Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач ЗАТ "Приватбанк" (надалі ПАТ КБ "Приватбанк" ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року в розмірі 35 733,08 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 49,10 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, 22-66 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідача, яка зареєстрована та проживає у квартирі, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, 22-66 із зняттям з реєстраційного обліку фізичних осіб; стягнути з відповідача судові витрати та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 365,83 грн. судовий збір тра 30 грн. витрати на інформайційно-технічне забезпечення справи. В обґрунтування позову вказали, що відповідно до укладеного договору № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 157 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.03.2023 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно до ст.ст.526,527,530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.03.2009 року має заборгованість - 35 733,08 грн., яка с кладається: - заборгованість за кредитом\~- 33 513,88 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 1767,77 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 256,64 грн.; - пеня\~за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1894,79 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Приватбанк та відповідач 12.03.2008 року уклали договір іпотеки № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року . Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 49,10 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр.Металургів, 22-66. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель , яким є Позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Позивач, у відповідності до ст.ст. 38, 39 Закону України\~Про іпотеку, просить звернути стягнення за вищевказаним іпотечним договором\~\~ на квартиру загальною площею 49,10 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, 22-66 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу . \~\~\~\~\~\~Надалі, 07.05.2014 року позивач [PERSON] акціонерне товариство"Приватбанк" уточнив свої вимоги, та звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року в розмірі 778 517,60 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 49,10 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, 22-66 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року) [PERSON] акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності,з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме мавйно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі , розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів 22-66 із зняттям з реєстраційного обліку фізичних осіб; стягнути з відповідача судові витрати .(а.с.112-116 180-182 Т.1) В судовому засіданні представник позивача - [PERSON]; С.В., який діє на підставі довіреності від 10.08.2016 року , підтримав вимоги позивача та просить їх задовольнити повністю. В судовому засіданні надав пояснення відповідно до уточненої позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав повністю . Надав суму письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вказав, що у позовній заяві про звернення стягнення, позивач ігнорує той факт, що 11.08.2008 року сторонами було укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року , яким фактично було змінено валюту кредиту з гривні на долар США. [PERSON] судом Дніпропетровської області вказана угода була визнана недійсною у тому числі і зміна валюти кредиту з гривні на долар США та зобов'язано здійснити перерахунок коштів. Із тексту позовної заяви не вбачається, чи було здійснено вказаний перерахунок, за яким курсом та чи враховано всі платежі відповідача [PERSON], які були здійснені в доларах США. 07.06.2012 року [PERSON] було подано заяву про примусове виконання рішення разом із виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2012 року у справі № 2-348/2011 року . На сьогоднішній день позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" не надано доказів того, що рішення суду було виконано та здійснено перерахунок, що є постанова про закінчення виконавчого провадження, або інші документи від Жовтневого ВДВС, які б підтверджували виконання позивачем рішення Апеляційного суду. З огляду на дані обставини справи, які підтверджені беззаперечними доказами, відповідач [PERSON] приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача , оскільки останнім не проведено перерахунок заборгованості відповідача. Документ, наданий позивачем у якості доказу існування заборгованості відповідача перед банком, що має назву "розрахунок заборгованості за договором № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року укладеного між Приватбанком" та клієнтом - [PERSON] станом на 06.05.2014" - не може бути визнаний судом допустимим доказом, оскільки в ньому не відображено всі платежі, які регулярно здійснюються відповідачем [PERSON] Так, між позивачем і Відповідачем відповідно до договору № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року діє умова про договірне списання частини заборгованості за рахунок тих коштів, які відповідач [PERSON] отримує на зарплатну картку, що обслуговується ПАТ КБ "Приватбанк". 06 червня 2014 року відповідачем було взято виписки з її карткового рахунку за період з 01.01.2011 року по 06.06.2014 року. Інформація про платежі по кредитному договору, вказана у виписках, не відповідає тому розрахунку, що наданий банком до позову. Так, наприклад, згідно виписок, 30.05.2012 року з рахунку відповідача на погашення кредиту було відраховано 269,82 грн., у розрахунку банку вказана дата взагалі невідображена, як і не відображено зменшення загальної суми заборгованості. Згідно виписок, 06.07.2012 року з рахунку відповідача на погашення кредиту було відраховано 299,43 грн., 20.07.2012 року відраховано 364,97 грн., у [PERSON] банку вказані дати взагалі не відображені, як і не відображено зменшення загальної суми заборгованості. Вказане спостерігається відносно всіх інших платежів. Крім того, надали уточнені письмові пояснення , відповідно до яких вказано Відповідач-1 не визнає позовні вимоги Позивача, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, враховуючи наступне. 