Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» та [PERSON] про визнання протиправною відмову у виплаті страхового відшкодування, стягнення суми страхового відшкодування та суми завданої моральної шкоди . Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що 20.07.2012 р. о 22 год. 00 хв. в м. Ужгороді по вул. Крилова, 3 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Сітроєн» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Пежо» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб марки «Пежо » державний реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач вказує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення правил ПДР [PERSON] Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 25.07.2012 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок даної пригоди власнику автомобіля марки «Пежо » завдано матеріальний збиток у розмірі 93 138,00 грн. . Розмір завданої шкоди було визначено звітом № 70 про оцінку автомобіля від 01.08.2012 року, який виконано експертом оцінювачем [PERSON] . Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1717080 від 07.04.2012р. та за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» від 07.04.2012р. DCV №009506. 23.08.2012 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» листом № 5524-31 з посиланням на ст. 26 ЗУ «Про страхування» та на ч.3 ст. 991 ЦКУ повідомила про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування. Оскільки, згідно із висновком ДП «Центр Експертних досліджень» №115-12 по матеріалах страхової події, яка сталася 20.07.2012 р. комплекс механічних пошкоджень на автомобілях «Сітроєн» д.н [NUMBER] та «Пежо» д.н [NUMBER] з технічної точки зору не відповідає та не міг утворитися за обставин події, викладених у поясненнях водіїв [PERSON] та [PERSON] , через невідповідність характер і пошкоджень на автомобілях заявленому механізму їх попутного зіткнення. Позивач з висновком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» щодо невиплати страхового відшкодування незгідний, вважає, що такі здійснені із грубим порушенням умов заключених договорів страхування, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обґрунтовуючи це тим, що, [PERSON] та [PERSON] не є страхувальниками за договором ДЦВ із ПрАТ СК «ПЗУ Україна» таким являється гр. [PERSON] , а відтак повідомлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» будь-якої інформації учасниками ДТП [PERSON] та [PERSON] не підпадає під випадок відмови у страховій виплаті, який передбачений ч.3 ст. 26 ЗУ «Про страхування» та ч.1 п.3 ст. 991 ЦК України. Позивач зазначає, що приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачають такої підстави для відмови у страховій виплаті як подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Позивач зазначає, що 21.07.2012 р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» отримало від [PERSON] заяву про настання страхового випадку разом із поясненнями. Згідно із п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таким чином ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у строк до 21.10.2012 року зобов`язане було здійснити виплату по ОЦВ. Згідно із полісом ОЦВ передбачається страхова сума в 50 000,00 грн. та франшиза нуль тому починаючи із 21.10.2012 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникла заборгованість у сумі 50 000,00 грн. Внаслідок неналежного виконання свого зобов`язання відповідачем , позивач має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, на підтвердження чого надав розрахунок. Позивач зазначає, що сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає - 58 438.36грн. Три проценти річних складає - 3 073,97 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань -16 682,19 грн. Загальний розмір заборгованості за полісом ОЦВ складає - 78 194,52 грн. Згідно із полісом ДЦВ передбачається страхова сума в 75 000,00 грн., а залишок непокритою заборгованості складає - 43 138 грн., які повинні були бути сплачені до 23.08.2012 р. (п.п. 10.2., 10.3. договору ДЦВ). Сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 50 468,70. Три проценти річних складає - 2 861,29. Загальний розмір заборгованості за полісом ДЦВ складає - 53 329,99 грн. Отже, загальний розмір заборгованості за полісами ДЦВ та ОЦВ складає - 131 523,52 грн. Окрім майнової шкоди, завданої ушкодженням автомобіля позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , йому завдано також моральну шкоду, яка завдана неправомірними діями, яку обгрунтовує тим, що у зв`язку з пошкодженням власного автомобіля, позивачу були спричиненні моральні страждання та переживання, позивач змушений був просити у знайомих та близьких допомоги грошима на ремонт пошкодженого автомобіля, обмежувати себе та своїх рідних у харчуванні та інших запланованих витратах, витрачати свій час для збору документів та деталей необхідних для ремонту автомобіля, вживати засобів відновлення і захисту порушеного права в судовому порядку та витрачати власні кошти на це. Не дивлячись на звернення позивача, відповідачами не вжито ніяких компенсаційних заходів щодо наслідків їх протиправної поведінки. Завдану шкоду позивач оцінює в сумі 2000,00 грн. З посиланням на викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та ухвалити рішення, яким : визнати протиправною відмову ПрАТ «СК ПЗУ України» у страховій виплаті за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1717080 від 07.04.2012 р. та договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» від 07.04.2012 р. DCV № 009506, стягнути із ПрАТ «СК ПЗУ Україна» - 13152352 грн. заборгованості, стягнути із [PERSON] - 2000,00 заподіяної моральної шкоди, стягнути з відповідачів судові витрати. Короткий виклад позицій сторін по справі: У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги викладені в позові підтримав, надавши суду пояснення аналогічні викладеним. