Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

В липні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ДМР, після уточнення якого, позивач прохала суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] [INFO] , після смерті свого батька [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] та визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права та обов`язки забудовника щодо житлового будинку, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , з правом отримання на її ім`я документів, що підтверджують право власності. В обґрунтування позову позивач зазначала, що [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивачки, у зв`язку із чим відкрилась спадщина. Після його смерті залишилось майно, яке зокрема складається із житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ). Вказаний будинок та господарські прибудови до нього, був побудований батьком померлого чоловіка позивачки - [PERSON] на земельній ділянці у [ADDRESS] ) на підставі рішення виконавчого Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 15.04.1958 року за № 173 про надання земельної ділянки площею 700 кв. м,, довідки про землекористування та плану земельного наділу. За результатами інвентаризації вказаного домоволодіння встановлено, що будівництво житлового будинку відбулось до 05 серпня 1992 року. 6 серпня 1984 року [PERSON] , батько спадкодавця та власник вказаного домоволодіння, помер. На час відкриття спадщини [PERSON] мав трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Між тим, лише [PERSON] , чоловік позивачки, прийняв після батька спадщину, скільки постійно проживав на час смерті батька у спірному домоволодінні, фактично вступив в правління та володіння цим спадковим майном, та проживав у ньому до своєї смерті. Інші спадкоємці першої черги (дочка [PERSON] та син [PERSON] ) не проживали на час відкриття спадщини разом із спадкоємцем, володіння майном не здійснювали, та відповідних заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали. Записи у будинковій книзі свідчать про те, що [PERSON] , як до, так і після відкриття спадщини, що відкрилась після смерті свого батька [PERSON] , постійно проживав у вказаному домоволодінні по [ADDRESS] . Встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , чоловіком позивачки, після смерті свого батька є необхідним для поновлення оспорюваних прав позивачки. Оскільки чоловік позивачки, [PERSON] , прийняв у спадок після смерті свого батька, [PERSON] , права забудовника спірного домоволодіння, але не оформив своїх спадкових прав та не реєстрував належним чином спадкове майно, постановою Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 05.06.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину з підстав відсутності у спадкоємця оригіналу документу, що підтверджує право власності на спадкове майно. Також, у видачі свідоцтва про право на спадщину було також відмовлено дочці спадкодавця [PERSON] , яка як і позивач є спадкоємцем першої черги. З наведених підстав, порушене право позивача на спадкові права підлягає захисту судом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні просив справу розглянути на розсуд суду. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивачки, у зв`язку із чим відкрилась спадщина, 01.10.2019 року за заявою позивача Третьою ДДНК було заведено спадкову справу №591/2019 (а.с. 8,13-14). Після його смерті залишилось майно, яке зокрема складається із житлового будинку (домоволодіння), який розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ), який складається з Літ. А- житловий будинок загальною площею 52,7 кв.м., житловою 43,1 кв.м., літ. Б.-погріб з шийкою (шлакобетон, цегла), літ. Г - літня кухня (шлакобетон); літ. Д - лазня (шлакобетон); літ. Е - гараж (шлакобетон); літ. Ж - сарай (шлакобетон); літ. З - вбиральня (залізо); споруди (№1 -7); мостіння (літ. І), з правом отримання на її ім`я документів, що підтверджують право власності. За результатами інвентаризації вказаного домоволодіння встановлено, що будівництво житлового будинку відбулось до 05 серпня 1992 року (а.с. 16-21). Вказаний будинок та господарські прибудови до нього, був побудований батьком померлого чоловіка позивачки - [PERSON] на земельній ділянці у [ADDRESS] ) на підставі рішення виконавчого Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 15.04.1958 року за № 173 про надання земельної ділянки площею 700 кв. м,, довідки про землекористування та плану земельного наділу, що також підтверджується з витребуваної судом копії Протоколу засідання Виконавчого комітету Дніпропетровської райради депутатів трудящихся № 9 від 15.04.1958 року. 6 серпня 1984 року [PERSON] , батько спадкодавця та власник вказаного домоволодіння, помер. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема будинкової книги, на час відкриття спадщини [PERSON] мав трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Між тим, лише [PERSON] , чоловік позивачки, прийняв після батька спадщину, скільки постійно проживав на час смерті батька у спірному домоволодінні, фактично вступив в правління та володіння цим спадковим майном, та проживав у ньому до своєї смерті. Інші спадкоємці першої черги (дочка [PERSON] та син [PERSON] ) не проживали на час відкриття спадщини разом із спадкоємцем, володіння майном не здійснювали, та відповідних заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали. Записи у будинковій книзі свідчать про те, що [PERSON] , як до, так і після відкриття спадщини, що відкрилась після смерті свого батька [PERSON] , постійно проживав у вказаному домоволодінні по [ADDRESS] . Зазначені обставини повністю також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою спадкодавця з 1980 року. 5 червня 2020 року [PERSON] , в межах спадкової справи, звернулася до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті [INFO] [PERSON] , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янкової І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що спадкоємицею не було надано документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно. Отже, можливість оформлення спадщини [PERSON] , (як спадкоємицею [PERSON] ), перебуває в залежності від встановлення/невстановлення в судовому порядку факту прийняття спадкодавцем спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який за життя не здійснив за собою реєстрацію права власності на збудований ним будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. За змістом висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 (остаточне 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". Виходячи з сукупності досліджених судом документів та показів свідків, суд приходить до переконливого висновку, що громадянин [PERSON] був сином та спільно проживав разом з [PERSON] , на час смерті останнього - [INFO] , за адресою [ADDRESS] та як наслідок є таким, що прийняв спадщину після смерті батька, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до чинної на той час ст. 549 ЦК УРСР. З урахуванням чого, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову [PERSON] в частині вимог про встановлення факту прийняття спадщини. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] прав забудовника в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , суд виходить з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, що батько спадкодавеця [PERSON] мав законні підстави для користування земельною ділянкою та будівництва житлового будинку, оскільки [PERSON] на підставі рішення виконавчого Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 15.04.1958 року за № 173 про надання земельної ділянки площею 700 кв. м,, довідки про землекористування та плану земельного наділу, а також Протоколу засідання Виконавчого комітету Дніпропетровської райради депутатів трудящихся №9 від 15.04.1958 року було відведено земельну ділянку для побудови індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] . Земельну ділянку для будівництва житлового будинку [PERSON] отримав у 1958 році. Строк користування земельною ділянкою було зазначено як безстроковий. В свою чергу, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , відповідно до закону прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Відповідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, згідно ч. 2 ст. 413 ЦК України, може передаватися землекористувачем у порядку спадкування. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; - право завершити будівництвом об`єкт (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); - право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; - право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, можливо зробити висновок, що якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, одне з яких право користування земельною ділянкою. Оскільки, позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання за ним прав і обов`язків забудовника житлового будинку та господарських будівель, в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] права і обов`язки забудовника житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved