Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою 29.09.2015 року, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором № 60 від 13.03.2008 року станом на 07.09.2015 року (включно) в розмірі 262 954,74 грн., яка включає: прострочену заборгованість за кредитом 77 597,85 грн., пеню за несвоєчасне повернення основного боргу по кредиту 49 485,39 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення основного боргу по кредиту 13 557,64 грн., втрат від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків 122 313,86 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 3944,32 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 13.03.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем укладено кредитний договір №60, згідно якого відповідач отримав від позивача кредитні кошти у розмірі 172 365 грн. строком користування на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 12.03.2013 року, з цільовим призначенням кредиту для здійснення оплати за автобус марки ТУР А049 шляхом перерахування коштів на рахунок продавця транспортного засобу (п.1.3 договору), зі сплатою відсотків за користування кредитом 17% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору, придбаний ним транспортний засіб передано Банку в заставу. Свої зобовязання за кредитним договором №60 від 13.03.2008 року [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 07.09.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 77 597,85 грн., пеню за несвоєчасне повернення основного боргу по кредиту 49 485,39 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення основного боргу по кредиту 13 557,64 грн., втрат від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків 122 313,86 грн., а в загальному розмірі - 262 954,74 грн., яку просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявилася, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала (а.с.45,46). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив (а.с.41,44). За даних обставин неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.2008 року до філії Криворізького відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» звернувся [PERSON] із заявою про надання йому кредиту в розмірі 172 635,00 грн. строком на 60 місяців для придбання транспортного засобу, який надалі просив прийняти в заставу в рахунок забезпечення виконання ним кредитних зобовязань (а.с.20, 21-22). На підставі поданої [PERSON] заяви, 13.03.2008 року між ним як Позичальником та ВАТ «Державний ощадний банк України», який змінив назву на ПАТ«Державний ощадний банк України» (а.с.29), укладено кредитний договір №60 (а.с.9-12), згідно п.1.1 умов якого [PERSON] зобовязується надати Позичальнику кредит в сумі 172 635 грн., а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування ним в розмірі 17% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надається [PERSON] на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 12.03.2013 року, шляхом перерахування коштів в національній валюті з кредитного рахунку Позичальника на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення Позичальника для здійснення оплати за транспортний засіб - автобус марки ТУР А049 за Договором купівлі-продажу автобусів №08 від 18.01.2008 року (п.п.1.2-1.3 договору). В забезпечення виконання кредитних зобовязань Позичальника, придбаний ним транспортний засіб передано Банку в заставу (п.1.4.1, а.с.9). Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обслуговування визначені в Додатках №1-3 до кредитного договору, що є його невідємною частиною (а.с.13,14). Разом з тим, за надання кредиту Позичальник одноразово сплачує комісійну винагороду Банку в розмірі 1381,08 грн. одразу після укладення та підписання договору (а.с.10, 14 зворот). Згідно п.1.1, п. 1.5.1.3., п.3.3.4 кредитного договору, [PERSON] зобовязався здійснювати погашення кредиту до останнього числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань рівними частинами в сумі 2878,00 грн. на рахунок № 220335006004 та сплату нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 17,00 % річних (нарахованих за методом «факт/факт» на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до момент закінчення терміну, на який він наданий) (а.с.9 зворот). Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 12.03.2013 року (а.с.11). Крім того, за погодженням сторін, п.1.6 кредитного договору визначено наступний порядок погашення зобовязань: - прострочені проценти за користування кредитом (якщо прострочення буде мати місце); - прострочена основна сума боргу за кредитом (якщо прострочення буде мати місце); - строкові проценти за користування кредитом; - строкова сума основного боргу за кредитом; - штрафні санкції, передбачені договором; - інші платежі відповідно до договору (а.с.9 зворот). Визначаючи умови та обсяг відповідальності Позичальника, п.5 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань за договором, Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в договорі та чинним законодавством України, і відшкодовують завдані збитки понад неустойку. Крім того, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за договором, Позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню розмірі 0,03% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення (п.5.2 договору) (а.с.11зворот). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Свої зобов'язання за кредитним договором №60 від 13.09.2008 року [PERSON] виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит для придбання транспортного засобу автобуса марки ТУР А049 шляхом перерахування коштів в національній валюті в сумі 172 635 грн. з кредитного рахунку Позичальника на поточний рахунок продавця товару в ЗАТ «ХОУМ [PERSON]» на підставі платіжного доручення Позичальника за призначенням «Передплата за автобус марки ТУР А049 згідно Договору купівлі-продажу №08 від 18.01.2008 року від [PERSON]І.», свідченням чому є платіжне доручення № 1701072 від 13.03.2008 року (а.