Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В грудні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 1983 року. В шлюбі мають двох повнолітніх дітей, які мешкають окремо. Проживають вони разом, але за останні роки відповідач став зловживати алкоголем, постійно вчиняє скандали та дебоші. Вона неодноразово просила його пройти курс лікування від алкоголізму та він відмовляється, бо не вважає себе хворим. Поведінка відповідача за останні роки стала неконтрольованою, він поводить себе дуже агресивно, в стані спяніння вчиняє бійки, ображає її. Вони перестали вести спільне господарство, мешкають в квартирі як сусіди, подружні стосунки між ними припинені і поновлювати їх позивачка не має наміру. Вони втратили взаємопорузуміння та почуття любові і поваги один до одного. Вважає, що сім'я та шлюб розпалися остаточно та відновити стосунки не можливо. Просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що хоче зберегти родину. З позивачкою вони довгий час перебувають у шлюбі, він не бачить сенсу життя без неї. Просив у позові відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 01 жовтня 1983 року, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС м. Кривий Ріг, зроблено запис № 997, що підтверджується копією свідоцтва. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. З урахуванням викладеного, суд 14 січня 2016 року надав подружжю строк на примирення терміном чотири місяці, за спливом якого позивач [PERSON] не відмовилась від позовних вимог. Враховуючи те, що примирення подружжя протягом призначеного судом строку не відбулося, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, заперечуючи проти позову, не аргументує можливості збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON]Р.у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з "Тімочко" на "Гордієнко". З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві [PERSON] просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Гордієнко». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність після розірвання шлюбу залишення позивачці прізвища "Гордієнко". На підставі наведеного, повно та всебічно з'ясовувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, здійснивши заходи до примирення подружжя, суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.

Outcome: approved