Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 01.04.1991р. були зареєстровані та проживали її (позивачки) батьки: [PERSON] , [PERSON] , вона (позивачка) та її дочка [PERSON] . Ствердила, що частка кожного на момент припинення існування колгоспного двору становила по 1/3 частині, так як її (позивачки) дочка [PERSON] не набула статусу члена колгоспного двору. Вказує, що [INFO] помер її (позивачки) батько [PERSON] , який за свого життя своїм майном не розпорядився, а вона (позивачка) та її матір [PERSON] прийняли спадщину у відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, вступивши в управління та володіння його спадковим майном, і стали власниками по 1/2 частці спірного будинковолодіння. Зазначає, що [INFO] померла її (позивачки) матір [PERSON] , яка за життя своїм майном не розпорядилася. Покликається на те, що вона (позивачка), як спадкоємець першої черги спадкування за законом прийняла належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі частку спірного житлового будинку, оскільки у відповідності до положень ст.1269 ЦК України у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Стверджує, що у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріусом їй було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду із відповідним позовом. З огляду на наведене, просила суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи №67/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , а також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/110 від 19.05.2021р.; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.05.2021р. №64743003, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведено у спадкову справу №68/2020; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.05.2021р. №647430008, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , за життя заповіт не складався. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] , 1963 року будівництва, відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] , [INFO] , а членом такого його дружина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області від 22.03.2021р. №261. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] та [PERSON] (батьки позивачки), тобто кожен на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачки). До складу даної спадщини входило, в тому числі право на 1/2 частку у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало останньому як члену колгоспного двору, згідно даних погосподарських книг. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, отже у зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із довідки виданої виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області №125 від 2020року, - після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в управління його спадковим майном вступили його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (позивачка), які доглядали житловий будинок, обробляли земельну ділянку. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останніх як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що вони вчинили дії, які свідчать про прийняття спадщини. Крім того, як вбачається із копій сторінок спадкової справи №68/2020, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дочка [PERSON] (позивачка), як спадкоємець за законом, звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна спадкодавця. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємці не заявили про відмову від даної спадщини. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, - діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк спадщини не прийняли та на таку не претендують, що підтверджується наявними в матеріалах спадкової справи їх письмовими заявами. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/2 частку спірного будинковолодіння, що належало йому як члену колгоспного двору, успадкували саме його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (позивачка). Таким чином, позивачка [PERSON] стала фактичним власником 1/4 частки такого, яку спадкувала після смерті свого батька, а [PERSON] стала фактичним власником 3/4 часток спірного будинковолодіння (1/2 частка, що належала їй як члену колгоспного двору + 1/4 частку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ) [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки). До складу даної спадщини входить право власності на 3/4 частки вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , (1/2 частка, що належала їй як члену колгоспного двору + 1/4 частку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ). Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області №20 від 13.01.2020р., спадкодавець [PERSON] , котра померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: с.Судковичі Мостиського району Львівської області. На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживали її дочка [PERSON] (позивачка) та зять [PERSON] . Згідно матеріалів справи, зокрема копій сторінок спадкової справи №67/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , її дочка (позивача) [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття спадщини та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: приватизованої земельної ділянки площею 1,2239га, яка розташована на території Хлиплівської сільської ради (правонаступником, якої є Мостиська міська рада Львівської області). Тобто, в силу ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] (позивачка) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та вважається такою, що прийняла в цілому спадщину, яка відкрилась після смерті її матері - спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, - діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк спадщини не прийняли та на таку не претендують, що підтверджується наявними в матеріалах спадкової справи їх письмовими заявами. Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі 3/4 частки спірного будинковолодіння, успадкувала у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України саме дочка спадкодавиці - [PERSON] (позивачка). Таким чином, позивачка [PERSON] стала фактичним власником спірного будинковолодіння в цілому (1/4 частка, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] та 3/4 часток, які успадкувала після смерті матері [PERSON] ) При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. було відмовлено позивачці [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів на вищевказане спірне майно. Нотаріус роз`яснив позивачці можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначеніст.19Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Таким чином, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №67/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; листом-повідомленням від приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. від 28.04.2020р. №402/02-14 про відмову позивачці у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; виписками із погосподарських книг (за 1986-1990р.р.) та (1991-1995р.р.) по с.Судковичі, наданими Мостиською міською радою; копією технічного паспорту на спірний житловий будинок; копіями сторінок паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб позивачки; іншими матеріалами справи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавців [PERSON] , котрий помер [INFO] , та [PERSON] , котра померла [INFO] .

Outcome: approved