Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

17.02.2017 року від\~ комунального підприємства "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області до суду надійшла позовна заява, а 31.08.2017 року та 08.12.2017 року - уточнені позовні заяви до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 1591 грн. 92 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв'язку з прийняттям рішення ХХХІХ сесії VІ скликання Зміївської районної ради Харківської області № 589-VІ від 30 серпня 2013 року "Про реорганізацію Комунального підприємства "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до Комунального підприємства "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області" та на підставі рішення виконавчого комітету Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 11 листопада 2013 року "Про внесення змін до рішення VІ скликання від 06.01.2011 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг на території Борівської сільської ради", комунальне підприємство "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області визначено виконавцем послуг по вивозу твердих побутових відходів. Згідно рішення виконавчого комітету №298-VІ від 11 листопада 2013 року "Про внесення змін у рішення VІ сесії Борівської сільської ради VІ скликання від 23.02.2011 року "Про затвердження тарифів на послуги з вивезення твердих побутових, рідких побутових та великогабаритних відходів, які надаються КП "Зміїв-благоустрій", погоджено застосувати тарифи КП "Зміїв-сервіс". Відповідно до цих рішень підприємство має право вести облік заборгованості по платежам споживачів, проводити роботу, спрямовану на погашення споживачами заборгованості за надані комунальні послуги, та стягувати заборгованість в судовому порядку, виступати позивачем, відповідачем та третьою особою в судах з питань, які виникають по договорам, укладеним зі споживачами комунальних послуг та у випадках необхідності захисту прав та інтересів підприємства. Відповідачі мешкають за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Гусина Поляна, вул. 23 Серпня, б. 1, та є користувачами комунальних послуг з вивезення побутових відходів, що надаються КП "Зміїв-сервіс". Між КП Зміїв-сервіс та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Згідно оборотної відомості даного рахунку сума заборгованості станом на 08.12.2017 року складає 1591 грн. 92 коп. Нарахування проводяться на 5-х осіб, зареєстрованих в житловому приміщенні. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Отже, відповідачі зобов'язані оплатити спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов'язків щодо оплати наданих послуг. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за відсутністю представника КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог, з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, просили застосувати до правовідносин строк позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, визнали уточнену позовну заяву. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Право та обов'язок позивача надавати мешканцям с. Гусиної Поляни Зміївського району Харківської області послуги з вивезення твердих побутових відходів підтверджується: Рішенням Зміївської районної ради Харківської області №589-VІ від 30.08.2013 року про реорганізацію КП "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області (а. с. 12); даними Статуту, затвердженого рішенням Зміївської районної ради Харківської області №990-VІ від 05.06.2015 року, з якого вбачається, що КП "Зміїв-сервіс" має право вести облік заборгованості по платежам споживачів, проводити роботу направлену на погашення споживачами заборгованості за надані КП "Зміїв-сервіс" комунальні послуги та стягувати заборгованість в судовому порядку (а. с. 10-11); Рішенням виконавчого комітету Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області №VІ від 11.11.2013 року, згідно з яким виконавцем послуг з вивезення твердих і рідких побутових відходів на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області визначено КП "Зміїв-сервіс" (а. с. 13); Рішенням Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області №298-VІ від 11.11.2013 року про затвердження норм утворення відходів: твердих побутових - 1,4 куб.м на рік; негабаритних - 0,14 куб.м на рік. (а. с. 14). Також, зі змісту Рішення Зміївської районної ради Харківської області №589-VІ від 30.08.2013 року про реорганізацію КП "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області та Рішення Зміївської районної ради Харківської області №154 від 15.10.2013 року про погодження КП "Зміїв-сервіс" тимчасового застосування тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з вивезення рідких побутових відходів, з вивезення великогабаритних відходів вбачається, що з 14 березня 2011 року тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з вивезення рідких побутових відходів, з вивезення великогабаритних відходів були затверджені для КП "Зміїв-благоустрій", яке було виконавцем зазначених послуг. КП "Зміїв-сервіс" є правонаступником КП "Зміїв-благоустрій" в частині права вимагати від споживачів погашення заборгованості за послуги, що надавалися з 14.03.2011 року. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за комунальні послуги з вивозу твердих побутових відходів, складеного за абонентським номером №15593, вбачається, що за адресою проживання відповідачів в с. Гусина Поляна Зміївського району Харківської області, вул. 23 Серпня, б. 1, утворилася заборгованість, розмір якої станом на час подання останнього уточненого позову 08.12.2017 року складає 1591 грн. 92 коп. Зазначена сума заборгованості виникла за період, що не перевищує трьох років, які передували дню звернення до суду із позовом. (а. с. 6-8, 56-58, 87-89). Відповідачами не заперечувалася правильність зазначеного розрахунку, а також не заперечувалися ті обставини, що вони проживають в [INFO], б. 1, де їм надавалися позивачем послуги з вивезення побутових відходів. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальна послуга з вивезення побутових відходів належить до централізованих комунальних послуг. За домовленістю з селищною радою послуга надається щоденно по мірі наповнення баків. Відповідно до статті 1 Закону України Про відходи виробником відходів є фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів. Згідно із Законом України Про житлово-комунальні послуги споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Статтею 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється на договірних засадах. У відповідністю з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 15 Закону України Про відходи громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов'язані: а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; б) вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; в) виконувати інші обов'язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами. Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку встановленому КМУ, спеціально обладнаним для цього транспортним засобом. Відповідно до Постанови КМУ від 10 грудня 2008 року №1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів обсяг надання послуг розраховується на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування. (п. 6). Норми надання послуг визначаються на підставі правил, встановлених центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (п. 7). Відповідно до Правил визначення норм надання послуг з вивезення побутових відходів затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 30 липня 2010 р. №259, норма - це кількісний показник споживання послуг з вивезення побутових відходів, які утворюються на одну розрахункову одиницю (одного мешканця для житлової забудови, одне місце в готелі, гуртожитку та ін., один квадратний метр торгівельної та складської площі, вокзалів, автостоянок, пляжів та ін.; одне відвідування для поліклінік тощо) за одиницю часу. Відтак, зазначені норми зобов'язують громадян дотримуватись законодавства у сфері поводження з відходами, в тому числі вносити плату за користування послугами з їх вивезення, та укладати відповідні договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем даних послуг. У той же час, відсутність договору про надання послуг із збирання вивезення та захоронення твердих побутових відходів між відповідачами та організацією, яка визначена органом місцевого самоврядування для виконання цих робіт не є підставою для звільнення від оплати за фактично надані послуги, в силу вимог ст. 11 ЦК України, яка передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. З цього приводу правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом ТзОВ «Ковальське - Житлосервіс» до Особи-1 про зобов'язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, яка в силу ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Зокрема Верховний Суд України сформулював наступну правову позицію: Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. У Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-170 цс12 зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо неналежного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання. Аналогічна правова позиція є в постанові Верховного Суду України №6-6 цс 13 від 27 березня 2013 року. Зокрема вказано, що згідно зі ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з наданням позивачем відповідачам послуг з вивезення побутових відходів, та наявності з боку відповідачів невиконаних зобов'язань щодо сплати наданих послуг. У відповідністю зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідністю з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки позивачем вимагається стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 1591 грн. 92 коп., яка нарахована в межах трирічного строку позовної давності, відсутні підстави для задоволення заяви відповідачів [PERSON], [PERSON] про застосування позовної давності. За таких обставин, позовна заява у межах заявлених позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved