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Відповідно до Розділу ХУ11 КК України до адміністративно-господарських повноважень законодавець відносить функції з управління або розпорядження державним, колективними чи приватним майном, що виявляється у встановленні порядку його зберігання , переробки, реалізації, забезпеченні контролю за цими операціямиё тощо. Верховний суд України у Постанові №5 Пленуму «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26.04.2002р.зазначає, що адміністративно-господарські обов»язки- це обов»язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном. Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів, тощо. Працівники підприємств,установ, організацій,які виконують професійні адвокат, лікар, вчитель тощо/, виробничі або технічні функції, можуть визнаватися службовими особами лише за умови, що поряд із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов»язки. Як вбачається із Посадової Інструкції лікаря-невропатолога міжрайонної спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи основним завданням лікаря-невропатолога є участь у проведенні медико-соціальної експертизи, як фахівця-невропатолога, організація та проведення роботи по попередженню та зниженню інвалідності від неврологічних захворювань; до обов»язків входить : проведення МСЕ для населення регіону обслуговування в складі комісії; контроль за роботою МСЕК з питань медичної реабілітації інвалідів;визначення термінів переогляду інвалідів; аналіз роботи комісії в розрізі своєї спеціальності ; організація та контроль за іншими роботами, направленими на покращення функціонування медико-соціальної експертизи; проведення консультативної роботи, тощо. До службових обов'язків лікаря - невропатолога не входить виконання організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов'язків повноважень. Як вбачається із листа Головного управління юстиції у Львівській області №9310/0/1-14 від 26.03.2014 року професія лікаря (так як і вчителя) не класифікується за своєю посадою ні за категорією, ні за рангом передбаченим Законом України "Про державну службу", хоча такі посади фінансуються за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином , аналіз зазначених норм та Посадової Інструкції дає підстави вважати, що хоча посада лікаря-кардіолога, і має в собі ознаки професії державної служби, однак, такою не є, відтак, [PERSON] не є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачене ст. 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" і відповідно не може бути звільнена на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України. Частиною 1 ст.233 КзПП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При цьому в розумінні ст.235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 вищевказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 10.04.2014 року, середньомісячна заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею саме за жовтень 2012 року та листопад 2012 року, що згідно довідки про середню заробітну плату [PERSON], в сумі становить 5604,00 грн. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки календарних днів у жовтні 2012 року та листопаді 2012 року було 61, то середньоденна заробітна плата становить 74,87 грн., а тому за час вимушеного прогулу, який на день ухвалення рішення у справі становить 110 календарні дні, середній заробіток складає: 74,78 грн. * 109 дні =8 204,08 грн. З огляду на викладене, оскільки звільнення позивача відбулось без законної підстави, вона вправі працювати на вищезазначеній посаді, відтак, підлягає поновленню на роботі та на її користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, поновити позивача на роботі, та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Outcome: approved