с.17). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. Згідно п.3 кредитного договору [PERSON] має право вимагати від Позичальника належного виконання взятих на себе зобовязань за договором, у тому числі здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору кредиту або договору застави. Так, в порушення умов договору, ст.1054 ЦК України [PERSON] до настання обумовленого сторонами строку остаточного погашення кредиту 12.03.2013 року (п.1.2 договору) свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 07.09.2015 року (включно) має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 77 597,85 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5), яку, з урахуванням відомостей здійснення відповідачем періодичних виплат в рахунок погашення заборгованості за період з 01.04.2008 року до 22.05.2015 року з допущенням прострочки платежів за період з 01.07.2011 року по 31.07.2011 року, з 01.12.2012 року по 30.04.2013 року (а.с.6-8) суд вважає обґрунтованою. З метою досудового врегулювання виниклого між сторонами спору, на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача за вих.№19/19-215/1067 від 18.03.2015 року позивачем направлено вимогу про усунення порушення зобовязань із визначенням розміру грошових вимог до [PERSON], які підлягають виконанню згідно розрахунку (а.с.18,19). Однак, звернення позивача до відповідача не призвело до бажаних результатів, відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, заборгованість, яку просить позивач стягнути, до теперішнього часу не погашено. Встановивши з наданих доказів обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх кредитних зобов'язань, обґрунтованість визначеного позивачем розміру простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 77 597,85 грн. станом на 07.09.2015 року, неможливість досудового врегулювання спору, а тому приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту згідно ст. ст.15, 16 ЦК України. Щодо стягнення заявлених в позові штрафних санкцій (пені) та застосування передбачених ст.625 ЦК України наслідків прострочення боржником виконання кредитного зобовязання, суд виходить з наступного. Враховуючи положення ст.1054 ЦК України щодо сутності кредитного договору, який визначає зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму позики на користь кредитора згідно цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, таке зобов'язання є грошовим. При цьому, ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. Як акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.29 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" (із змінами та доповненнями) передбачене ст.1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту є самостійним. Імперативним приписом ст.625 ЦК України чітко визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобовязань. Так, аналізуючи розрахунок заборгованості в частині визначення розміру суми пені за ставкою 0,03% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення згідно п.5.2 договору (а.с.6-8, 10 зворот) стосовно його належності та допустимості, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості розрахунку заявленого позивачем розміру пені за несвоєчасність повернення основного боргу по кредиту в сумі 49 485,39 грн. (а.с.5-8). В той же час, з огляду на юридичну природу кредитних правовідносин сторін як грошових зобов'язань, у випадку допущення сторонами порушень умов їх виконання, на них також поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення їх виконання. За змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, оскільки по своїй суті є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами, а тому стягуються незалежно від вини боржника, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.18 Постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями). Таким чином, закріплена в ст. 549 ЦПК України, п.5.2. Кредитного договору правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення погашення кредиту у вигляді пені, не виключає застосування правових норм, установлених ч.2 ст.625 ЦК України, які взаємоузгоджуються між собою та не викликають виникнення будь-яких колізій в процесі застосування вказаних матеріально-правових норм щодо спірним правовідносин. З огляду на обґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6-8) в частині 3% річних за несвоєчасне повернення основного боргу по кредиту в розмірі 13 557,64 грн., та сум інфляційних втрат за рахунок несвоєчасного погашення відсотків 122 313,86 грн., суд вважає такі вимоги законними, а тому вони також підлягають задоволенню. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, враховуючи правильність розрахунку заборгованості, доведеність неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених грошових вимог у взаємозв'язку з доказами, що їх підтверджують, суд дійшов висновку про те, що допущене відповідачем порушення умов Кредитного договору № 60 від 13.03.2008 року є істотним, а тому з нього на користь позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає стягненню сума заборгованості за вказаним вище договором станом на 07.09.2015 року (включно) в загальному розмірі 262 954,74 грн., яка включає: прострочену заборгованість за кредитом 77 597,85 грн., пеню за несвоєчасне повернення основного боргу по кредиту 49 485,39 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення основного боргу по кредиту 13 557,64 грн., втрат від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків 122 313,86 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, в силу ч.1 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі за ставкою відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (з урахуванням звернення позивача до суду 29.09.2015 року), в розмірі 3944,32 грн. (а.с.1).

Outcome: approved