Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

09.09.2013 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 листопада 2003 року Шлюб зареєстровано у Центральному відділі реєстрації шлюбів м Києва з державним Центром розвитку сім'ї . Від шлюбу народився син [PERSON]. Позивач не ставлячи питання про розірвання шлюбу просила поділити набуте за час шлюбу майно, а саме: - квартира [ADDRESS], дійсною вартістю 9 600 000 грн. Ця квартира була куплена частками за договорами купівлі-продажу: від 12 жовтня 2004 року - 1/4 частина квартири, від 12 жовтня 2004 року - 1/2 частина квартири, від 12 жовтня 2004 року 1/4 - частина квартири. Договори купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна; - земельна ділянка яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0.07185 га, кадастровий № [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями, розташований на зазначеній земельній ділянці. Цей договір купівлі-продажу зареєстровано в Обухівському бюро технічної інвентаризації. Загальна вартість вказаної земельної ділянки з об'єктами будівництва на ній становить 4 000 000 грн. - двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], дійсною вартістю 560 000 грн. вказана квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубніковою Н.В. та зареєстрованого БТІ м. Києва 28.05.2004 року; - двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], дійсною вартістю 560 000 грн. Дана квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною В.В. та зареєстрованого БТІ м. Києва 02.04.2004 року; - земельна ділянка площею 0,4000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель. Дана земельна ділянка придбана згідно договору купівлі - продажу від 12.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І На підставі вказаного договору купівлі - продажу 21.05.2007 року Позивачу видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку. На вказаній земельній ділянці побудовано житловий будинок загальною площею 1050.2 кв.м. (без внутрішнього оздоблення), з альтанкою та будинком охорони. Загальна вартість цієї земельної ділянки разом з об'єктами будівництва на ній складає 4 800 000 грн; - за договором купівлі-продажу від 03 грудня 2012 року легковий автомобіль марки КІА, модель SORENTO, реєстраційний номер [NUMBER] дійсною вартістю 240 000 гривень; - легковий автомобіль марки ACURA, модель МDХ, реєстраційний номер [NUMBER], придбаний за договором купівлі-продажу від 23 березня 2011 року, дійсною вартістю 288 000 гривень. Позивач зазначає, що в добровільному порядку поділити спільно набуте майно не виявилось можливим у зв'язку з чим посилаючись на норми Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України позивач просить поділити вищезазначене майно та визнати за нею право власності на частину вищезазначеного майна подружжя. В ході розгляду справи уточнила (збільшила) позовні вимоги та просила додатково до позовних вимог викладених в позовній заяві стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у сумі 21986346 гривень 46 копійок та компенсацію в сумі 44 460,00 євро. Під час розгляду справи [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя В зустрічному позові зазначив, що станом на день одруження з [PERSON] в особистій приватній власності [PERSON] перебувало наступне майно: грошові кошти в сумі 210772,94 Євро на рахунку в Банку «ING», який розташовано у Великому Герцогстві Люксембург, що становить відповідно до актуального на 06.11.2013 року 241076,22 доларів США; грошові кошти на рахунку в українському банку АППБ «Аваль» Станом на 07.11.2013 року на рахунку були наявні грошові кошти в сумі 82902,79 доларів США; грошові кошти на рахунку належної [PERSON] компанії MERCURIUS LIMITED, королівство Нідерландів, в сумі 617984,58 Доларів США;будинок у місті Делфт Королівство Нідерландів;грошові кошти в сумі 400000,00 Доларів США, які 10.09.2004 р. були зараховані на рахунок [PERSON] в Банку «ING» та з 22.09.2004 р. окремими частинами направлялися [PERSON] до України та в подальшому використовувались для придбання майна на території України. Оскільки, зазначене майно було набуте [PERSON] до шлюбу, таке майно є його особистою приватною власністю як чоловіка у подружжі згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України. Крім того, в зустрічних позовних вимогах зазначає, що за рахунок набутого [PERSON] до шлюбу майна було придбано або створено наступне майно:квартиру за адресою [ADDRESS] - придбано на 100% за рахунок набутого [PERSON] до шлюбу майна; квартиру за адресою [ADDRESS] придбано на 100% за рахунок набутого [PERSON] до шлюбу майна; квартиру за адресою [ADDRESS] - придбано на 94,5988% за рахунок набутого [PERSON] до шлюбу майна; земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] - придбано на 100% за рахунок набутого [PERSON] до шлюбу майна; будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій побудовано будинок - придбано на 100% за рахунок набутого [PERSON] до шлюбу майна;автомобілі марки «Асuга» моделі «МDX» та марки «Кіа» моделі «Соренто» - придбано на 100% за рахунок набутого [PERSON] до шлюбу майна. Посилаючись на норми п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України вважає, що все перераховане вище майно є особистою приватною власністю [PERSON] та просить визнати за ним право особистої приватної власності на вищезазначене майно набуте ним під час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Крім того, просить здійснити поділ набутого за час шлюбу майна належного на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на його безпідставність. Представники відповідача у судовому засіданні підтримали зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити з викладених у ній підстав, а в задоволенні первісного позову - відмовити. Суд заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Судом з матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі 07 листопада 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу сторонами по справі було набуте чи створено наступне нерухоме та рухоме майно: квартира [ADDRESS], придбана частками за договорами купівлі-продажу: від 12 жовтня 2004 року - 1/4 частина квартири, від 12 жовтня 2004 року - 1/2 частина квартири, від 12 жовтня 2004 року 1/4 - частина квартири; земельна ділянка яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0.07185 га кадастровий № [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями розташований на зазначеній земельній ділянці. (Договір купівлі-продажу від 03 листопада 2009 року та зареєстровано в реєстрі за №3308). квартира [ADDRESS]. (Договір купівлі-продажу від 25.05.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубніковою Н.В. та зареєстрованого БТІ м. Києва 28.05.2004 року); квартира [ADDRESS]. (Договір купівлі-продажу від 31.03.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною В.В. та зареєстрованого БТІ м. Києва 02.04.2004 року); земельна ділянка площею 0,4000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та побудований житловий будинок загальною площею 1050.2 кв.м. (Договір купівлі - продажу від 12.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І). легковий автомобіль марки КІА, модель SORENTO, реєстраційний номер [NUMBER] (Договір купівлі-продажу від 03 грудня 2012 року); легковий автомобіль марки ACURA, модель МDХ, реєстраційний номер [NUMBER] (Договір купівлі-продажу від 23 березня.2011 року). земельна ділянка площею 0,4752га, розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Договір дарування від 21.07.2005 року); Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.2,3 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 71 СК України, ст. 364 ЦК України компенсація співвласникові чи присудження одному з подружжя грошової компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. В іншому разі може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Із пояснень Відповідача вбачається, що він не згоден з виплатою Позивачу зазначених у позовній заяві коштів. Позовних вимог щодо поділу квартири в натурі та щодо встановлення порядку користування приміщенням квартири в позовній заяві не заявлялось. Як встановлено п.24 вказаної Постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до п.25 даної Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому в разі не вчинення сторонами дій направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя"). Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналізуючи правові норми які регулюють правовідносини що виникли між сторонами по справі суд приходить до наступного висновку По-перше, відповідно до ст. 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК України). По-друге, суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності (ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України.). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей. По-третє, суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об'єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Крім того, в процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов'язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя. Оскільки, сторони під час розгляду справи не дійшли згоди щодо присудження компенсації для особи, що її повинна отримати за позовними вимогами, а другим з подружжя не внесено суму компенсації на депозитний рахунок суду то суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про поділ спірного майна необхідно відмовити та залишити його в спільній сумісній власності подружжя. Що стосується стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі 21987346 гривень 46 копійок та 44 460,00 євро використаних коштів, що були на думку позивача сумісною власністю, суд приходить до наступних висновків. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як вказує ч.4 ст. 65 СК України, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 68 CK України розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до ЦК України. Оскільки, банківські рахунки [PERSON] відкривалися і закривалися в період перебування сторін у шлюбі, суд вважає, що розпорядження ними здійснювалося за згодою подружжя і тому вказані грошові кошти компенсації не підлягають. Аналогічні норми права що стосується поділу майна суд вважає за необхідне застосувати до вимог зустрічної позовної заяви. Що стосується позовних вимог зустрічного позову про стягнення ? частини грошових коштів, які знаходяться на рахунках [PERSON] у банках та інших фінансових установах станом на 27.05.2014 року (після розірвання шлюбу) судом встановлено, що згідно довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15.07.2015 року №81-15-5-02/3052-БТ наявної в матеріалах справи сума залишку коштів становила 499,41доларів США та 166 гривень 30 копійок. За таких обставин на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню 249,7 доларів США та 83 гривні 15 копійок. Згідно статті 15 ЦК України встановлено, що "кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства", а статтею 16 ЦК України встановлено, що "кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу". Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом", а тому суд захищаючі порушені права позивача вважає за необхідне визнати право власності за нею на нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що в задоволенні первісних позовних вимог необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити частково. Згідно ч. 3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial