Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк", позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості. Позивач зазначив, що 15.10.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.10.2016 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 32\~324,00 грн., з яких: 2997,07 грн. - заборгованість за кредитом;24161,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3149,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1515,43 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить суд стягнути з відповідача, а також вирішити питання судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у предявленому обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та письмових поясненнях, що додав до справи. Додатково уточнив, що Умови та Правила надання банківських послуг, хоча й не були підписані відповідачем, однак відповідач надав згоду в Анкеті заяві, що вони є невідємною частиною договору та вказаний договір не визнаний недійсним, а іншого відповідачем не доведено. Крім цього, відповідач надала згоду щодо зміни процентної ставки, що також засвідчено її підписом. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо задоволення позову, вказуючи на те, що кредитну картку її змусили взяти працівники банку, вона не мала наміру оформляти кредит, при цьому вважає предявлену суму заборгованості занадто високою. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит)\~ позичальникові в розмірах та\~ на\~ умовах, установлених\~ договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі\~(частина перша статті\~1055\~ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що 15.10.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку, що долучений до матеріалів справи (а.с.53-65). Згідно розрахунку та виписки по рахунку відповідача, [PERSON]припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим, станом на 31.10.2016 року в неї виникла заборгованість, яка за підрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 32\~324,00 грн., з яких: 2997,07 грн. - заборгованість за кредитом;24161,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3149,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1515,43 грн. - штраф (процентна складова). Як убачається зі змісту заяви [PERSON]від 15.10.2010 року (а.с.5), вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Натомість судом встановлено, що зазначені Умови\~не містять підпису відповідача. При цьому, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували,\~що саме ці Умови є\~складовою частиною укладеного між сторонами\~кредитного\~договору\~і\~що саме ці Умови\~мав на увазі\~відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, відтак суд дійшов до переконання, що їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.\~\~\~\~ Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від\~10 квітня 2017 року за №388/776/16-ц, отож суд дійшов до переконання, що доводи позивача в частині того, що у разі не підписання Умов такі висновок ВСУ стосується лише строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки стосуються й інших істотних умов такого договору. Зважаючи на викладене слід дійти висновку, що вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з позичальника, процентів у збільшеному розмірі (з 01.09.2014 року в розмірі 34,80 %, а 01.04.2015 року до 43,2 %), штрафів, пені, комісій визначених Правилами надання банківських послуг, та Умовами не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним (ст.547, 10561 ЦК України). У той же час судом встановлено, що Довідка про умови кредитування до договору від 15.10.2010 року підписана відповідачем та у ній узгоджено сторонами відповідальність позичальника за неналежне виконання умов кредитного договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом станом на 31.10.2016 року в сумі 2 997,07 грн., з яких 2 665,83 грн. поточна заборгованість по тілу кредиту; 331,24 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач визнала в судовому засіданні, що брала кредит у банку та несвоєчасно виконувала свої зобовязання за договором щодо внесення щомісячних платежів. Крім цього, суд вважає, що з відповідача станом на 31.10.2016 року підлягають стягненню на користь банку заборгованість за процентами, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто в розмірі 30%, що було узгоджено сторонами та становить 3\~145,00 грн., з них: 1167,91 грн.. розмір процентів нарахованих банком з моменту укладення договору по 31.08.2014 року, а 1 978,07 грн. розмір процентів, що підлягають стягнення за ставкою 30,00% за період з 01.09.2014 року по 31.10.2016 року, з яких: - з 01.09.2014 року по 31.10.2016 року (792 днів прострочення) * 2665,24 грн. (залишок поточної заборгованості) * 30,00 % (річна процентна ставка) / 360 (кількість днів в році, яка визначена за домовленістю сторін при укладенні договору) = 1759,45 грн.; - з 01.09.2014 року по 31.10.2016 року (792 днів прострочення) * 331, 24 грн. (залишок простроченої заборгованості) * 30 % (річна процентна ставка) / 360 (кількість днів в році, яка визначена за домовленістю сторін при укладенні договору) = 218,62 грн. Відповідно до довідки (а.с.6), яка є невід'ємною частиною договору та підписана сторонами, позичальник сплачує штраф за порушення строків платежу за грошовими зобов'язаннями, передбаченими договором більш як на 30 днів в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитом, а також пеню, яка нараховується з базової процентної ставки до договору/ 30 нарахованої за кожен день прострочки кредиту + 1% від заборгованості. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме довідки (а.с.6), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, сплата штрафів передбачена як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них порушення строків платежів по любому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш як на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, а в стягненні штрафу слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік щодо вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зважаючи на те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт неналежного виконання відповідачем взятих на нього зобовязань за кредитним договором, отож суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня в межах строків позовної давності в один рік в розмірі 911,60 грн., згідно розрахунку суду 2 997,07 грн.(заборгованість за кредитом) х 0,025%( відсотки за місяць) /30(днів) = 2.5 грн. на день, що становить 911,60 грн. за рік (365 днів). Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути розмірі 7 054, 65 (сім тисяч п'ятдесят чотири гривні 65 коп.) гривень, з яких: 2 997,07 грн. - заборгованість за кредитом;3\~145,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також пеня в сумі 911,60 гривень, в решті позову слід відмовити з огляду на необґрунтованість. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial