Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

29.05.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування [ADDRESS] та зобов'язання СГІРФО Шевченківського РВ УМВС України у Львівській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], котрий нею було уточнено 23.06.2015 р., в якому вона просить ухвалити рішення, про виселення [PERSON] з [ADDRESS] та стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Також у цій квартирі зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком позивачки, якому вона дозволила проживати у даній квартирі. Відповідач грубо порушує правила співжиття, постійно хуліганить та порушує особисті права позивачки, інсталював камери спостереження в квартирі чим грубо порушує її права. Незважаючи на те що відповідач приходить у дану квартиру, і користується всіма побутовими зручностями, він не сплачує комунальних послуг 100% оплату здійснює позивачка, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг. Відповідач поводиться скандально, провокує бійки, також бив позивачку, що підтверджується відповідними заявами у РВ УМВС. Відповідач постійно погрожує фізичною розправою позивачці її дитині та чоловікові, він палить при дитині, нецензурно виражається, неодноразово приходив у стані алкогольного оп'яніння. Відповідач руйнує та розкидає речі позивачки та її чоловіка і дитини, він розбив вікно у кімнаті де перебуває, також голосно розмовляє, кричить, використовує нецензурну лексику, навіть коли малолітня дитина спить. Відповідач побив її та неодноразово погрожував фізичною розправою чоловікові позивачки та їй самій, і малолітній дитині. З метою захисту своїх порушених прав вона була змушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги №385 від 28.05.2015 р. та ордеру серії ЛВ №059143 від 28.05.2015 року повністю підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правових послуг №142 від 23.06.2015 р. та ордеру серії ЛВ №001582 від 23.06.2015 року будучи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, проте в останнє судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник Шевченківського РВ ГУДМС України у Львівській області в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відміткою в журналі вихідної кореспонденції суду, причини неявки в судове засідання суду повідомлено не було. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] Позивач являється одноособовим власником на праві приватної власності квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу цієї квартири посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., реєстраційний номер 3247, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 12.09.2000 р. виданим Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. (а.с.11). На даний час у квартирі зареєстровано три особи - позивач [PERSON], її син [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою форми №2 ЛКП "Рясне-402" №2327 від 17.06.2015 р. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача. Він був зареєстрований у спірній квартирі за згодою власника 08.05.2001 року, що підтверджується відповідною довідкою. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, 26.04.2014 року складено відповідний актовий запис №167 (а.с.13) В своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач по справі веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок і умови нормального співжиття та постійно провокує скандали наносить їй тілесні ушкодження, що робить неможливим для позивача та її сім"ї проживання з відповідачем в одній квартирі, у зв"язку з чим вона просить виселити відповідача з спірної квартири без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Виходячи з положень ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 157 Житлового кодексу України передбачено, що членів сім"ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст.. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як вбачається з письмових матеріалів справи та досліджених судом доказів, між сторонами виникла конфліктна ситуація щодо проживання та користування спірною квартирою, між ними постійно виникають сварки, що підтверджується відповідними висновками міліції по розгляду заяв позивача по справі від 01.04.2014 р.,13.01.2015 р., 17.02.2015 р., 20.01.2015 р., 23.01.2015 р., та 09.06.2015 р., витягом з кримінального провадження №12015140090002045 та висновком експерта №944 від 22.06.2015 р. У зв'язку із неможливістю вирішити спірні питання самостійно в серпні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування спірною квартирою. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17.12.2015 року позов [PERSON] задоволено. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS]. Надано [PERSON] та членам її сім"ї, яка складається з чоловіка [PERSON], [INFO], малолітнього сина [PERSON], [INFO] у користування одну кімнату у квартирі [ADDRESS], житловою площею 12,1 кв. м. Кімнату жилою площею - 9,9 кв.м надано у користування Відповідача [PERSON]. Кімнату жилою площею - 19,5 кв. м., приміщення кухні площею 10,2 кв.м, ванної кімнати площею - 2,6 кв.м, вбиральні - площею - 1,3 кв. м., коридору площею - 13,2 кв.м. залишити у спільному користуванні [PERSON], членам її сім"ї та [PERSON]. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 07.07.2015 року, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17.12.2014 року залишено без змін. Окрім цього як вбачається з долученої представником відповідача копії ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 23.10.2014 про відкриття провадження у справі на сьогоднішній день в судовому порядку вирішується спір про визнання спірної квартири спільним майном подружжя позивачки та відповідача (а.с.56). Виходячи з вищенаведеного судом встановлено, що між сторонами є спір щодо права володіння спірною квартирою та позивачем при розгляді справи не надано належних доказів того, що відповідачем вчиняються дії щодо систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, оскільки нею не було надано достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії щодо систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS], або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з відповідачем в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Наявність конфліктної ситуації, що виникла між сторонами, не є підставою для виселення відповідача з спірної квартири. А тому у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено. Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то не підлягають до стягнення на користь позивача і судові витрати.

Outcome: dismissed