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявився, надіслав через загальний відділ суду письмову заяву про уточнення розрахунку заборгованості, яку просив приєднати до матеріалів справи, та розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідно до заяви про уточнення розрахунку заборгованості, зазначає, що відповідно до позовної заяви із поданого розрахунку станом на 07.11.2014 року такий охоплює 21.10.2012 року-07.11.2014р., моментом виникнення заборгованості є 21.10.2012 року, де загальний розмір заборгованості ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» станом на 07.11.2014 року становить 131 523,52 грн. та включає: борг за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності 78 194,52 грн. в т.ч. 58 438,36 грн. - борг з урахуванням інфляції, 3073,97 - 3% річних, пеня у розмірі 16 682,19 грн.; борг за договором добровільного страхування цивільної відповідальності 53 329, 99 грн. в т.ч. 50 648, 70 грн. - борг з урахуванням інфляції, 2861,29 - 3% річних. Однак, даний розрахунок станом на 07.11.2014 року базується на звіті про оцінку №70, який виконаний 01.08.2012 року, і передбачає розмір відновлюваного ремонту 93 138,36 грн. З 2012 року вартість запчастин та роботи, а отже і вартість відновлюваного ремонту суттєво змінилася, а тому 20.07.2015 року ухвалою суду було призначено судову авто-товарознавчу експертизу, яка була проведена 07.08.2015 року та встановила вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля 273 872,29 грн. Окрім того, 27.11.2015 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатила частину заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності у розмірі 56 799, 16 грн. Загальний розмір заборгованості ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» станом на 09.04.2020 року становить 115 767,56 грн. та включає розмір заборгованості за договором добровільного страхування (із лімітом відповідальності 75 000,00 грн.) та договором обов`язкового страхування (із лімітом відповідальності 50 000,00 грн.). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав суду заяву відповідно до якої просив суд розглянути справу у його відсутності. ( а.с. 147, т. 1) Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 8800022429448, № [NUMBER] , № [NUMBER] , про причини неявки суд не повідомляв. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» Бугаєнко Ю.М. надіслав суду письмові заперечення відповідно до яких проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що позивачем не було повідомлено страховика про всі відомі обставини, а саме про наявність пошкоджень, які були отримані до ДТП, що призвело до того, що страховик не має можливості відмежувати пошкодження які були на транспортному засобі до ДТП від тих які отримані внаслідок ДТП. Вказав, що водій [PERSON] . Та інший учасник ДТП не сприяли, а перешкоджали страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП а позбавили страховика можливості встановити розмір заподіяної шкоди. Вказав, що ПрАТ СК "ПЗУ Україна" відмовила представнику позивача у виплаті страхового відшкодування правомірно , у відповідності до норм Закону. Просив відмовити у задоволенні позову . Окрім того, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» Бугаєнко Ю.М. надіслав суду 25.04.2016 року додаткове письмове пояснення . Заяв про відкладення розгляду справи від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до суду не надходило. 02 червня 2015 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» через канцелярію суду подав заперечення проти задоволення позову та клопотання про передачу за підсудністю справи. 02 червня 2015 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» через канцелярію суду подав клопотання про призначення судової транспортно - трасологічної експертизи. 03 червня 2015 року представник позивача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 04 червня 2015 року представник позивача подав до суду заяву про призначення авто-товарознавчу експертизу. 08 червня 2015 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони. 23 вересня 2015 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про надання на ознайомлення судової експертизи. 30 жовтня 2015 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи електронний носій з фотознімками пошкоджених автомобілів. 14 грудня 2015 року представник позивача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 22 грудня 2015 року представником позивача подано до суду Апеляційну скаргу. 04 квітня 2016 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи. 25 квітня 2016 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду додаткове пояснення по цивільній справі. 25 квітня 2016 року представник позивача подав до суду заяву про відвід судді Монич О.В. 08 серпня 2016 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду заяву про призупинення розгляду справи. 06 вересня 2016 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про перенесення судового засідання. 