Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 18 лютого 2013 року близько 13 години 30 хвилин [PERSON], знаходячись на території свого домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] зі своєю мисливської рушниці «ІДЕАЛ» 12 калібру серії [NUMBER], застрелив його мисливську собаку на кличку «П-Рем». Вартість застреленої мисливської собаки згідно висновку експерта-кінолога Харківського обласного відділення федерації мисливського собаківництва України від 03 квітня 2013 року становить 20,750 грн.. Своїми діями відповідач спричинив позивачу значний матеріальний збиток, а також позивач вважає, що йому спричинено моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10,000 гривень. В зв»язку з цим позивач вимушений звернутися до суду та просить задовольнити його позовні вимоги. У судове засідання 08 квітня 2014 року, позивач [PERSON] не з»явився, і про причини своєї неявки суду не повідомив та не подав заяв про розгляд справи за його відсутності чи що до відкладення розгляду справи, хоча судом він під особистий підпис своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи. У минулих судових засіданнях позивач зазначав, що повністю підтримує свої позовні вимоги і з тих обставин, які викладені в позові. На його особисту думку, ним подані всі докази по справі в обгрунтування заявлених вимог. Сам він особисто свідком протиправної поведінки відповідача [PERSON] по вбивству його собаки не був, так як в той час, перебував на роботі території Російської Федерації. Про обставини, які відбулися із його собакою, він дізнався безпосередньо від своєї цивільної дружини [PERSON]. та свого брата - [PERSON], який займався питаннями щодо розтину трупу собаки. Позивач зазначив, що він звертався із заявою до міліції на неправомірні дії відповідача, однак, було винесено Постанову про закриття кримінального провадження за ст.299 ч.1 КК України за фактом жорсткого поводження з тваринами. Позивач вказав, що він вважає, що саме відповідач застрелив його собаку, бо про це свідчать матеріали експертизи, яку було проведено щодо рушниці, яка належить відповідачу. Щодо Постанови апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2013 року, за якою провадження відносно [PERSON], було закрито у зв"язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопрорушення за ст.174 КУпАП він нічого пояснити не може. Будь-яких скарг він не подав. Інших доказів по справі, він не має. А до суду звернувся лише на даний час лише тому, що відповідач у добровільному порядку не визнає своєї вини у тому що вбив його собаку і не бажає відшкодувати йому як матеріальні збитки так і моральну шкоду, оскільки, він дуже тяжко пережив душевні хвилювання щодо втати своєї собаки. До медичних устав він не звертався за медичною допомогою. Однак, він втратив не лише мисливську собаку, а фактично "члена родини", так як собака все розуміла і він її дуже любив. Дану собаку йому передав його син у 2012 році. Представник позивача - адвокат [PERSON], в судове засідання, призначене на 08 квітня 2014 року не з»явився і про причини своєї неявки суду не повідомив та не подав заяв про розгляд справи за його відсутності чи що до відкладення розгляду справи, хоча судом він під особистий підпис своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи. У минулих судових засіданнях, він підтримав правову позицію свого довірителя та зазначив, що його довірителю, неправомірними діями відповідача, було спрачинено як матеріальну так і моральну шкоду, про що свідчать подані до суду разом із позовом як письмові докази так і можуть засвідчити свідки. Що до Постанови апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2013 року, за якою провадження відносно [PERSON], було закрито у зв"язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст.174 КУпАП, він нічого пояснити не може так як про дану Постанову він не знав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та прохав суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки відсутня його вина у вбивстві собаки позивача. Відповідач зазначив, що того, дня коли вбили собаку позивача, він із самого ранку, зателефонував, до громадянина [PERSON] та попрохав його заїхати за ним додому і поїхати до його іншого житлового будинку, який розташований у [ADDRESS], в якому ведеться будівництво. [PERSON] заїхав за ним на своєму автомобілі і вони поїхали у с. Катеринівку. Вони виконували різного роду роботи з прибирання території домоволодіння від будівельного сміття. Були вони там у двох. Десь о 14 годині, йому на телефон зателефонував [PERSON] і запитав, на віщо він вбив його собаку. Відповідач зазаначив, що він з початку нічого не зрозумів. Потім сказав [PERSON], що треба повернутися додому, так як там щось трапилося у нього на подвір"ї. Вони переодяглися, помили руки і поїхали до Лозової. З самого початку, вони під"їхали до будинку [PERSON]. [PERSON] посигналив, щоб хтось вийшов з будинку. Десь хвилин через 5-10 вийшла цивільна дружина позивача [PERSON], він вийшов із автомобіля [PERSON] і запитав у неї що трапилося на що вона сказала, що на подвір"ї його домоволодіння, вбито їх мисливську собаку, яка вилізла із вольєра. Більше вона йому нічого не сказала. Будь-яких претензій вона йому з приводу цього не висказувала Він, після цього, зразу пішов до свого домоволодіння, а [PERSON], пішла до себе в будинок. Коли він прийшов до свого подвір"я, яке знаходиться по сусідству з подвір"ям позивача, то побачив, що дійсно, лежала собака позивача і вона була мертовю. Однак, він цього не робив і не міг зробити, так як не знаходився вдома. А мисливську рушницю, дозвіл на яку в нього є, окрім нього, взяти не може ніхто, так як вона зберігається відповідно до вимог закону і крім того, в цей час і в будинку не було нікого із членів родини. Тому, ствердження позивача, що він вбив його собаку є безпідставними. Крім того, він також є мисливцем як і позивач і добре знає, що для мисливця собака - це не тільки "помічник" на полюванні, а ще й - "друг". Відповідач вказав, що вони з позивачем живуть посусідству давно, обоє є мисливцями, завжди мали нормальні відносини; будь-яких конфліктів між ними в житті не виникало. Тому йому не зрозуміло, чому позивач його звинувачує в тому, що трапилося із його собакою. Представник відповідача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, підтримав правову позицію свого довірителя та зазначив, що вважає позов безпідставним і таким що не підлягає задоволенню. Представник відповідача зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами. Крім того, свідки, яких було допитано за клопоатнням позивача, також своїми свідченнями не підтвердили жодного факту, викладеного в позовній заяві. Висновок експерта від 26 березня 2013 року вважає не достовірним, оскільки експерту не були роз»яснені положення ст. 147 КПК України, а тому вважає цю експертизу недійсною. Крім того, матеріали для проведення експертизи були надані з порушенням норм закону і це підтвердив у судовому засіданні сам [PERSON], а саме зразки були зібрані з порушенням, тобто в присутності сторонніх осіб, без складання протоколу. Також у своєму висновку експерт встановив з 28 дробин, лише одну, що також викликають сумнів. І крім того, не встановлена конкретна причина смерті. Відносно заявленої моральної шкоди, представник відповідача також заперечує, оскільки позивач жодного разу не звертався до медичних установ, не надав жодного доказу, щодо спричинення моральної шкоди або моральних страждань. Оцінку шкоди, яка надана позивачем, за втрату собаки, представник відповідача не вважає доказом, оскільки цей Висновок не є кваліфікованою експертизою, призначеною судом або органами слідства. Також зауважив на те, що свідчення свідків, а саме [PERSON], суперечливі та неправдиві. Свідок [PERSON] - це цивільна дружина позивача, а тому суд не повинен взагалі їх брати до уваги, оскільки вона є зацікавленою особою. Крім того, у судовому засіданні, після допиту свідка з боку відповідача - громадянина [PERSON] на запитання, які були задано свідку [PERSON], вона не змогла надати відповіді і не заперечувала проти його свідчень. Свідок [PERSON], якого за клопотанням позивача було допитано в суді, в загалі не повідовим жодних даних з приводу позовних вимог. Крім того - це колишній чоловік свідка [PERSON]. І даний свідок [PERSON], повідомив суду, лише ті дані, які розповіла йому його колишня дружина, а сам він, чув лише сторонні звику схожі на вибух. І він бачив вбиту собаку, яке вже була мертвою. В свою чергу, відповідачем була надана постанова Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2013 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.174 КУпАП у відношенні [PERSON] закрити в зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що виключає його обов"язок за нормами закону щодо відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. У позовній заяві позивачем зазначено, що 18 лютого 2013 року, близько 13 години 30 хвилин [PERSON], знаходячись на території свого домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], зі своєї мисливської рушниці «IDEAL» 12 калібру серії [NUMBER], вчинив стрільбу, чим порушив чинне законодавство. Дану обставину викладено і в Постанові про закриття кримінального провадження від 20 травня 2013 року за ст.299 ч.1 КК України за фактом жорсткого походження з тваринами (а.с.№18), матеріали досудового розслідування було внесено до ЄРДР №120132203800007 від 06.04.2013 року за заявою [PERSON] від 05.04.2013 року. В даній Постанові вказано, що відносно [PERSON] направляється матеріал щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.174 КУпАП. Досліджуючи обставини справи, судом у судовому засіданнні судом було з"ясовано про наявність у відповідача Постанови судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2013 року, за якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 174 КУпАП відносно [PERSON] закрито, в зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с.№ 35-37). За клопотанням позивача, у судовому засіданні 25.03.2014 року (а.с.№ 53-54), у присутності і самого відповідача, судом було допитано двох свідків - [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] зазначила, що вона є цивільною дружиною позивача. На той час, коли сталося вбивство собаки, вона знаходилася в хаті, та раптово почула на подвір"ї хлопок. Їй здалося, що міг вибухнути балон із газом. Вона підійшла до вікна, виглянула на вулицю, та побачила за забором, на межі двох домоволодінь, як мелькнула голова відповідача [PERSON]. Саме обличча його вона не бачила, а побачила мельком лише затилок голови. А так як це було подвір"я саме [PERSON], то це міг бути тільки він. Після чого, вона вийшла на вулицю, щоб переконатись, що все гаразд, підійшла до воль»єру, в якому була закрита їх собака, і побачила, що собаки там немає. Підійшла до забору сусіда [PERSON], заглянула через забор та побачила їх мертву собаку. Дату, коли сталася ця подія, вона не пам»ятає, пору року також не пам»ятає. Чоловіка вдома не було, він тоді був в Росії. Вона йому зателефонувала і розповіла, що трапилося. З вікна вона бачила тільки затилок голови [PERSON], ні самої рушниці, ні того як вбили собаку, вона не бачила. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що вони знайомі з позивачем, живуть по сусідству. В той день, десь пообіді почув вистріл, після чого, вийшов на вуоицю, і побачив, що по подвір"ю сусіда - позивача ходить [PERSON], яка сказала йому, що вбили їх собаку. [PERSON], на даний час, проживає з позивачем, а до цього, вона була його дружиною, про те вони розлучилися і вона створила сім"ю з позивачем. Свідок [PERSON], зазначив, що [PERSON], він не бачив. Хто вбив собаку, він також не бачив. Зазначив, що на той момент знаходився на вулиці, та порався по господарству і спочатку не зрозумів, що сталося. І взагалі в той день, він не бачив [PERSON]. З моменту вистрілу до того моменту, як побачив собаку пройшло десь хвилин 10-15, не більше. За клопотанням відповідача, у судовому засіданні 25.03.2014 року (а.с.№ 55-56), у присутності і самого позивача, судом було допитано двох свідків - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що того дня, коли сталося вбивство собаки, він зранку заїхав до свого знайомого [PERSON], якого він знає вже давно, оскільки вони обає мисливці, а тому товаришують, та поїхали на дачу [PERSON] в [ADDRESS] щоб навести там порядок після ремонту. На подвір"ї даного домовододіння вони прибирали будівельне сміття. Там вони знаходилися десь до 14 години. Потім [PERSON] хтось зателефонував, розповіли що сталося і вони на машині поїхали до [PERSON]. Вони під"їали спочатку до будинку [PERSON],. він посигналив, щоб хтось вийшов. Десь через хвили 5-10 вийшла якась жінка у домашньому халаті - це була цивільна дружина позивача. [PERSON] вийшов з машини і пішов до неї. Вона підійшла до нього і вони розмовляли про те, що на подвір"ї [PERSON] лежить вбита їх собака. Жінка була у спокійному стані, вона нічого не кричала, ні яких претензій [PERSON] не висказувала. [PERSON], поговорив із цією жінкою, і вони розійшлися кожен по своїх подвір"ях, а він поїхав до себе до дому. Що було потім, він не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] вже давно, оскільки він голова Лозівської районної ради УТМР, тобто мисливець, а [PERSON] сма також мисливець. Крім цього він спілкується л ветеринарним лікарем [PERSON], який розповідав йому про те, що сталося з собакою [PERSON]. І одного разу вони разом заїжджали до лабораторії ветеринарної лікарні, де він побачив в кабінеті завідуючого лабораторії, [PERSON], який тримав скляну чашку в якій