Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно кредитного договору №1301/0308/71-027 від 19.03.2008 року ПАТ «Сведбанк» надав [PERSON] кредит на суму в розмірі 60 000 доларів США, із сплатою 11.9% річних за користування кредитом на строк з 19.03.2008 року по 18.03.2038 року. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» змінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зобов'язанні по кредитному договору з відповідачем та набуває права вимоги від відповідача належного та реального виконання обов'язків по договору кредиту та забезпечувальним договором, який посвідчений приватним нотаріусом за №1306,1307 від 25.05.2012 року. З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за вказаним договором кредиту №1301/0308/71-027 від 19.03.2008 року, [PERSON] за договором іпотеки №854500 від 19.03.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності іпотекодавцеві. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 902 988,08 грн., з яких: тіло кредиту - 813 904,79 грн.; відсотки - 89 083,29 грн. Згідно з умовами іпотечного договору від 19.03.2008 року, за невиконання або неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки відповідач своїх зобов'язань щодо погашення кредиту не виконує, виходячи з вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та відповідно до п.12 іпотечного договору застосувати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, укладеного шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, вказаного в договорі іпотеки. Задоволення вимог просив задоволити шляхом передачі банку права власності на предмет іпотеки (квартиру) в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку встановленому ст..37 ЗУ «Про іпотеку». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в обґрунтуванні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у запереченні, які підтримав. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. 19.03.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №1301/0308/71-027 на суму в розмірі 60 000 доларів США, із сплатою 11.9% річних за користування кредитом на строк з 19.03.2008 року по 18.03.2038 року. З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за вказаним договором кредиту №1301/0308/71-027 від 19.03.2008 року, [PERSON] за договором іпотеки №854500 з ПАТ «Сведбанк» від 19.03.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом за №1306,1307 від 25.05.2012 року. За умовами договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за договором кредиту №1301/0308/71-027 від 19.03.2008 року та договором іпотеки №854500 від 19.03.2008 року. Про перехід права вимоги новому кредитору [PERSON] був повідомлений, але не виконував свої зобов'язання за кредитним договором №1301/0308/71-027 від 19.03.2008 року. Частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі (стаття 36 цього Закону). Статтею 36 Закону "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема, передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Згідно з умовами іпотечного договору від 19.03.2008 року, за невиконання або неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі позивачу права власності на зазначене майно. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 37 Закону "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відповідно до частини 1 статті 35 зазначеного Закону на іпотекодержателя покладається обов'язок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення встановленої форми. Надіслання такого повідомлення є обов'язковою умовою для подальшого вчинення виконавчого напису на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Частиною 2 статті 35 Закону встановлено, що положення частини 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Тобто, позивач не реалізував спосіб позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки (у даному випадку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до вимог статті 37 Закону), відповідно він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статті 39 Закону. Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Визнання та реєстрація права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі рішення суду Законом не передбачено. Суд вважає, що відсутні підстави, передбачені законом, для визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, оскільки згідно зі ст. 36 Закону "Про іпотеку" в судовому порядку вирішуються позови лише про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, про визнання права власності на квартиру - необхідно відмовити повністю. На підставі ст.ст. 12, 33,36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed