Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

03.10.2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із первісним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.06.2013 року відповідач [PERSON] ( [INFO] ) отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] зобов`язання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 17.09.2019 виникла заборгованість в сумі 28776,26 грн, яка складається з : заборгованість за кредитом -14437,15грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту -5996,44грн; нерахована пеня за прострочлене зобов`язання - 5771,1грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн- 724,99 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - 1346,49 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду зустрічний позов до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним та відзив за первісним позовом, які мотивував тим, на момент укладення кредитного договору він являвся неповнолітьою особою , а саме у віці 16-ти років, а тому не мав повної цивільної дієзданості на украдення кредитного договору, його батьки згоди на украдення кредитного договору не надавали. З огляду на що, даний договір порушує загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і має бути визнаний недійсним. Відповідач за зустрічним позовом АТ КБ "ПриватБанк", зустрічну позовну заяву не визнав. Від нього надійшло заперечення та відзив, які він мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.06.2013 року [PERSON] отримав отримав кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Згідно ч.4 ст.32 ЦКУ міг самостійно укладати договір банківського рахунку. Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] певний час належним чином виконував свої обовязки, тому знав про свої зобов`язання за договором. Додатково АТ КБ "ПриватБанк" звертає увагу суду, що банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн. лише 28.11.2017року, тобто після набуття відповідачем повноліття. Також АТ КБ "ПриватБанк" виносить на розгляд клопотання про застосування строків позовної давності. Адже кредит укладений ще 17.06.2013року, а зустрічний позов до банку [PERSON] подав лише у 2019 році. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином ним пропущено строки позовної давності. Враховучи зазначене, просив застосувати строки позовної давності, відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов у повному обсязі. Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Первісний позов підтримує у повному обсязі із підстав, зазначених у ньому та в запереченні на зустрічний позов. Просить стягнути з [PERSON] 28776,26 грн та 1921,00грн судового збору . Від відповідача за первісним позовом [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Первісний позов не визнає. Підтримує зустрічний позов із підстав, зазначених у ньому. Просить визнати кредитний договір недійсним з підстав передбачених статтями 203,215 ЦК України. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, в тому числі заперечення, пояснення, відзиви та відповіді на відзиви сторін, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною (АТ КБ "ПриватБанк") у спорі, безумовно не є підставою для відмови у позові, позаяк судом встановлено, що [PERSON] , звернувшись 12.11.2019 року із позовом до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним не пропустив строк звернення до суду, оскільки дізнався про існування кредитних зобов`язань лише коли отримав повідомлення суду. Відповідно до ч.2 ст. 222 ЦК України, правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ст. 639 ЦК України). Як вбачається з [PERSON] [INFO] , був неповнолітнім на момент укладення договору б/н від 17.06.2013 року відповідно до якого він отримав від АТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 4000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивачем за первісним позовом на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов`язань перед банком, надана копія анкети-заяви від 13.06.2013року (а.с.9) про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ "ПриватБанк", витяг з тарифів з використанням кредитки (а.с.10), розрахунок заборгованості за договором б/н від 17.06.2013, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] станом на 17.09.2019 (а.с.5-8). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що повернення коштів відповідачем не здійснювалось. Станом на 17.09.2019 у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором на суму 27134,73 грн. яка складається з : заборгованість за тілом кредиту -14437,15 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту -5996,44грн; нерахована пеня за прострочене зобов`язання - 5771,1 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн- 724,99 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - 1346,49 грн. (а.с.5-8). Відповідно до ст.ст. 49, 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», де зазначено, що банк зобов`язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, в тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Разом з тим, на момент укладення даного правочину [PERSON] виповнилось лише повних 16 років, тобто кредитну картку було надано неповнолітній фізичній особі в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками [PERSON] на видачу даної картки в справі відсутні. Таким чином, кредит наданий [PERSON] не був проявом його внутрішньої волі. У такому віці він не міг повною мірою усвідомлювати той рівень відповідальності, який передбачає наявність кредитної картки. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути: спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається із наданих АТ КБ "ПриватБанк", матеріалів, доказів того, що [PERSON] отримав кредитну картку із всією необхідною інформацією, спрямовану на можливість реального виконання кредитних зобов`язань (кредитний ліміт, проценти, строки погашення та ін.) відповідачу надано не було. За змістом ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Частина 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Виходячи з вищезазначеного, банк мав виконати усі вимоги переддоговірної роботи з позичальником, а саме повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту в абсолютному та відносному значенні, вказати наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, зазначити переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, однак відповідачем така інформація була проігнорована та не надана в повному обсязі, таким чином порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає у 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Згідно зі ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст. 32 ЦК України). Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. АТ КБ "ПриватБанк" мотивує своє заперечення тим, що з [PERSON] було укладено кредитний договір з кредитним лімітом в сумі 00 гривень (встановлення кредитного ліміту підтверджується довідкою банку, яка додається), який не виходить за межі дрібного побутового правочину. За таких обставин укладення даної угоди не потребує подальшої згоди батьків. АТ КБ "ПриватБанк" звертає увагу, що банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000.00 грн. Лише 28.11.2017 року, тобто після набуття відповідачем повноліття. Проте, з таким твердженням АТ КБ "ПриватБанк" суд не може погодитись, оскільки характер кредитних правовідносин, незважаючи на нульовий ліміт кредиту, не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, оскільки він є досить складним і передбачає, якщо не відразу, то в майбутньому, обов`язок позичальника регулярно, в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплачувати відсотки та комісію, нести матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім того , АТ КБ «Прибат Банк» в свому позові підтверджує, що надав [PERSON] 17.06.2013 року кредит в розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ "ПриватБанк" не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача [PERSON] на укладення "кредитного договору" від 17.06.2013 року на отримання суми кредиту в розмірі 4000 грн. , а не відкриття банківського рахунку і вкладу особистих коштів [PERSON] . Це зовсім різні поняття та речі . ( Див. п.4 ч.1 ст.32 ЦК України ). Користуватися коштами . внесеними іншими особами у фінансову установу , неповнолітня особа має тільки з дозволу батьків або органу опіки та піклування. КОШТИ НА РАХУНОК НЕПОВНОЛІТНЬОГО [PERSON] БУЛИ ВНЕСЕНІ БАНКОМ ЗГІДНО КРЕДИТНОГО ДОГОВОРУ. (Див. ч.3 ст.32 ЦК України ). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Таким чином, встановивши, що позичальник [PERSON] , уклавши договір б/н від 17.06.2013 року отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок у віці 16 років, без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і, не маючи права на укладення такого договору самостійно (в частині отримання кредитної картки), суд дійшов висновку, що вказаний договір, не відповідає вимогам п.1ч.1ст.32 , ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним . Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що оскільки права [PERSON] порушено в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити , визнати недійсним договір б/н від 17.06.2013 року недійсним. Враховуючи, що зустрічний позов задоволено, а позивача за зустрічним позовом звільнено від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», тому судові витрати слід стягнути з АТ КБ "Привабанк" в дохід держави відповідно (ст. 141 ЦК України) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, однак не менше 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого ЗУ "Про судовий збір" на момент подачі зустрічного позову). На підставі викладеного та

Outcome: approved