Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит, сума якої станом на 08.02.2021 становить 35462,49 грн., стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.05.2019 року між[PERSON] та АТ "Державний ощадний банк України" укладено договір № 4937-289 про споживчий кредит, відповідно до якого відповідачу було видано кредит в сумі 40000,00 грн. строком на 60 місяців. Відповідно до умов Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних, процентна ставка є фіксованою. Також визначено порядок сплати коштів, пені, комісійної вигоди, штрафних санкцій, тощо. Відповідач отримав кредит, однак у порушення умов Договору не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 18.02.2021 утворилась заборгованість в сумі 35462,49 грн, з яких: 28792,47 грн. - сума простроченого кредиту; 4516,54 грн - сума прострочених процентів за користування кредитом; 1685,13 - розмір інфляційних втрат по прострочених відсотках та кредиту; 468,35 - загальна сума 3 % річних, які і просить стягнути позивач з відповідача, а також вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. 23.05.2019 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії- Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та відповідачем [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4937-289. Відповідно до умов Договору (п. 2.2) предметом такого є кредит в розмірі 40000,00 грн на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 22.05.2024 року. Згідно з умовами Договору, визначеними у п. 2.4.1 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Банку проценти в розмірі 56 процентів річних, процентна ставка є фіксованою. Повернення кредиту позичальник повинен здійснювати рівними частинами в розмірі 666,67 грн та сплачувати проценти, нараховану Банком на залишок основної суми боргу за кредитом щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з червня 2019 року (п.3.3.3 Договору). Відповідно до п. 3.9.1 Договору, Банк має право, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань вимагати повернення суми кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом разом з іншими нарахованими сумами, що підлягають до сплати за цим Договором. Згідно з п. 8.3 Договору за порушення взятих зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 відсотків суми простроченого платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором споживчого кредиту № 4937-289 від 23.05.2019 видно, що заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком станом на 18.02.2021 утворилась заборгованість в сумі 35462,49 грн, з яких: 28792,47 грн. - сума простроченого кредиту; 4516,54 грн - сума прострочених процентів за користування кредитом; 1685,13 - розмір інфляційних втрат по прострочених відсотках та кредиту; 468,35 - загальна сума 3 % річних. Відтак суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері кредитування, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як видно з матеріалів справи, Договір про споживчий кредит № 4937-289 від 23.05.2019 містить анкетні дані відповідача [PERSON] , підписаний ним, що свідчить про те, що відповідач ознайомлений з текстом Договору, його умовами, тарифами, погодився на всі умови Договору, зокрема щодо встановленого кредиту в розмірі 40 000 грн., процентної ставки, яка є фіксованою і складає 56% річних за користування кредитними коштами, пені в розмірі подвійної ставки НБ України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення/, комісії. Відтак позивачем доведено, що між Банком та відповідачем було укладено Договір споживчого кредиту, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, зокрема, ознайомлений з розміром кредиту, відсотковою ставкою за процентами, розміром пені, комісії. Водночас суд встановив, що позивач виконав свої обов`язки за умовами Договору кредитування, надавши кредитні кошти відповідачу, а відповідач у свою чергу свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а отже позивач вправі вимагати виконання відповідачем, як боржником, зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків, пені та комісії. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору, встановлено факт отримання та користування відповідачем коштами за цим договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом, відсотками, пені комісії та процентів річних від простроченої суми. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. Водночас суд вважає також підставними і такими, що підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки відповідно до ч.1 ст.105 0ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошове зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором споживчого кредиту, що доведено позивачем належними та допустимими доказами, а тому законом зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, в розмірі визначеному позивачем у розрахунку заборгованості. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, такі не спростовані відповідачем, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 9631127714 (# 679631127714 від 15.03.2021 позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у відповідності до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір`в сумі 2270,00 грн. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1135,00 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме, 1135,00 грн. судового збору

Outcome: approved