12 вересня 2016 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про перенесення судового засідання 07 жовтня 2016 року представник позивача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 19 жовтня 2016 року представником позивача подано до суду Апеляційну скаргу. 24 січня 2017 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про перенесення судового засідання. 31 березня 2017 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи. 06 червня 2017 року представник позивача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 13 червня 2017 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про перенесення судового засідання. 08 серпня 2017 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 30 листопада 2017 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. 30 листопада 2017 року представник позивача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 26 лютого 2018 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про призначення додаткової судової транспортно-трасологічної експертизи. 26 лютого 2018 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції. 02 березня 2018 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. 06 березня 2018 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. 18 червня 2018 року представник позивача подав до суду ( суддя Монич О.В.) клопотання про перенесення судового засідання. 19 вересня 2018 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» подав до суду ( суддя Монич О.В.) клопотання про розгляд клопотання про призначення додаткової експертизи без участі представника. 13 січня 2020 року представник позивача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 09 квітня 2020 року представник позивача подав до суду заяву про приєднання до матеріалів справи уточнений розрахунок заборгованості та розгляд справи за відсутності позивача та представника. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 30.04.2015 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. відкрито провадження по справі. 20.07.2015 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. призначено у справі судову інженерну експертизу. 30.11.2015 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. дану позовну заяву було залишено без розгляду. 25.12.2015 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області залишено без руху апеляційну скаргу. 08.02.2016 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. 18.02.2016 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції. 03.03.2016 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30.11.2015 скасовано, справу повернуто до Ужгородського міськрайонного суду для продовження розгляду. 07.09.2016 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. відвід представника позивача [PERSON] відхилено. 28.09.2016 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. дану позовну заяву було залишено без розгляду. 28.10.2016 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області залишено без руху апеляційну скаргу . 24.11.2016 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. 05.12.2016 року Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції. 20.01.2017 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2016 скасовано, справу повернуто до Ужгородського міськрайонного суду для продовження розгляду. 31.03.2017 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. призначено у справі судову транспортно-трасологічну експертизу. 13.09.2017 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. призначено у справі судову транспортно-трасологічну експертизу 05.03.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. відновлено провадження по справі. 05.03.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 03.05.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції. У відповідності до розпорядження в.о. Керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду від 24.10.2018 року від № 308/3334/15-ц, здійснено перерозподіл даної справи у звязку зі звільненням судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. з посади судді на підставі наказу № 266/802-06 від 03.09.2018 року 28 грудня 2018 року суддею К.К. Бенца прийнято справу до свого провадження. В матеріалах справи наявне клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» про призначення додаткової судової транспортно-трасологічної експертизи, яке було подано судді Монич О.В. 26.02.2018 року. Дані про розгляд клопотання в матеріалах справи відсутні. Проте суд констатує наступне, у зв`язку із зміною складу суду на стадії розгляду справи по суті , суд повторно розпочав розгляд справи по суті , що відповідає приписам ч.12 ст.33 ЦПК України. Жодних клопотань, заяв, зокрема щодо розгляду клопотання про призначення додаткової судової транспортно-трасологічної експертизи від відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» , під час повторного розгляду справи по суті не надходило. Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи встановлені судом: Судом встановлено, що 20.07.2012 р. о 22 год. 00 хв. в м. Ужгороді по вул. Крилова, 3 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Сітроєн» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Пежо» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб марки «Пежо » державний реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 25.07.2012 року у справі №712/13670/12 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні ДТП, що мала місце 20.07.2012 р. та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у вчиненні 20.07.2012 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує. Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу «Пежо » державний реєстраційний номер [NUMBER] механічних пошкоджень. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Пежо » державний реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] (а.с.20 Т.1). Як встановлено судом, 26.07.2012 року оцінювачем [PERSON] проведено огляд автомобіля Peugeot 308 1.6 HDI реєстраційний номер [NUMBER] , під час якого виявлено ряд пошкоджень, опис яких наявний у протоколі огляду транспортного засобу від 26.07.2012 року. Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 26.07.2012 року , при огляді автомобіля були присутні: [PERSON] , представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що стверджується підписами останніх у протоколі . ( а.с. 33-34, Т.1) Відповідно до звіту № 70 від 01.08.2012 року , проведеного ПП [PERSON] , який є субєктом оціночної діяльності (сертифікат № 12141/11 виданий Фондом держмайна України 04.11.2011р.): вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Peugeot 308 1.6 HDI реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату оцінки складає 93 138,36 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Peugeot 308 1.6 HDI реєстраційний номер [NUMBER] в результаті пошкодження при ДТП, станом на дату оцінки складає 101548,49 грн. ( а.с. 22-28 , Т.1) Відповідно до звіту № 70 від 01.08.2012 року, оцінку виконано ПП [PERSON] на підставі договору та звернення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» від 24.07.2012 року . Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07.04.2012 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «Сітроєн» державний реєстраційний номер [NUMBER] , / серія [NUMBER] на суму 75 000,00 грн. ( а.с. 8-15, Т.1) Строк дії договору з 08.04.2012 року по 07.04.2013 року. Відповідно до вищевказаного договору страхувальником являється [PERSON] . Судом встановлено, що між відповідачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] 07.04.2012 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «Сітроєн» державний реєстраційний номер [NUMBER] , ліміт відповідальності згідно полісу винної особи становить 50 000,00 грн. франшиза згідно договору становить 0,00 грн. / поліс № АВ 1717080/. ( а.с. 16, Т.1) 21.07.2012 р. [PERSON] звернувся в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування ОСЦПВВНТЗ разом із поясненнями. Згідно із п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таким чином ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у строк до 21.10.2012 року зобов`язане було здійснити виплату. 23.08.2012 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» листом № 5524-31 з посиланням на ст. 26 ЗУ «Про страхування» та ст. 991 ЦКУ повідомила [PERSON] про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування. Підставою відмови стало те, що згідно із висновком ДП «Центр Експертних досліджень» №115-12 по матеріалах страхової події, яка сталася 20.07.2012 р. комплекс механічних пошкоджень на автомобілях «Сітроєн» д.н [NUMBER] та «Пежо» д.н [NUMBER] з технічної точки зору не відповідає та не міг утворитися за обставин події, викладених у поясненнях водіїв [PERSON] та [PERSON] , через невідповідність характеру пошкоджень на автомобілях заявленому механізму їх попутного зіткнення. ( а.с. 17-18,Т.1) Отже, 23 серпня 2012 року відповідачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було направлено лист, яким було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Як встановлено судом, 30.11.2012 року національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було складено акт 30.11.2012 р за № 410/13-10/13/6 про порушення законодавства у сфері послуг Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відповідно до якого було встановлено , що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було прийнято безпідставну відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] та за результатами перевірки документів по страховій справі [PERSON] встановлено порушення: щодо прийняття страховиком рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування без передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав; щодо не здійснення виплати страхового відшкодування у строки встановлені Законом; щодо несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика. ( а.с. 48- 52 , Т.2) Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за № 250/13-11/13-5 від 05 липня 2013 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було застосовано штрафну санкцію у розмірі 1700 грн. ( а.с. 48-50, Т.1) Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2013 р. (№826/3620/13-а) у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ПЗУ України, яка звернулася до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження № 155 від 17.01.2013 відмовлено повністю. Даною постановою суду було встановлено, що ПАТ СК «ПЗУ Україна» неправомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування [PERSON] на підставі висновку експертного дослідження № 115-12 ,що не передбачено ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ( а.с. 40-45, Т.2) Отже, вказаним судовим рішенням, яке набуло законної сили встановлено протиправною відмову ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повторного визнання протиправною відмову ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Вказана правова позиція відображена в постанові Великої палати Верховного Суду від 12.02. 2019 у справі № 826/7380/15. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання , що позивачем було обрано неефективний спосіб захисту своїх прав в частині заявлення вимог про визнання протиправною відмову ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів " Легкий захист" від 07.04.2012 року, а відтак в задоволенні такої слід відмовити. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2013 р. (№826/12996/13-а) позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ПЗУ України, яка звернулася до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправною та скасування постанови № 250/13-11/13/5 від 05.07.2013 року про накладення штрафної санкції (штрафу) - відмовлено. Як встановлено судом, відповідно до повідомлення про отримання переказу фізичними особами ПрАТ СК «ПЗУ Україна» через «Райффайзен Банк Аваль» від 27.11.2015 р. було перераховано [PERSON] грошові кошти в сумі 49652,43 грн. та 7146,81 грн. ( а.с. 33-34, Т.2) Згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 23/2015 від 07.08.2015 року проведеної на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2015 р. за заявою представника позивача [PERSON] : вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу Peugeot 308 1.6 HDI державний номер [NUMBER] складає 273872,29 грн.; вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта зносу складових транспортного засобу Peugeot 308 1.6 HDI державний номер [NUMBER] станом на момент звіту № 70, 01.08.2012 р. складає 92 174,17 грн. ( а.с. 153-161, Т.1) Внаслідок неналежного виконання свого зобов`язання відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивач має право на стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, на підтвердження чого надає розрахунок. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ЗУ " Про страхування". Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначенійу до- говорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку)виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування»). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З огляду на викладене, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність вУкраїні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшко-довується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, з урахуванням наведених вище положень законодавства, позивач має право на отримання страхового відшкодування, виходячи з розміру матеріального збитку, завданого йому як власнику пошкодженого автомобіля Peugeot 308 1.6 HDI державний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Розглядаючи спір по суті, суд також зазначає, що частиною 5 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідачами не доведено факт того, що шкоду транспортному засобу Peugeot 308 1.6 HDI державний номер [NUMBER] було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія. Як вбачається з матеріалів справи 25.11.2015 року відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатив страхове відшкодування в розмірі 56 799,24 грн. за полісом АВ/ 1717080, що також зазначено представником ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у додаткових поясненнях по справі , що надійшли до суду 25.04.2016 року. Однак, станом на дату розгляду справи в суді Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» оплату страхового відшкодування у повному обсязі не здійснило,зокрема за договором добровільного страхування. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 43138,36 грн. (93.138,36 грн. вартість відновлювального ремонту на підставі звіту № 70 від 01.08.2012 року -50.000,00 грн. (ліміт відповідальності згідно полісу АВ/ 1717080 винної особи становить 50 000,00 грн.) фактично виплачене страхове відшкодування). Тобто різниця невідшкодованої позивачу суми збитків становить 43 138.36 грн. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» інфляційних втрат за період з 01.11.2012 року по 30.09.2014 рік в сумі 8438,36 грн. та 3 % річних за період з 21.10.2012 року по 07.11.2014 рік в сумі 3073,97 грн., а також пеню за кожень день прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 21.10.2012 року по 07.11.2014 рік в сумі 16 682,19 грн. , що розрахована за зобов`язанням згідно полісу АВ/ 1717080. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» інфляційних втрат за період з 01.09.2012 року по 30.09.2014 рік в сумі 7330,70 грн. та 3 % річних за період з 23.08.2012 року по 07.11.2014 рік в сумі 2861,29 грн., що розрахована на суму заборгованості в розмірі 43138,36 грн. за договором добровільного страхування. Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та проценти від простроченої суми в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний суд України у справі № 6-1003цс16 від 21 грудня 2016 року прийшов до висновку, що стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання. Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів та на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням. Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. З огляду на вищенаведене, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. При цьому, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки, страховою компанією не було виплачено страхове відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування та страхове відшкодування, яке станом на дату розгляду справи в суді у повному обсязі не виплачено,зокрема за договором добровільного страхування. Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок 3% річних та розрахунок щодо інфляційних втрат , розрахунок щодо пені визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення три відсотки річних, суму інфляційних втрат та пені підлягають повному задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що 25.11.2015 року відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатив страхове відшкодування в розмірі 56 799,24 грн. за полісом АВ/ 1717080, з яких 50.000,00 грн. становить ліміт відповідальності згідно полісу АВ/ 1717080 винної особи. Отже, заборгованість за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АВ/ 1717080 становить: інфляційні втрати за період з 01.11.2012 року по 30.09.2014 рік в сумі 1639,12 = ( 8438,36 грн. - нараховані інфляційні втрати - 6799,24 грн. частина відшкодування проведеного 25.11.2015 року) та 3 % річних за період з 21.10.2012 року по 07.11.2014 рік в сумі 3073,97 грн., а також пеню за кожень день прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 21.10.2012 року по 07.11.2014 рік в сумі 16 682,19 грн. , що розрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АВ/ 1717080. Судом надана правова оцінка заперечень представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» проти позову та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від майнової відповідальності, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування по-кладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Представником позивача подано через загальний відділ суду 09.04.2020 року заяву про приєднання до справи уточнений розрахунок заборгованості ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» станом на 09.04.2020 р. згідно якого, загальний розмір заборгованості ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» станом на 09.04.2020р. з врахуванням часткової виплати заборгованості становить 115 767,56 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості, такий проведено представником позивача виходячи із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Peugeot 308 1.6 HDI державний номер [NUMBER] , що становить 273872,29 грн. та який встановлено згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 23/2015 від 07.08.2015 року проведеної на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2015 р. Разом з тим, зазначений уточнений розрахунок заборгованості ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» станом на 09.04.2020 р., суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Як вбачається з матеріалів справи позивач не скористався своїм право на подачу заяви про збільшення позовних вимог, а вже під час розгляду справи по суті подав до суду заяву про уточнення розрахунку заборгованості, яка за своїм змістом та вимогою фактично збільшує розмір позовних вимог позивача до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Оскільки позивач та його представник, процесуальним правом про збільшення розміру позовних вимог не скористався, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог, а відтак не приймає до уваги уточнений розрахунок заборгованості ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» станом на 09.04.2020 р. наданий представником позивача. Окрім того, усупереч імперативним приписам ч. 5 ст. 49 ЦПК України представником позивача до заяви про уточнення розрахунку заборгованості не долучено докази направлення її копії іншим учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що страховою компанією було порушено строки виплати страхового відшкодування, зважаючи, що на дату розгляду справи в суді Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» оплату страхового відшкодування у повному обсязі не здійснило, відповідач повинен сплатити позивачу страхове відшкодування, інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, а також пеню, з підстав та мотивів викладених вище. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 2000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування. Суд вважає, що у зв`язку із стражданнями, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням майна позивача йому спричинена і моральна шкода. Враховуючи суть позовних вимог, тривалість моральних страждань позивача , час та зусилля, витрачені для відновлення порушених прав позивача, необхідність змін звичного способу життя позивачем після пошкодження автомобіля, суд виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості визначає розмір моральної шкоди в сумі 2000, 00грн. , задовільняючи позовні вимоги в цій частині. Виходячи з характеру, глибини та тривалості фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає що заявлений позивачем розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 2000 грн. є обгрунтований та такий що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", а відтак з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 747 (сімсот сорок сім) гривні 26 копійок, та з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок ( Закон України про судовий збір станом на день подачі позову до суду (25.03.2015 р.) Враховуючи викладене,

Outcome: partial