Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], Маріупольської міської ради, Управління Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області про скасування рішення Маріупольської міської ради та про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування від 25.12.2008 року, зареєстрованого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2009 року №14678764 належить 12/25 частки житлового будинку №164 по вулиці Шевченка у місті Маріуполі. Земельна ділянка за зазначеною адресою перебуває у користуванні позивачки та межує з земельною ділянкою по вулиці Шевченка, будинок №164а, власником якого є [PERSON] [PERSON] було підготовлено заяву на приватизацію земельної ділянки. Так, за її заявою КП «Горахбюро» була підготовлена викопіювання з Генплану міста, відповідно до якої площа проектованого у відведення земельної ділянки складає 730,85 кв.м. Однак, сусіди суміжної земельної ділянки, а саме [PERSON] самовільно, без її на те згоди встановила огорожу, внаслідок чого земельна ділянка [PERSON] збільшилась на 200 кв.м шляхом самозахоплення її земельної ділянки. Що порушило її законне право користування та позбавляє її можливості приватизувати її земельну ділянку в межах встановлених технічною документацією. За заявами позивачки Управлінням Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області складено акти про те, що власниками будинку №164а по вулиці Шевченка у місті Маріуполі самовільно зайнятий та використовується земельна ділянка площею 0,002 га, що є порушенням ст.211 ЗК України. Після позивачці стало відомо, що [PERSON] приватизована земельна ділянка та на підставі рішення Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року №5/46-7073 передана [PERSON] у власність площею 0,0585 га. У звязку з чим, просить суд скасувати рішення Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року №5/46-7073 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки по вулиці Шевченка, будинок №164а та визнати державний акта право власності від 25.11.2010 року, виданий на імя [PERSON], зареєстрований №01.10.196.00306 недійсним. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, наполягала за задоволенні. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні присутня не була з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник Управління Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області у судовому засіданні присутній не був, надав суду заяву про розгляду справи без їх участі. Представник Маріупольської міської ради в судове засіданні не зявився з невідомих причин. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступних висновків. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що згідно з договором дарування частини житлового будинку від 25.12.2008 року [PERSON] подарував [PERSON] 12/25 частини житлового будинку №164 з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями подвіря, що знаходяться у місті Маріуполі, по вулиці Шевченка на земельний ділянці Жовтневої рай адміністрації Маріупольської міської ради. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності №21984415 від 25.02.2009 року [PERSON] належить 12/25 частки будинку №164 по вулиці Шевченка у місті Маріуполі, на підставі договору дарування №2741 від 25.12.2008 року. Згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року №5/46-7073 «Про передачу у власність громадянам України у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, які перебувають у їх власності у Центральному (Жовтневому), Кальміуському (Іллічівському), Приморському, Лівобережнього (Орджонікідзевському) районах міста» [PERSON] передано земельну ділянку (кадастровий номер 1412336300:01:023:0259) площею 0,0585 га по вулиці Шевченка, 164-а. У листі Маріупольської міської ради від 24.05.2017 року №23.3-11269-23.5.1 зазначено, що 03.08.2010 року спеціалістами відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за адресою: місто Маріуполь, вулиця Шевченко, будинок №164-а. Підчас проведення перевірки, на підставі технічного паспорту на домоволодіння по вулиці Шевченка, будинок №164 встановлено, що [PERSON] самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови, що відноситься до домоволодіння №164 по вулиці Шевченка під встановлення огорожі, загальною площею 0,0053 га, що є порушенням статей 125, 126 ЗК України. Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] направлено припис від 03.08.2010 року №99/2010, з вимогою усунути виявлені порушення земельного законодавства у тридцяти денний строк. За результатами повторної перевірки встановлено, що вимоги припису 99/2010 від 03.09.2010 року не виконано самовільно зайнята ділянка не звільнена та не приведена у придатний для використання стан, про що складено відповідні акти. Надати копії матеріалів не є можливим, оскільки 09.05.2014 року в наслідок гострої військово-політичної ситуації коли адміністративна будівля Маріупольської міської ради тривалий час була заблокована, про що складено акт про пожежу. Згідно з технічною документацією із землеустрою, складеною ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазовя» щодо складання документів, що посвідчую право на земельну ділянку на імя [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибної ділянки) по вулиці Шевченка, будинок №164-а в Центральному (Жовтневому) районі міста Маріуполя Донецької області загальна площа земельної ділянки складає 0,0585 га. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серія АЕІ №324186 від 31 січня 2002 року [PERSON] успадкувала житловий будинок №164-а по вулиці Шевченка у місті Маріуполі з усіма будівлями подвіря. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 25 листопада 2010 року [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0585 га по вулиці Шевченка, будинку №164-а у місті Маріуполі, на підставі рішення Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року №5746-7073 у межах згідно з планом. Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства 03.11.2010 року, складеного спеціалістом першої категорії відділу регулювання земельних відносин міської ради [PERSON] відповідно до вимог ст.12, ст.189 Земельного Кодексу України, ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» за адресою: місто Маріуполь, вулиця Шевченка, будинок №164-а встановлено, що [PERSON] та [PERSON] самовільно зайняли та використовують земельну ділянку площею 0,0188 га із земель житлової та громадської, що відноситься до домоволодіння №164 по вулиці Шевченка, яка знаходиться в користуванні [PERSON] без правовстановлюючих документів. Згідно з листом від 06.07.2009 року №11д-1518-1.2 підписаним міським головою на усне звернення [PERSON] щодо виділення земельної ділянки для обслуговування домоволодіння №164 по вулиці Шевченка у місті Маріуполі зазначено, що заяви від [PERSON] про можливість виділення земельної ділянки не надходило та розяснено, що для розгляду зазначеного питання [PERSON] необхідно звернутися до КП «Міське архітектурне бюро» для підготовки графічних матеріалів на земельну ділянку. Також, необхідно надати висновок про попереднє узгодження місця розташування земельної ділянки інспектуючих служб міста. Згідно з висновком від 06.08.2009 року №516, виданого Управлінням Держкомзему у місті Маріуполі Донецької області вбачається, що [PERSON] можливо виділити земельну ділянку у власність для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,0693 га. Згідно з висновком про можливість місця розміщення обєкту від 15.07.2009 року №05-04-3/612, виданого Головним управлінням містобудування і архітектури вбачається, що Головне управління містобудування і архітектури вважає за можливе узгодити відвід земельної ділянки для обслуговування житлового будинку №164 по вулиці Шевченка в місті Маріуполі. Згідно з листом Маріупольської міської санітарно-епідеміологічної станції від 10.08.2009 року №2203/03.2, Маріупольська міська санітарно-епідеміологічної станція вважає за можливе подальше розміщення індивідуального житлового будинку на земельній ділянці будинку №164 по вулиці Шевченка в місті Маріуполі. Згідно з висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища від 15 серпня 2009 року №14/1121 відділом регуляторної політики узгоджено матеріали щодо вибору земельної ділянки площею 0,0693 га для обслуговування існуючого житлового будинку розташованого по вулиці Шевченка, 164 у місті Маріуполі Донецької області за умовами природоохоронного законодавства та вимог зазначених у п.18. Згідно з листом Управління культури та туризму від 20.07.2009 року №014-436/с на схемі житлового будинку №164 по вулиці Шевченка у місті Маріуполі Донецької області в межах земельного відводу відсутні враховані обєкти історико-культурного значення. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 07 серпня 2014 року в задоволені позову [PERSON] до виконавчого комітету Маріупольської міської ради та Жовтневої районного адміністрації Маріупольської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання неправомірним та скасування рішення відмовлено. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді. Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно з п. "в" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою передбачений, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачений у ст. ст. 186, 186-1 ЗК України. Згідно зі ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. Слід визнати правильною практику тих судів, які у разі виникнення спору не вважають саму по собі відсутність погодження меж підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній. Таким чином, право позивачки на завершення процесу оформлення права власності на земельну ділянку без погодження її межі із суміжним землекористувачем може бути захищено шляхом пред'явлення позову про надання дозволу на оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та в актах приймання-передачі межових знаків на зберігання лише у випадку відсутності спору щодо межі між суміжними земельними ділянками та відсутності правових підстав для відмови суміжного землекористувача у погодженні межі земельної ділянки. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed