Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Золота Нива 1", третя особа: Сектор державної реєстрації Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6322885000:05:000:0091, розміром - 6,5940 га, ділянка № 417 із земель приватної власності, розташована на території Комарівської сільради Ізюмського району, укладений 09.11.2011 року між [PERSON] і ПП «Золота нива 1», зареєстрований державним реєстратором Ізюмського міськрайонного управління юстиції [PERSON] 27.05.2014 року, стягнути з відповідача сплачені судові витрати До судового засідання позивач не з'явився, його інтереси представляв представник. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, згідно письмової заяви, наданої в матеріалах справи, просили справу розглянути без їхньої участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наводяться в ч. 1 ст. 638 ЦК, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі. У ст. 640 ЦК встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або визнання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів. У першому випадку - про консенсуальні договори, у другому - про реальні. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним передання відповідного майна або вчинення певної дії. В абзаці третьому п.8 ППВСУ №9 зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за їй умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо. Спірний договір оренди земельної ділянки та внесені зміни до нього, був складений в письмовій формі, узгодженні істотні умови та зареєстрований в установленому ЗУ "Про оренду землі" порядку. Судом встановлено,\~що [PERSON]\~є власником\~земельної ділянки,\~на підставі\~державного акту\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~від 10.12.2002\~року 111-ХР\~015911\~кадастровий номер\~6322885000:05:000:0091,\~розміром -\~6,5955\~га,\~ділянка №\~417\~із земель\~приватної власності,\~розташована на\~території Комарівської\~сільради Ізюмського\~району,\~Харківської області. (а.с.6). Належною земельною ділянкою користувалося ПП «Золота Нива 1», що не оспорюється сторонами. Представник позивача зазначає, що влітку 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про самостійний обробіток землі, починаючи з 2017 року, на що було повідомлено про наявність укладеного договору оренди, хоча надати екземпляр договору відмовилися. Тобто [PERSON] не має на руках свого екземпляру договору. 20.05.2016 року позивач звернувся до міськрайонного управління Держгеокадастру у м. Ізюмі та Ізюмському районі з запитом про укладені договори оренди на належну земельну ділянку. Згідно відповіді № Ш-174/0-235/6-16 від 07.06.2016 року, в якій було зазначено, що поземельна книга на належну земельну ділянку не відкривалася, в звязку з чим зазначена земельна ділянка не внесена до Державного кадастрового реєстру земель, а для внесення необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою та зареєструвати ділянку у державному реєстрі. (а.с.8).. [PERSON] було замовлено та виготовлено відповідну документацію з землеустрою та зареєстровано земельну ділянку належним чином, після чого він отримав відповідний витяг з державного земельного кадастру, в якому було зазначено, що реєстрація земельної ділянки як обєкта цивільних прав відбулася 04.10.2016 року. Відомостей про оренду належної земельної ділянки витяг не містив. (а.с.10). 18.11.2016 року після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявилося, що в наявності є договір оренди, укладений 09.11.2011 року між [PERSON] і ПП «Золота нива 1», зареєстрований 27.05.2014 року, № запису про інше речове право 13341075, на земельну ділянку кадастровий номер 6322885000:05:000:0091. (а.с.9). Тому з 27.05.2014 р. [PERSON] міг дізнатися з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про факт реєстрації ПП «Золота нива 1» права оренди належної йому земельної ділянки (тобто, міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила). На початку 2017 року ПП «Золота Нива 1» надало позивачу копію наявного договору оренди на належну земельну ділянку, в якій було зазначено, що земельна ділянка не має обтяжень. Таким чином, суд частково погоджується із доводами позивача про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки під час укладення оспорюваного правочину - договору оренди земельної ділянки - мав місце дефект волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON], який письмово не підтверджував свій намір віддавати в оренду належну йому земельну ділянку, договір не підписував. Вказана обставина переконує суд про те, що земельна ділянка безпідставно знаходиться у користуванні відповідача. Зважаючи на письмову заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, у зв'язку із пропуском строку позовної давності без поважних причин, на підставі ст.ст. 256-267 ЦК України. Визначаючи початок перебігу строку позовної давності, суд зважає також на наступні правові висновки судів вищої інстанції: - Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова ВСУ від 16.11.2016 р., справа №6-2469цс16); - Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи з порушенням її прав, а й обєктивна можливість цієї особи знати про обставини їх порушення (постанова ВСУ від 29 жовтня 2014 р., справа №6-152цс14); - Значення позовної давності полягає у тому, що саме цей інститут цивільного права є однією з гарантій захисту прав і обовязків особи за національним законодавством України, а саме: визначає стабільність цивільно-правових відносин, виховує та дисциплінує учасників цивільно-правових відносин, є стимулом до активного використання ними власних прав, а з іншої сторони - зміцнює договірну дисципліну (постанова ВСУ від 04.11.2015 р., справа №6-1926цс15). П. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України добросовісність та розсудливість віднесено до загальних засад цивільного законодавства. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. П. п. «а», «б», «ґ» ч. 1 ст. 91 ЗК України покладають на власника земельної ділянки обов'язки, зокрема: забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням; додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Системний аналіз цих норм вказує на те, що власник земельної ділянки зобов'язаний розсудливо та добросовісно ставитись до своїх прав, бути обізнаним про них та вживати заходів щодо виявлення та припинення їх порушень. Представник позивача зазначає, що даний договір позивач не підписував, але знав, що земельною ділянкою користується ПП «Золота Нива-1», та він отримував за це плату від ПП «Золота Нива-1» з 2007 року. З ним не узгоджувалися істотні умови договору, передбачені ЗУ «Про оренду землі», та навіть досі не має свого екземпляра договору на належну йому земельну ділянку. Судом встановлено та не спростовано стороною позивача, що відповідач відкрито користувався земельною ділянкою, спірна земельна ділянка систематично оброблялась ним, на ній вирощувалась сільськогосподарська продукція, про було відомо позивачу. Також довіреністю від 31.10.2016 р. позивач уповноважив [PERSON] отримати кошти за оренду його земельної частки паю в ПП «Золота нива 1», для чого довірив за нього розписуватися (а.с.45). Таким чином, [PERSON], як власник земельної ділянки, повинен був добросовісно використовувати свої права та активно здійснювати захист своїх інтересів. При цьому, позивач протягом тривалого часу майже 10 років не виявляв зацікавленості до своєї земельної ділянки, що означає, що останній знав або повинен був знати (довідатися) про фактичне перебування земельної ділянки у користуванні відповідача. Представником позивача було надано клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 02.11.2017 року по справі призначено судову-почеркознавчу експертизу для визначення справжності підпису орендодавця під договором оренди землі від 09.11.2011 року, який був зареєстрований 27.05.2014 року, укладеної між [PERSON] та ПП "Золота Нива-1, в особі директора [PERSON]І, на земельну ділянку кадастровий номер 6322885000:02:000:0091, розміром 6,5955 га, ділянка № 417 із земель приватної власності, розташована на території Комарівської сільради Ізюмського району Харківської області. На розгляд експертизи було поставлено питання: 1. Чи виконано підпис від імені [PERSON] під договором оренди землі від 09.11.2011 року, укладеної між [PERSON] та Приватним підприємством "Золота Нива-1, в особі директора [PERSON], на земельну ділянку кадастровий номер 6322885000:02:000:0091, розміром 6,5955 га, ділянка № 417 із земель приватної власності, який був зареєстрований 27.05.2014 року у реєстраційній службі Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області - [PERSON]. Проведення експертизи доручено ХНДІСЕ ім. Бокаріуса М.С. (а.с.99). У Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3834/4653 по справі № 623/1276/17 (2/623/29/2018), складеного 14.03.2018 року судовим експертом, старшим науковим співробітником Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.[PERSON] Сиротенко, зазначено, що підписи від імені [PERSON]: у двох примірниках договору оренди землі від 09.11.2011, укладеному між [PERSON] та ПП «Золота нива 1» відносно земельної ділянки №417, на третьому аркуші в графі «Орендодавець»; акті від 09.11.2011 визначення меж земельної ділянки в натурі до договору оренди землі від 9.11.2011, в графі «Орендодавець»; акті б/н приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 09.11.2011, в графі «Земельну ділянку передав: Орендодавець», - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON]. (а.с.144-147). Крім того, згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У постанові від 21.09.2016 № 6-1512цс16 Верховний Суд України зробив висновок, що відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивача з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. 24 та 25 цього закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 разове невнесення плати за договором оренди земельної ділянки не є підставою для його розірвання. У ч. 1 ст. 627 ЦК України проголошено принцип свободи договору, якою передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У Законі України «Про оренду землі» передбачено особливості вказаних договорів. Цей закон також розмежовує поняття строку договору та набрання чинності договором. Згідно з ч. 1 ст. 15 вказаного закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди., розмір орендної плати. Відповідно до ст. 203 ЦК України за загальними вимогами щодо чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Укладення правочину передує волевиявлення учасника, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, чого не було у вказаному випадку, так як жодні суттєві умови договору( термін оренди, розмір орендної плати, тощо) зі мною не узгоджувалися, а отже вільного волевиявлення з мого боку не було. Відповідно до абзацу 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ: у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли. Відповідно до ст. 212 Земельного Кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власниками землі або землекористувачами без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Відповідно до абзацу 4 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ: Відповідно до статей 90, 95, 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними Не є укладеними правочини (договори) у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила аферту; не передане майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тошо. Відповідно до ст. 16 ЗУ Про оренду землі, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6, ст. 627 ЦК України. Крім того вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що передбачає загальні вимоги додержання яких є необхідним для вчинення правочину, у звязку з чим волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно до вимог ст. 18 ЗУ Про оренду землі договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. У п.8 постанови пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, зазначено, що: Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, а саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим судам необхідно правильно визначити момент вчинення правочину(ст.205-210, 640 ЦК тощо). Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та субєктів цих прав. Відповідно до ч.5 ст.3 цього Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобовязаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Ч.1 ст.28 даного Закону передбачено, що інформація з Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надається органом державної реєстрації прав, нотаріусом у формі витягу, інформаційної довідки та виписки. Надання інформації з Державного реєстру прав здійснюється нотаріусом у формі витягу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.28 даного Закону, витяг з Державного реєстру прав на підставі заяви мають право отримувати власник нерухомого майна або уповноважена ним особа. В Постанові від 21 лютого 2018 року справа № 144/1290/15-ц провадження № 61-2854св18 колегія суддів погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не підписував договір оренди землі та не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання, у зв'язку із чим волевиявлення на укладання договору оренди землі було відсутнє. Разом з тим, із висновком суду апеляційної інстанції про те, що, звертаючись до суду із даним позовом, позивач не пропустила строк позовної давності для звернення до суду за захистом її порушеного права колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Згідно з ч.ч.3,4 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною У спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач протягом тривалого часу отримував грошові кошти від відповідача, про що свідчать відповідні документи, а саме: відомості про видачу видаткових касових ордерів, в яких у графі про отримання коштів наявні підписи позивача та зазначена обставина підтверджує прийняття виконання своїх зобов'язань відповідача перед позивачем. Оскільки клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивачем не заявлено, також не надано доказів того, що відповідач діяв недобросовісно, з метою свавільного позбавлення позивача права користування чи володіння належною йому земельної ділянки, позивач був ознайомлений із знаходженням земельної ділянки в оренді відповідача, проаналізувавши основні доводи представників сторін, оцінивши письмові докази, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову, але про необхідність відмови у його задоволенні у зв'язку із пропуском без поважних причин строку позовної давності, тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судові витрати слід віднести на рахунок позивача згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed