Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач, яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], звернулася з позовом до суду до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Феодосійської міської ради, Виконавчий комітет Приморської селищної ради, Прокуратура м.Феодосії, про встановлення порядку користування майном - житловим будинком [ADDRESS], виділивши малолітній [PERSON], [INFO], в користування: дві ізольовані кімнати в житловому будинку літер „А", сарай літер „Б", та 1/6 (одну шосту) частку прибудинкової території земельної ділянки (двору). Вимоги обгрунтовані тим, що позивач самостійно виховує та утримує двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 20.05.2009 року у цивільній справі № 2о-51/2009р. [PERSON] було визнано батьком малолітньої [PERSON] Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом ВМІ № 014633 від 08.07.2009 року у спадковій справі № 1212 за 2008 рік, реєстровий № 2-1850, [PERSON] стала спадкоємицею майна, що належало [PERSON], у складі 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS]. Протягом 2011 року та 2013 року позивач неодноразово зверталася до відповідача, якій належить 1/3 частка цього ж житлового будинку, з проханням дозолити проживати та користуватися майном, що належить малолітній дитині [PERSON], однак, відповідач постійно вчиняла скандали та сварки, угоди не досягнуто. 02.07.2011 року постановою Приморського МВМ позивачу було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України щодо дій відповідача [PERSON] 06.08.2013 року та 14.08.2013 року позивач знову зверталася до органів внутрішніх справ та прокуратури АРК щодо протиправних дій з боку відповідача, перешкод в користуванні майном та нанесенням тілесних ушкоджень, що також не дало позитивних результатів. Родина позивача перебуває на обліку у Ялтинському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Ялтинської міської ради як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Порушення прав малолітньої дитини стало підставою для звернення з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, сповіщена належно. Відповідач в судове засідання не з'явився, сповіщений належно. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.169,224 ЦПК України. Представники третіх осіб Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Феодосійської міської ради, Виконавчого комітету Приморської селищної ради в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у відсутності представника, позов підтриманий. Прокурор в судове засідання не з'явився, сповіщені належно. Згідно ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 20.05.2009 року у цивільній справі № 2о-51/2009р. встановлений факт того, що [PERSON], [INFO], уродженець м.Ялта, є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.10). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.07.2009 року державним нотаріусом Першої Ялтинської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2-1850, [PERSON] є власником 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS], що складається з: житлового будинку літер „А", житловою площею 44,4 кв.м., а - прибудова, ганок, ганок, Б - сарай, б - сарай, У - вбиральня, 1 - басейн, 2 - брама, 3 - огорожа, 4 - огорожа, 5 - мостіння, козирок. Право власності зареєстровано КП „Феодосійське МБРТІ" 23.07.2009 року (а.с.11-13). Відповідач перешкоджає позивачу, що діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в безперешкодному доступі в 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується матеріалами справи (а.с.14-18). Доказів протилежного відповідачем суду не представлено. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, саме суд вирішує питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до зазначених правових норм співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутністю згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Зазначеною нормою передбачено, що поділ майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності стосовно цих співвласників. Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення в спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку чи господарських споруд. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 19.03.2010), порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до статті 88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Як роз'яснено у п. 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання, зокрема: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, за відсутністю заперечень відповідача з приводу позовних вимог, позов підлягає задоволенню в частині вимог про визначення порядку користування житловим будинком [ADDRESS], виділ малолітній [PERSON], [INFO], в користування: дві ізольовані кімнати в житловому будинку літер „А", сарай літер „Б", що розташовані за адресою [ADDRESS]. Матеріали справи не містять доказів про право сторін на користування земельною ділянкою по [ADDRESS], у зв'язку з чим суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог про визначення порядку користування 1/6 часткою прибудинкової території земельної ділянки (двору) по [ADDRESS]. Судові витрати розподілені в порядку вимог ст.88 ЦПК України, Закону України „Про судовий збір".

Outcome: partial