Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

05.06.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" з вимогою визнати виконавчий напис F 11403, вчинений 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 53 577 грн 91 к. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовної заяви, зазначила, що з Єдиного реєстру боржників їй стало відомо, що Зміївським районним відділом ДВС ГТУЮ в Харківській області відносно неї відкрито виконавче провадження F 55501398 з приводу примусового виконання виконавчого напису F 11403 від 16.11.2017, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], щодо стягнення з неї коштів у розмірі 53 577 грн 91 к. на користь ПАТ КБ "Приватбанк". Із виконавчого напису F 11403 від 16.11.2017 вбачається, що нотаріусом вчинено цей напис про стягнення грошових коштів у сумі 51 777 грн 91 к., з урахуванням заборгованості за період з 04.09.2012 по 24.07.2017, та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн 00 к. з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк", виходячи із умов Кредитного договору від 04.09.2012 та розрахунку заборгованості за договором станом на 24.07.2017. 21.11.2016 ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.09.2012 з [PERSON] у розмірі 28 935 грн 98 к. 30.03.2017Червонозаводський районний суд м. Харкова ухвалив залишити без розгляду вищевказану позовну заяву ПАТ КБ "Приватбанк". Таким чином, на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір, за результатом розгляду даного спору було залишено без розгляду позовну заяву, то в даному випадку неможливо вказувати не безспірність даних правовідносин. В правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 4 березня 2015 року в справі F 6-27цс15, від 11 березня 2015 року у справі F 6-141цс14 зазначається, що спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Враховуючи те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як під час розгляду позовної заяви ПАТ КБ "Приватбанк" так і у випадку вчинення виконавчого напису нотаріусом вона, не може погодитись з тим, що існують підстави для стягнення з неї заборгованості за даним кредитним договором, а також і з розміром визначеної у виконавчому листі заборгованості, та строком, за який вона нарахована. В узагальненні судової практики Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07 лютого 2014 року зазначається, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборговані за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.06.2018 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 13.07.2018. 12.07.2018, 01.08.2018, 12.10.2018, 08.11.2018, 25.01.2019, 15.02.2019, 28.03.2019, 13.05.2019 від третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності. 13.07.2018, 23.10.2018, 10.12.2018, 29.01.2019, 01.04.2019, 14.05.2019 від представника третьої особи - начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника відділу. 13.07.2018 підготовче засідання відкладено, в зв'язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення представника відповідача. 21.09.2018 за клопотанням представника позивача відкладено підготовче засідання. 08.10.2018 позивач подала заяву про зміну підстав позову. 23.10.2018 прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, у якому викладаються заперечення проти заяви про зміну підстав позову - 15 днів із дня отримання ним заяви про зміну підстав позову, третім особам строк для подання пояснень щодо заяви про зміну підстав позову - 10 днів із дня отримання ними заяви про зміну підстав позову. 10.12.2018 підготовче засідання відкладено в зв'язку з перебуванням судді у відпустці. 30.01.2019 за клопотанням позивача відкладено підготовче засідання. 07.02.2019 позивач подала клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача. 27.02.2019 замінено відповідача [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" на його правонаступника - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в залі суду в м. Змієві на 02.04.2019. 02.04.2019 судовий розгляд відкладено через перше нез'явлення в судове засідання представника належним чином повідомленого відповідача. Представник відповідача АТ КБ "Приватбанк", який повідомлявся рекомендованими листами, направленими йому судом (а. с. 38, 94, 102-103, 110, 133, 144), про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки представника відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за відсутністю представника відповідача, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а. с. 5). 16.11.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 11403, що на підставі ч. 1 ст. 34, п. 19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат" та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 F 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", в редакції від 10.12.2014, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України F 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" не виплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 4 вересня 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 24.07.2017, грошових коштів у сумі 51 777 грн 91 к., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 535 грн 50 к.; заборгованості за відсотками у розмірі 4 889 грн 44 к.; заборгованості з пені у розмірі 32 411 грн 16 к.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн 00 к.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 441 грн 80 к., стягнення здійснюється за період з 04.09.2012 по 24.07.2017. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн 00 к. Цей виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред'явлений до примусового виконання протягом трьох років (а. с. 12). Позивачкою [PERSON] надано до матеріалів справи копії документів, наданих їй приватним нотаріусом [PERSON], на підставі яких був вчинений нотаріальний напис 16.11.2017 за реєстровим F 11403 (а. с. 40-56). 15.12.2017 ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження (а. с. 6-11). Постановою старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] від 11.01.2018 відкрито виконавче провадження F 55501398 (а. с. 15). Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 F 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 F 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 F 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11.03.2015 у справі F 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Серед документів, які надавалися приватному нотаріусу для вчинення нотаріального напису, відсутні документи, якими безспірно підтверджується сума заборгованості за кредитом. Таким чином, є підстави для висновку про те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, нотаріус не переконався у належному повідомленні боржника про суму заборгованості. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. У Постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі за F 6-887цс17 зазначено, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved