Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та вчинення певних дій щодо видачі коштів, які знаходяться на картковому рахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем були укладені договори на обслуговування банківських карток. 23.11.2015р. позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою на отримання особистих коштів з карткових розрахунків, а саме: № [NUMBER] у розмірі 3794,35 грн.; № [NUMBER] у розмірі 22 835,50 грн.; № [NUMBER] у розмірі 22141,15 грн., [NUMBER] у розмірі 24054,37 грн., № [NUMBER] у розмірі 18,41 грн. у загальній сумі - 72843,78 грн. Позивачу було відмовлено у видачі готівки та роз'яснено, що у програмі відбувся збій, про що надано відповідну довідку від 23.11.2015 р. №151123SV3674196E913B. 30.11.2015 р. позивач знов звернувся до відповідача для отримання грошових коштів, але так само не зміг зняти гроші з банківських карток. Позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати відповідача видати на першу вимогу грошові кошті у загальній сумі 72843,78 грн. з належних їй рахунків, а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3000,00 грн. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, заперечувала проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки, наданої ПАТ КБ "ПриватБанк" від 23.11.2015 р. №151123SV3674196E913B [PERSON] належать такі рахунки з залишком коштів, а саме: № [NUMBER] у розмірі 3794,35 грн.; № [NUMBER] у розмірі 22 835,50 грн.; № [NUMBER] у розмірі 22141,15 грн., [NUMBER] у розмірі 24054,37 грн., № [NUMBER] у розмірі 18,41 грн. у загальній сумі - 72843,78 грн. станом на 23.11.215 р. (а.с.8). 23.11.2015 р. та 30.11.2015 р. що [PERSON] зверталася до ПАТ "ПриватБанк" з письмовою заявою по видачу готівки, зазначена заява прийнята банком та зареєстрована за вх.номером 5255 23.11.2015 р. та 5376 30.11.2015 р. Згідно з відповіддю ПАТ КБ "ПриватБанк" від 02.12.2015 р. № 20.1.0.0.0/7-20151130/278 та від 28.01.2016 р. №20.1.0.0.0/7-20151208/619 позивачу було відмовлено у обслуговувані картки через причини, які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.11-12). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право у встановленому порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно з п.1.1.3.2.14 Умов і Правил надання банківських послуг банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення щодо використання банку для проведення незаконних операцій. За спливом майже року після блокування карткових рахунків ухилення відповідача від повернення грошових коштів позивачу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст.1066 ЦК України банк використовує грошові кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Положенням ст.1074 ЦК України не допускається обмеження прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи станом на момент звернення позивача до суду з позовом і розгляду даної справи будь-які судові рішення (ані в порядку кримінального, ані в порядку цивільного судочинства) відсутні. Доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо нерозблокування карткових рахунків позивача відповідач суду не надав. Статтею 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою та ст. 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11.09.1997 року, та яка зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині визнання дій неправомірними та вчинення певних дій щодо видачі коштів, які знаходяться на картковому рахунку підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь витрат, повязаних із наданням правової допомоги адвоката в розмірі 3000,00 грн., то суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Із договору від 15.03.2016 року вбачається, що між позивачем та адвокатом Нолбан С.Л. було укладено договір про надання правової допомоги та захисту інтересів. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера, за надання правової допомоги в підготовці цивільного позову від [PERSON] отримано 3000,00 грн. Відповідно до п. 1.1 Договору адвокат приймає на себе зобов'язання особисто надати правову допомогу клієнту: юридичні консультації, підготовка правової позиції у справі, складання позовної заяви та додатків до нього Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову домомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано розрахунок загального часу, витраченого на роз'яснення, консультації, складання позовної заяви, вчинення окремих процесуальних дій, відповідно до вимог постанови КМУ № 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних із розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави." Викладене узгоджується із п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.14 р., в тім, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав у задоволенні вимоги позивача про стягення з відповідача 3000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, оскільки на момент звернення з даним позовом до суду ставка судового збору складала 551,20 грн., позивач був звільнений від сплати судового збору, внаслідок чого судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved