Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся з позовом, до Бердянської міської ради, [PERSON], управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акту, зобов'язання здійснити дії, який уточнив пізніше, вказуючи, що прокурорською перевіркою встановлено, що п.п. 5, 5.1 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року сімдесят дев'ятої сесії V скликання "Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок" затверджено проект відведення та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,089 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі цього рішення 20.04.2010 року [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером [NUMBER] державного акта на право власності серії [NUMBER] на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER]. Проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Спірна земельна ділянка у відповідності до ст. 51 ЗК України відноситься до земель рекреаційного призначення. У порушення вимог ст. ст. 51, 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено без проведення зазначеної експертизи. У зв'язку з виявленням численних порушень вимог земельного та містобудівного законодавства позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] зазначеної земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011 року були відкликані управлінням Держкомзему у м. Бердянськ та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради відповідно, а також головою Запорізької обласної державної адміністрації 16.04.2010 року винесено розпорядження № 101 про необхідність скасування Бердянською міською радою висновків, наданих з 20.05.2009 року, стосовно відведення земельних ділянок під індивідуальне дачне будівництво на територіях рекреаційного призначення. У порушення вимог ст. 118 ЗК України оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] зазначеної земельної ділянки за наявності висновку органу влади, який не мав права його надавати - Мелітопольського сектору регулювання природокористування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області замість Державної екологічної інспекції Азовського моря. Відповідно до схеми місцезнаходження виділеної [PERSON] земельної ділянки та кадастрового плану проекту землеустрою, спірна земельна ділянка розташована в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, що порушує ст.ст. 85, 88, 90 Водного кодексу України, ст. 59 ЗК України та унеможливлює відведення такої земельної ділянки та передачу її в приватну власність. У затвердженому оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки, оскільки порушує п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України від 05.11.2004 року № 434. Рішенням Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року порушено вимоги містобудівного законодавства, оскільки згідно генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009 року, земельна ділянка по [ADDRESS], що передана [PERSON], розміщується на території оздоровчих установ і установ відпочинку, а також земельного, оскільки має цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва. Прокурор зазначає, що Бердянською міською радою під час прийняття п.5, п. 5.1 рішення № 41 від 25.02.2010 року порушено вимоги земельного, водного та містобудівного, що вказує на протиправність дій міської ради, а тому зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Обстеженням земельної ділянки на місцевості встановлено, що на вона вільна від забудови. Відповідно до ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади. Згідно Указу Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України», таким органом є Держсільгоспінпекція України, якій зазначеними вище нормативними актами не надані повноваження щодо звернення до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсним правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» спірна земельна ділянка повинна бути повернута до земель комунальної власності. Бердянська міська рада, яка є представником територіальної громади м. Бердянська, та залучена до справи у якості відповідача, тому зазначений позов не можливо заявляти в її інтересах. Посилаючись на зазначені обставини прокурор пред'явив цей позов в інтересах держави як позивач і просив суд визнати незаконним і скасувати п. 5.1 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року "Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок"; визнати недійсним державний акт на право власності серії [NUMBER] від 20.04.2010 року на земельну ділянку площею 0,0920 га для ведення індивідуального дачного будівництва в [ADDRESS], що виданий на ім'я [PERSON]; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати запис про державну реєстрацію зазначеного вище акта та державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] шляхом закриття поземельної книги, зобов'язати [PERSON] повернути зазначену вище земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянськ. У судове засідання прокурор не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Представник Бердянської міської ради подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. [PERSON] та його представники - [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися без поважних причин, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У письмових запереченнях представники [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] зазначили, що Бердянський міжрайонний прокурор у порушення вимог ст. 45 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року звернувся з позовом до суду в інтересах держави в якості позивача, а не в інтересах Держсільгоспінспекції, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і мала бути позивачем у справі. Також Бердянський міжрайонний прокурор у позовній заяві не зазначив у чому полягає порушення або загроза порушень інтересів саме Держави з огляду на те, що відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» спірна земельна ділянка не належить до земель державної власності, та не обґрунтував необхідність їх захисту, оскільки власник цих земель - територіальна громада м. Бердянська, представником якої є Бердянська міська рада, яка не є позивачем у справі, тобто особою, права якої порушені, а навпаки, а є відповідачем по справі - особою, щодо якої відсутні жодні порушення чи загрози порушень відносно предмету спору. Зазначили, що позивачем пропущений строк позовної заяви, оскільки Бердянській міжрайонній прокуратурі стало відомо про порушене право 27.04.2010 року, а строк для подачі позовної заяви почав свій перебіг, з врахуванням відхилення протесту, з 02.06.2010 року. Зазначене є підставою для відмови в позові. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.12.2010 року встановлено законність рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 38 від 28.01.2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Представники зазначили, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії не підлягають обов'язковій державній землевпорядній експертизі. Відкликання висновків відносно погодження землевпорядної документації управлінням Держкомзему у м. Бердянськ є незаконними, оскільки чинним законодавством не передбачено відповідних повноважень структурних підрозділів Держкомзему. Крім того вказані дії управління Держкомзему у м. Бердянськ відбулися вже після прийняття оскаржуваного рішення, а тому відкликання висновків відносно погодження землевпорядної документації не може поширюватися на спірне рішення. У письмових запереченнях [PERSON] також посилається на практику застосування рішень Європейського суду з прав людини щодо захисту права власності людини як підставу для відмови у задоволенні позову. Представник [PERSON] у письмових запереченнях також зазначив, що право власності на земельну ділянку набуте у встановленому законом порядку. Бердянським міжрайонним прокурором не зазначено жодної підстави для припинення права власності на земельну ділянку, передбачених ст.ст. 140, 143 ЗК України, а також відсутні підстави для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення її в комунальну власність. Крім того прокурором зазначено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель прибережної захисної смуги та категорії земель водного фонду, без відповідних доказів, до того ж розміри і межі прибережних захисних смуг у м. Бердянськ не затверджені. Посилаючись на зазначене у задоволенні позову просили відмовити. Представник управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області в судове засідання не з'явився. Подав заяву, у якій позовні вимоги визнав, а також зазначив, що відповідно до п. 57 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051 Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельних ділянок у випадках, визначених п.114 зазначеного Порядку, а запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Просив розглянути справу за відсутності представника. [PERSON] у судове засідання не з'явилася без поважних причин, про слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У письмових запереченнях зазначила, що [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку та набув право власності на неї на законних підставах, а тому позовні вимоги не відповідають загальним принципам права. Позивачем не наведено жодної підстави для припинення права власності на земельну ділянку, які передбачені ст.ст. 140, 143 ЗК України. Також Бердянський міжрайонний прокурор не надав належних доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду. Просила в позові відмовити. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. ст. 50, 51, 52 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва. Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частина перша та друга статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель держаної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання її у користування. Громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель держаної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської держаної адміністрації, або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюється в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої держаної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом. Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав громадян; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Судом встановлено, що п.п. 5, 5.1 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0920 га в [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного вище рішення [PERSON] був виданий державний акт на право власності серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0920 га, для індивідуального дачного будівництва, що розташована за вказаною вище адресою (а.с. 13). Згідно копії листа виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 15.05.2013 року відповідно до Генерального плану міста Бердянська, що затверджений рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання від 25.06.2009 р. №8 земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS], розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку (а.с. 24-25). Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.05.2013 року Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, зазначена вище земельна ділянка знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря та відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста зазначена земельна ділянка не запланована для індивідуального дачного будівництва, проект відведення затверджений без розробки містобудівного обґрунтування об'єкту, не встановлені містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки. Крім того будівництво нових дачних районів в міських населених пунктів, згідно п. 3.39 ДБН «Планування і забудова міських і сільських поселень» не допускається. (а.с. 26-30). За актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10.06.2013 року Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області проект відведення земельної ділянки, що затверджений п.5 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року, не погоджено з Державною екологічною інспекцією Азовського моря. Натомість зазначений проект землеустрою містить висновок Мелітопольського сектору регулювання природокористування від 18.02.2010 року № 277, завідуючий якого не мав повноважень стосовно погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в м. Бердянську, у зв'язку з чим зазначений висновок не міг враховуватися під час затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON] (а.с. 31-32). Згідно ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Частиною 1 ст. 90 ВК України визначено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Однак, у порушення п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 5 листопада № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року, при відведенні спірної земельної ділянки не враховано наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації. Відсутність у проекті землеустрою урахування відповідно до ст. 60 ЗК України розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Згідно ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, всупереч ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", та ч. 9 ст. 118 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділення земельної ділянки у власність [PERSON] проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З урахуванням вищезазначеного, передача у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі п. 5, 5.1 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року відбулася з порушенням норм закону, а отже п. 5.1 вказаного рішення є незаконним і підлягає скасуванню. За таких обставин державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано [PERSON] без належної правової підстави, а тому його слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах м.Бердянська. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, земельна ділянка повинна бути повернута [PERSON] територіальній громаді м. Бердянськ. Суд не може прийняти до уваги заперечення представників відповідача [PERSON] стосовно того, що Бердянський міжрайонний прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави в якості позивача, а не в інтересах Держсільгоспінспекції, оскільки вони суперечать ч. 2 ст. 45 ЦПК України, яка передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У запереченнях представники відповідача зазначають, що Бердянський міжрайонний прокурор не зазначив в чому полягає порушення або загроза порушень інтересів саме держави з огляду на те, що відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» спірна земельна ділянка не належить до земель державної власності, та не обґрунтував необхідність їх захисту, оскільки власник цих земель - територіальна громада м. Бердянська, представником якої є Бердянська міська рада, яка не є позивачем у справі, а являється відповідачем. Але суд вважає, що звертаючись з позовом до суду прокурор у достатньо повно зазначив у чому полягає порушення інтересів держави, а належність земельної ділянки до комунальної власності не виключає можливість звернення з позовом до суду в інтереси держави, оскільки за ч. 1 ст1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливим захистом держави. Доводи щодо пропуску позовної давності не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою Рішення № 41 від 25.02.2010 року) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року № 4176-VI, який набрав чинності 15.01.2012 року, п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України був виключений. Разом з тим, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Тому, з огляду на правила п.5 зазначених Прикінцевих та перехідних положень, підстав для застосування строку позовної давності не має. Представники [PERSON] зазначили, що постановою Запорізького окружного суду адміністративного суду від 02.12.2010 року встановлено законність рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 38 від 28.01.2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», але зазначене рішення не спростовує позовних вимог, оскільки позов заявлявся та рішення було прийнято з інших підстав, ніж розглядаються за цією справою. Представники зазначили, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії не підлягають обов'язковій державній експертизі землевпорядної експертизи, але судом встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, а також до земель водного фонду і підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації». Представники також вважали, що відкликання висновків відносно погодження землевпорядної документації управлінням Держкомзему у м. Бердянськ є незаконними, оскільки чинним законодавством не передбачено відповідних повноважень структурних підрозділів Держкомзему. Крім того вказані дії управління Держкомзему у м. Бердянськ відбулося вже після прийняття оскаржуваного рішення, а тому рішення про відкликання висновків відносно погодження землевпорядної документації не може поширюватися на спірне рішення, але зазначене не може бути підставою для відмови в позові, оскільки дії з відкликання висновків є ще одним свідченням їх незаконності. Не можуть бути задоволені вимоги прокурора щодо зобов'язання Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про державну реєстрацію державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, який був здійснений у «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі», оскільки Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. За положеннями ст. 26 зазначеного закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним законом передбачено скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, однак таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. Зважаючи на те, що рішення суду про визнання недійсним Державного акту про право власності на землю є достатньою підставою для відповідного органу для скасування державної реєстрації, підстав для покладання на нього обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку не має. Не можуть бути задоволені вимоги прокурора про зобов'язання управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги, оскільки таке не передбачено діючим законодавством. Відповідно до п. 57 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012р. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, а саме у разі: 1) поділу чи об'єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об'єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну.

Outcome: partial