лежала дріб. Більше по цьому факту він нічого не знає та пояснити не може. Даючи оцінку свідченням свідка [PERSON], суд відноситься до них критично, оскільки остання є цивільною дружиною позивача, по-друге, її свідчення повністю спростовані свідком [PERSON], допитаним у її присутності і які нею не були спростовані, а на поставлені їй питання при перехресному допиті, остання, взгалі, не надала ніяких пояснень суду. Крім того, її свідчення, базовані лише на її особистих припущеннях так як вона пояснила, що обличча самого відповідача вона не бачила, а лише затилок голови людини, яка була на подвір"ї [PERSON] і так як це саме його подвір"я, то вбити собаку, на її точку зору, міг лише він. Оцінючи свідчення свідка [PERSON], суд знаходить їх такими, що вони не підтверджують обставин, які викладені в позовній заяіві позивачем. Даний свідок засвідчив лише наявність вбитої собаки та те, що почув вистріл. І переповів суду ті дані, які йому повідомила його колишня дружина - [PERSON] Даючи оцінку свідченням свідка [PERSON], у суду не має підстав недовіряти їм чи ставити їх під сумнів, оскільки свідок під розписку попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та за відомо неправдиві свідчення та приніс присягу свідка (а.с.№ 55). Крім того, даний свідок у судовому засіданні був допитаний у присутності сторін та інших учасників процесу і його свідчення не спростовані жодним учасником процесу, і вони відповідать матеріалам справи. Що стосується свідчень свідка [PERSON], то суд, знаходить, що вони підтверджують лише факт того, що собаку було доставлено до ветлікарні до ветеринарного лікаря. Однак даний факт, сторонами не було оспорено. З приводу викладеного, суд знаходить за необхідне зазначити, відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У судовому засіданні, судом було роз"яснено сторонам їх права та обов"язки і наслідки вчинення або не вчинення ними відповідних процесуальних дій. У судовому засіданні, судом було з"ясовано у учасників процесу про відсутність заяв та клопотань по справі. Отже, з приводу вищевикладеного, суд знаходить за необхідне зазначити про те, що кожна сторона, на протязі розгляду даної цивільної справи, на власний розсуд, розпорядилася наданими їй законом правами та покладеними на неї за законом, обов"язками. Тому, суд розглянув дану справу відповідно до положень ст. 11 ЦПК України. А саме: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відносно доказів, суд вважає зазначити наступне, що як зазначалося вище, Апеляційним судом Харківської області ухвалена постанова 13 вересня 2013 року щодо закриття провадження по адміністративній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 174 КУпАП у відношенні [PERSON] закрито, в зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З приводу заявлених позивачем у позові позовних вимог щодо стягнення на його користь з відповідача матеріальної шкоди, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст. 22 ЦК України зазначено: 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. 4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Статтею 23 ЦК України визначено: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 1166 ЦК України зазначає, що 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З огляду на зазначене, у [PERSON] не виникає обов"язку відшкодувати не лише майнову, а і моральну шкоду позивачу [PERSON]. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював сторонам їхні права та обов'язки, вживав заходи для надання можливості скористатися належними сторонам правами, з'ясовував наявність клопотань до суду. Позивач вважав, що надані ним докази у справі є достатніми для обґрунтування його вимог, надання інших доказів вважав непотрібним, крім того ніяких додаткових уточнень до позовної заяви не надавав. При цьому судом у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено сторонам їх права та обов'язки, положення статей 57, 60 ЦПК України, щодо обов"язків доказування і подання доказів, сторони попереджувались про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів, яким позивач не скористався. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши свідчення свідків, суд не знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичний осіб, поданих відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідач по справі є інвалідом другої групи, що підтверджено відповідною довідкою до акту огляду МСЕК Серія 10 ААБ №199350. Зприводу даного, судовий збір стягненню на користь позивача - не підлягає.

Outcome: dismissed