1. Позивачем не доведено розмір заборгованості [PERSON] Документ, наданий Позивачем у якості доказу існування заборгованості Відповідача перед Банком, що має назву «[PERSON] заборгованості за договором № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 р. укладеного між «Приватбанком» та клієнтом - [PERSON], станом на 06.05.2014 р.» - не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом, оскільки в ньому не відображено всі платежі, які регулярно здійснюються Відповідачем [PERSON] Так, між Позивачем і Відповідачем відповідно до Договору № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 р. діє умова про договірне списання частини заборгованості за рахунок гих коштів, які Відповідач [PERSON] отримує на зарплатну картку, що обслуговується ПАТ КБ «Приватбанк». З цього часу Банком регулярно (щомісячно) списується 50% заробітної плати Відповідача-1 з її банківської картки. Вказані списання не знайшли свого відображення у розрахунках Позивача. У відділені Банку «Приватбанк», в якому обслуговується зарплатна картка [PERSON], її повідомили, що списання йде саме на іпотечний кредит, оскільки інших кредитів у неї немає. [PERSON], наданого Позивачем, вбачається, що 08.04.2014 р. Відповідач-1 здійснила платіж у розмірі 22144,76 грн., а 09.04.2014 р. платіж у сумі -25722,27 грн., проте суд має врахувати, що вказані платежі Позичальником ніколи не здійснювались, крім того, абсурдним є сам факт зарахування платежу з від'ємною сумою. Отже, розрахунок має у собі ряд помилок та не є достовірним доказом. Крім того, як вбачається із кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами складає 15,00% річних. Позивач же нараховує починаючи з 12.08.2008 р. процентну ставку у розмірі 25,08 % річних, а на прострочену заборгованість - процентну ставку у розмірі 50,18 % річних. При цьому таке збільшення процентної ставки відбулось без виконання процедури, передбаченої п. 8.9. Кредитного договору, а тому така процентна ставка нараховується Банком безпідставно та неправомірно. Представник Позивача стверджує, що Позичальник [PERSON] повідомлялась про підвищення відсоткової ставки, проте у матеріалах справи відсутні докази її належного повідомлення. Через вказане позовні вимоги у заявленій сумі задоволенні бути не можуть. Відповідно до [PERSON] станом 06.05.2014 р., Позивачем нарахована комісія у сумі 4982,08 грн. Проте ця сума нарахована незаконно, оскільки згідно Кредитного договору оплата комісії не передбачена. Відповідно до [PERSON] заборгованості станом на 06.05.2014 р., Позивачем нарахована пеня у розмірі 378 698,01 грн. без урахування строків позовної давності. Суд має обовязково враховувати позовну давність, яка згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України складає один рік для таких вимог. Позивач нараховує пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 13.08.2008 р. до 06.05.2014 року. Оскільки позовна давність згідно ч. З ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, Відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог Позивача щодо стягнення пені у розмірі 378 698,01 грн. 2. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідач-1 [PERSON] належним чином не була повідомлена про звільнення спірного приміщення, у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання Відповідачем-1 вказаної вимоги, а тому суд має дійти висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині виселення Відповідача-1 із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки. Не підлягає задоволенню і вимога про одночасне зняття з реєстраційного обліку Відповідача-1, оскільки вказане є виключно компетенцією Органу Державної міграційної служби України з огляду на норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і суд не може підміняти власним рішенням вказаний державний орган влади. 3. Відповідач-1 звертає увагу суду на той факт, що квартира - предмет іпотеки не була придбана Відповідачем-1 [PERSON] за кредитні кошти, тому виселення має відбуватись із наданням іншого постійного жилого приміщення. Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру у Відповідача-1 [PERSON] виникло на підставі договору дарування квартири від 05 липня 2007 року. Позивач у своїй позовній заяві посилається на ст. 109 ЖК України, але вказана стаття містить 4 частини. Позивач не конкретизує правові підстави своїх вимог. Відповідачі ж мають у свою чергу зазначити, що суд не може керуватись ч. 4 ст. 109 ЖК України, оскільки відповідно до неї виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Отже, вказана норма застосовується лише у разі, якщо виселення громадян здійснюється на забезпечене іпотекою житло, що було придбане на кредитні кошти. Відповідач-1 вважає, що суд при вирішенні спору має керуватись загальними правилами виселення, що регламентовані ч. 2 ст. 109 ЖК України. Відповідно до ч. 2 ст 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Так як спірна квартира не була придбана на кредитні кошти, відповідно до вищевказаної норми закону має бути надане інше постійне житлове приміщення, із зазначенням цього житлового приміщення у рішенні суду. Вказані висновки Відповідача ґрунтуються на правовій позиції, висловленої Верховним Судом України (постанова від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15). У зазначеній постанові Суд зробив правовий висновок про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української PCP особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Висновок: виселення має відбуватись згідно ч. 2 ст. 109 ЖК України, із наданням усім Відповідачам іншого постійного жилого приміщення, яке має бути зазначене у рішенні суду. (а.с. 149-150 , 202-205 Т.1) Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'вилася. Надала суду письмові заперечення , в яких вказала, що не визнає позовні вимоги, оскільки відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, що витікають із кредитних правовідносин", згідно з частиною ч5етвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України , статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідач-2 [PERSON] належним чином не була повідомлена про звільнення спірного приміщення, у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання Відповідачем -2 вказаної вимоги, більш того, така вимога Відповідачу-2 взагалі не надсилалась, а тому суд має дійти висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині виселення Відповідача-2 із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки. Не підлягає задоволенню і вимога про одночасне зняття з реєстраційного обліку Відповідача-2, оскільки вказане є виключно компетенцією органу державної міграційної служби України з огляду на норми Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання ", і суд не може підміняти власним рішенням вказаний державний орган влади. Відповідач-2 звергає увагу суду на той факт, що квартира - предмет іпотеки не була придбана Відповідачем-1 [PERSON] за кредитні кошти, тому виселення має відбуватись із наданням іншого постійного жилого приміщення. Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру у Відповідача-1 [PERSON] виникло на підставі договору дарування квартири від 05 липня 2007 року. Позивач у своїй позовній заяві посилається на ст. 109 ЖК України, але вказана стаття містить 4 частини. Позивач не конкретизує правові підстави своїх вимог. Відповідачі ж мають у свою чергу зазначити, що суд не може керуватись ч. 4 ст. 109 ЖК України, оскільки відповідно до неї виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Отже, вказана норма застосовується лише у разі, якщо виселення громадян здійснюється на забезпечене іпотекою житло, що було придбане на кредитні кошти. Відповідач-2 вважає, що суд при вирішенні спору має керуватись загальними правилами виселення, що регламентовані ч. 2 ст. 109 ЖК України. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Так як спірна квартира не була придбана на кредитні кошти, відповідно до вищевказаної норми закону має бути надане інше постійне житлове приміщення, із зазначенням цього житлового приміщення у рішенні суду. Вказані висновки Відповідача-2 ґрунтуються на правовій позиції, висловленої Верховним Судом України (постанова від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15). У зазначеній постанові Суд зробив правовий висновок про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української PCP особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. (а.с.200-201 Т.1) \~\~ Суд, заслухав представника позивача, представника відповідача [PERSON], враховуючи думку відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що 12.03.2016 року було укладено між ЗАТ "Приватбанк" з одного боку та [PERSON] іпотечний договір № DZLOGI0000004865, відповідно до якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 157 500 грн. для поліпшення якості окремої квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, 22-66 , а позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% строком до 12.03.2023 року. Видача позивачці грошових коштів за кредитним договором у сумі 157 500 грн. була здійснена позивачем у день підписання Кредитного договору. ( а.с.4-зворотня- 7-зворотня Т.1) Відповідно до іпотечного договору № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку і порядку і на умовах визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 2-кімнатна квартира зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 49,10 кв.м, житловою площею 28,60 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів 22-66.(а.с.8-зворотня- 11-зворотня Т.1) Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року, наданого станом на 10.03.2009 року, вбачається, що відповідачем [PERSON]М, проводилося погашення кредитних коштів. (а.с.4) Відповідно до договору дарування квартири від 05.07.2007 року, квартира за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, 22-66 належить на праві власності [PERSON] (а.с.7-зворотня- 8) В матеріалах цивільної справи знаходиться копія договору поруки № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року , укладеного між ЗАТ КБ "Приватбанк" , з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони та [PERSON], про те, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому. (а.с.35) Як вбачається з виписок з рахунків відповідача [PERSON] з 01.01.2007 року по 24.04.2009 року .(а.с.37,38) вбачається що відповідачкою [PERSON] здійснювалося погашення кредитних коштів шляхом списання з карткового рахунку. (а.с. 151-160 Т.1) [PERSON] заборгованості по виконанню рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.06.2011 року в матеріалах справи відсутній, оскільки наданий розрахунок станом на 10.03.2009 року та станом на 06.05.2014 року містить однакові данні, тому усунути помилки, або урозуміти, яка сама сума заборгованості є дійсною, суду неможливо.\~\~ \~\~\~\~ Іпотека\~це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання іпотекодавцем забезпечених іпотекой Зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.\~\~\~\~Іпотекою, відповідно до ст. 575 ЦК України, є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. \~\~\~\~ Згідно до іпотечного договору № DZLOGI0000004865 від 12.03.2008 року, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку і порядку і на умовах визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 2-кімнатна квартира зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 49,10 кв.м, житловою площею 28,60 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів 22-66.(а.с.8-зворотня- 11-зворотня Т.1) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно положень ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Пунктом 5\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку діїі потечногодоговору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 1ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. \~\~\~\~\~\~\~\~ Проте ч.2 ст. 35 цього Закону встановлено, що положення ч.1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Статтями 37 та 38 Закону України\~Про іпотеку\~визначена можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду у звязку з невиконанням боржником за основним зобовязанням умов кредитного договору. Статтею 39 вищевказаного закону передбачено два способи реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, визначеної\~ст. 38 цього Закону. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:\~загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;\~опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючі вищевказане, що\~загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті,\~не доказані позивачем, перерахунок за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області не проведений. При даних обставинах, суд вважає , що підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства\~\~КБ\~ "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON] \~\~про\~\~звернення стягнення на предмет іпотеки немає. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, підстав для стягнення судового збору не має. Повний текст рішення викладено 27 вересня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed