Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

10 січня 2017 року ТзОВ "Фінансова\~компанія "Довіра\~та Гарантія" звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] та [PERSON] і просить стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість у розмірі 436\~992,23 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 11112408000 від 29 січня 2007 року та судові витрати в розмірі 6\~554,88 грн. 09 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" і просить визнати припиненою поруку [PERSON], встановлену договором поруки № 11112408000/П від 29 січня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] по зобовязаннях [PERSON] перед банком та ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", що виникають з умов Договору про надання споживчого кредиту № 11112408000 від 29 січня 2007 року. Судові витрати покласти за зустрічного відповідача. 13 березня 2017 року ухвалою суду первинний позов обєднано в одне провадження із зустрічним позовом та призначено до розгляду. Позивач покликається на те, що за договором про надання споживчого кредиту № 11112408000 від 29 січня 2007 року, який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], банк надав відповідачу кредит у розмірі 20 070 доларів США, що еквівалентно 101\~353,50 грн. за курсом НБУ, який останній зобовязувався по вернути в строк до 25 січня 2014 року. 20 квітня 2015 року між ТзОВ "Фінансова\~компанія "Довіра\~та Гарантія" та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу за № 17. Згідно умов договору факторингу первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за кредитним договором № 11112408000 від 29 січня 2007 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], а також договором поруки № 11112408000/П від 29 січня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] Право вимоги перейшло до ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія". Відповідач [PERSON] був повідомлений письмово про відступлення права вимоги шляхом направлення відповідного повідомлення. Отже, сума заборгованості відповідача на дату відступлення права вимоги 20 квітня 2015 року становить 436\~992,23 грн., що складається із тіла кредиту 221\~546,95 грн. та несплачених відсотків 8\~307,88 грн. і прострочених процентів 207\~137,40 грн. Оскільки дані зобов'язання не виконуються, позивач змушений був звернутися з позовом до суду. Зустрічний позивач [PERSON] в позові посилається на те, що дійсно 29 січня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 20\~070,00 доларів США зі сплатою процентів, комісії, терміном до 25 січня 2014 року. Водночас 29 січня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки за № 11112408000/П, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] всіх його зобовязань, що виникли з укладеного кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до п.1.2 договору поруки, поручителю добре відомі всі умови основного договору, зокрема сума договору, термін виконання, інші умови договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. 01 жовтня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслав позичальнику [PERSON] заяву про дострокове повернення всієї суми кредиту та всіх платежів, однак [PERSON] вимогу не виконав та в подальшому допускав прострочення сплати тіла кредиту та відсотки. Отже, з 01 жовтня 2010 року коли банк надіслав заяву-вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту протягом 31 календарного дня з дня отримання цієї вимоги, починається обрахування шестимісячного строку виконання основного зобовязання для предявлення вимоги до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобовязання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Отже, виходячи з наведеного, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. А відтак порука припиняється за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки зустрічний відповідач не звернувся у шести місячний термін з позовом до суду до неї [PERSON], як до поручителя, в звязку із чим договір поруки вважається припиненим. Тому просила визнати припиненим поруку [PERSON], передбачену договором поруки № 11112408000/П від 29 січня 2007 року укладеним між банком та нею, по всіх зобовязаннях [PERSON], що виникли з умов договору про надання споживчого кредиту від 29.01.2007 року та судові витрати покласти на зустрічного відповідача. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні поданий ними позов підтримав просив задовольнити такий з викладених у позові підстав і стягнути з відповідачів не погашений борг в розмірі 436\~992,23 грн. та судові витрати. Щодо зустрічного позову, просив відмовити, оскільки він є необґрунтований, умови договору відповідачі не виконували, договір має бути виконаний до повного виконання. Щодо застосування строків позовної давності, клопотання також не підлягає задоволенню, оскільки строк загальної позовної давності встановлюється тривалістю у три роки, позов був поданий 10 січня 2017 року, а остання оплата відповідачем була здійснена 28 лютого 2014 року, отже перебіг строку був перерваний. Строк дії договору до 25 січня 2014 року минув, а відповідачі так і не виконали взяті на себе зобовязання та не повернули кошти. А тому просив їхній позов задовольнити повністю та стягнути з відповідачів солідарно загальний розмір заборгованості по кредиту, в зустрічному позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, просив застосувати позовну давність до позовних вимог ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" поданих до нього та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині в звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки кредитор дізнався про порушення своїх прав щодо непогашення тіла кредиту та відсотків в 2009 році, а позов поданий в 2017 році. Щодо поданого зустрічного позову [PERSON] - не заперечує щодо його задоволення. Відповідач, [PERSON] в судові засідання не з'являлася, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку, про що свідчать судові виклики та поштові повідомлення про отримання викликів та документів. Заяв до суду від [PERSON] щодо розгляду у її відсутності не надходило. Заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши здобуті докази, суд встановлює наступні фактичні обставини спору та зміст спірних правовідносин. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11112408000 від 29 січня 2007 року, згідно з яким банк надав відповідачу по справі, [PERSON] кредит в розмірі 20 070 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних, терміном до 25 січня 2014 року (а.с.3-9) та графіку погашення кредиту (а.с.10-12). Також укладено договір поруки між банком та [PERSON] за яким поручитель солідарно відповідає перед банком за виконання [PERSON] зобовязань у повному обсязі за кредитним договором, що стверджується договором поруки №111124080000/П від 29 січня 2007 року (а.с.13-14). З копії договору факторингу за № 17 від 20 квітня 2015 року видно, що первісний кредитор - АКІБ «УкрСиббанк», правонаступник ПАТ «УкрСиббанк» відступив новому кредитору - ТзОВ "Фінансова\~компанія "Довіра\~та Гарантія" права вимоги за кредитними договорами (а.с.27-28), а з копії акту приймання-передачі права вимоги від 20 квітня 2015 року видно, що права вимоги за кредитами фактору за переліком реєстр боржників приймає права вимоги за кредитами (а.с.29). З копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу вбачається, що позивач прийняв права вимоги до боржників [PERSON], як позичальника та [PERSON], як поручителя за кредитним договором № 11112408000\~від 29\~січня 2007\~року на загальну суму заборгованості станом на 20 квітня 2015 року 436\~992,23 грн. (а.с.30). З копії списку поштових повідомлень видно, що відповідач, [PERSON] повідомлявся про зміну кредитора (а.с.31) та отримав документи особисто 23 травня 2015 року. (а.с.149). Протягом дії кредитного договору відповідач належним чином не виконував його вимоги, внаслідок чого на 20 квітня 2015 року заборгованість по кредиту становить 436\~992,23 грн., що підтверджується випискою по кредитному договорі за період з 29 січня 2007 року по 22 квітня 2015 року (а.с.134-140). Тобто сторони у відповідності до вимог ст.ст. 1046-1048, 1054 ЦК України перебувають у договірних стосунках з приводу надання та отримання кредиту і відповідач не виконав умови кредитного договору і тому відповідно до вимог ст. 610 ЦК України вважається таким, що порушив зобов'язання. Відповідно до вимог ст.ст. 553-555 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Окрім того відповідач зобов'язаний сплатити суму кредиту та відсотки за користування кредитом на підставі умов договору та ст. 1050 ЦК України або поручитель другий відповідач солідарно відповідає перед кредитором за виконання відповідача [PERSON] зобовязань у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Розмір заборгованості нарахований на підставі умов договору. Тобто доводи позивача є обґрунтованими в частині вимог до [PERSON] Суд відмовляє в клопотанні відповідача [PERSON] щодо застосування строку позовної давності з таких підстав. Як вбачається із п. 9.5. кредитного договору №11112408000\~від 29\~січня 2007\~року,\~строк дії\~даного договору\~встановлюється з\~дня укладення\~цього договору\~і до\~повного погашення\~суми кредиту,\~сплати нарахованих\~процентів,\~комісій та/або\~пені у\~разі її\~нарахування.\~З копії\~виписки по\~кредитному договорі\~[PERSON]\~за період\~з 29\~січня 2007\~року по\~ 22 квітня 2015 року видно, що [PERSON] користувався кредитом, здійснював часткову сплату кредитних коштів та виплачував проценти за користування, зокрема, остання оплата на погашення кредиту проведена 28 лютого 2014 року (а.с. 137). Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відтак, відповідачем [PERSON] вчинено дії щодо визнання суми боргу, а тому строк позовної давності є перерваним і перебіг такого щодо всієї суми боргу рахується з 28 лютого 2014 року. Відтак, позов подано в межах строку давності. Вирішуючи зустрічний позов, суд враховує наступне. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 р. у справі N 6-1451цс16). Судом встановлено, що Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 3.1 Договору поруки, дія такого закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за основним Договором. Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме з 25 січня 2014 року не пред'явив вимоги до поручителя [PERSON], зокрема не звернувся з позовом. Суд приходить до висновку, що поруку [PERSON] припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України і на час звернення банку до суду з позовом строк пред'явлення вимоги до поручителя минув. Відтак, в первісному позові в частині вимог до [PERSON] слід відмовити, зустрічний позов задовольнити. По справі слід вирішити питання розподілу судових витрат в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 553-559, 610-612, 1046-1050, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України ЦК України та

Outcome: partial