Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

30 березня 2018 року адвокат Івков Петро Петрович звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавеля Оксана Олександрівна, в якому просив визнати недійсним правочин - договір купівлі - продажу житлового будинку та приналежних йому господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS], № 202 від 23 лютого 2018 року, зареєстрований приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелею Оксаною Олександрівною на праві приватної власності за громадянкою [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 24995295, недійсним; зобов'язати [PERSON] звільнити від своєї присутності і присутності інших пов'язаних з нею осіб зазначений житловий будинок та приналежні йому господарські будівлі і споруди, розташовані на відповідній земельній ділянці, та повернути означене нерухоме майно і земельну ділянку йго законним власникам; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 14 669,68 грн. 17 вересня 2018 року представник позивачів надав клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача [PERSON] та змінив позовні вимоги, звернувшись до суду із заявою, в якій просив визнати недійсним правочин щодо реєстрації права власності громадянином [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], зареєстрований 12.02.2018 державним реєстратором Руденком Євгеном Сергійовичем - Миколаївська філія Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу", Миколаївська область, номер запису про право на власність 24807440, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1484129348101; витребувати від відповідача [PERSON] на користь пощивачів житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, роззташований за адресою: [ADDRESS], загальна площа (кв.м.): 66,2, житлова площа (кв.м.): 44,7, опис: житловий будинок - літ. А-1; сарай - літ. Б; вбиральня - літ. Г; гараж - літ. Д; споруди № 2, № 4; огорожа - № 3; зобов'язати громадянку [PERSON] звільнити від своєї присутності і присутності інших пов'язаних з нею осіб зазначений житловий будинок та приналежні йому господарські будівлі і споруди, розташовані на відповідній земельній ділянці, та повернути означене нерухоме майно і земельну ділянку його законним власникам; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 14 669,68 грн. В обгрунтування позовних вимог представник позивачів посилався на статті 1, 2, 3, 15, 16, 202, 203, 215, 228, 386, 388 Цивільного кодексу України та зазначав, що позивачі є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], проживають у Російській Федерації: позивач [PERSON] - з 1989 року, позивач [PERSON] - з 1976 року, у зв'язку з чим зазначеним об'єктом нерухомості не користувалися, так само не передавали його в користування та не відчужували його. Наприкінці лютого 2018 року у телефонній розмові із сусідкою [PERSON], яка мешкає у будинку [ADDRESS], позивачів дізналися про вселення у належний їм житловий будинок сторонніх осіб, які назвалися новими власниками цього житла. Зазначав, що спірний об'єкт житлової нерухомості вибув із власності позивачів поза їх волею, а саме: на підставі недійсного правочину з реєстрації права власності за громадянином [PERSON], зареєстрованого 12 лютого 2018 року державним реєстратором Руденком Євгеном Сергійовичем - Миколаївська філія Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу", на підставі документів, що містять недостовірну інформацію. У зв'язку з тим, що в подальшому [PERSON] уклав 23 лютого 2018 року договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинка з [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Гавелею О. О., обгрунтовував витребувати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від [PERSON] на користь позивачів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Михайлов Г. В. надав відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на статті 203, 204, 215, 628, 638, 655, зазначав, що під час укладення договору купівлі-продажу спірного об'єкта нерухомості між [PERSON] та [PERSON], сторонами дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: договір укладений особами з необхідним обсягом дієздатності, волевиявлення сторін було вільним, договір укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Відповідач [PERSON] відзиву на позов та жодних інших процесуальних документів по суті спору не надав, правової позиції щодо предмета спору не висловив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавеля О. О., пояснень по суті спору не надала. За заявою представника позивачів про забезпечення позову від 29 березня 2018 року, поданою до суду 30 березня 2018 року, суд ухвалою від 03 квітня 2018 року наклав обтяження у виді арешту на спірне нерухоме майно до набрання судовим рішенням у справ законної сили; у порядку зустрічного забезпечення зобов'язав позивачів протягом десяти днів з дня підписання цієї ухвали внести на депозитний рахунок Центрального районного суду м. Миколаєва 34 009,30 грн; заборонив укладати всі види угод, пов'язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна. Представник позивачів адвокат Івков А. П., на виконання ухвали від 03 квітня 2018 року про забезпечення позову, вніс на депозитний рахунок Центрального районного суду м. Миколаєва 34 009,30 грн в порядку зустрічного забезпечення позову, що підтверджується квитанцією від 06 квітня 2018 року № 122. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 121244960 від 19 квітня 2018 року, сформованим державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Чекановським С. І., на підставі ухвали від 03 квітня 2018 року у справі № 490/2365/18 04 квітня 2018 року зареєстроване обтяження у виді арешту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]. За заявою представника позивачів про забезпечення доказів від 29 березня 2018 року, поданою до суду 30 березня 2018 року, суд ухвалою від 03 квітня 2018 року витребував у Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" інвентарну справу на домоволодіння [ADDRESS]; зобов'язав приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелю О. О. надати суду завірену копію договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] за № 202 від 23.02.2018, та всі інші документи, що стали підставою для укладення вказаного договору. 25 квітня 2018 року на виконання ухвали від 03 квітня 2018 року приватний нотаріус Гавеля О. О. надала суду завірені копії договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 23 лютого 2018 року за реєстровим № 202 та інших документів, на підставі яких посвідчувався договір, із супровідним листом від 20.04.2018 № 92/01-16. 26 квітня 2018 року Комунальне підприємство "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", на виконання ухвали від 03 квітня 2018 року, надало інвентаризаційну справу за адресою: [ADDRESS], із супровідним листом від 18 квітня 2018 року. За заявою представника позивачів про забезпечення доказів від 23 травня 2018 року, поданою до суду 24 травня 2018 року, суд ухвалою від 07 червня 2018 року витребував: у Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" відомості щодо причин та обставин відсутності в інвентарній справі № 16544 первісних документів, які слугували її заведенню 09.11.1969 та наступних документів, якими до неї вносилися зміни аж до самого виконання замовлення [PERSON]; у [PERSON] - керівника агентства з нерухомості "Комфорт" - документи, що надавали йому право здійснювати представництво інтересів [PERSON], та документи, що готувалися агенцією під час виконання доручення [PERSON], в тому числі ті, які безпосередньо слугували підставою для оформлення права власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 12.02.2018; у Миколаївської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» копії документів, які надавались [PERSON] для реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; у фізичної особи - підприємця [PERSON] - документи щодо прийняття замовлення на виготовлення технічного паспорту на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (укладання договору на виконання робіт) та щодо особи яка надавала замовлення ([PERSON] або уповноважена ним особа) та документи, які були йому надані з метою виготовлення технічного паспорту; у ФОП "[PERSON]." - [PERSON] - документи щодо виготовлення нею землевпорядної документації на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], в тому числі документи щодо фактичного замовника цієї послуги (уповноваженої особи), терміну та місця виконання роботи та передачі її замовнику; у ПП «Експертно-діловий центр «Лідер» - звіт з незалежної оцінки оціночної (ринкової) вартості житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На виконання ухвали від 07 червня 2018 року листом від 27 червня 2018 року № 1567 Комунальне підприємство "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" повідомило, що архівна справа за інвентарним номером 16544 за адресою: [ADDRESS], що заведена орієнтовно 01.11.1969, з невідомих причин була відсутня у архівах БТІ; для виконання технічної інвентаризації за замовленням у березні 2018 року інвентарну справу було відновлено, тому первісні документи та попередні дані технічної інвентаризації у ній відсутні. Інші особи вимог ухвали не виконали, витребувані докази суду не надали. У підготовче судове засідання з'явилися представник позивачів адвокат Івков П. П. та представник відповідача [PERSON] - адвокат Михайлов Г. В., інші учасники судового процесу не з'явилися, своїх представників не направили, про причини нез'явлення суду не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялися судом належним чином. У судове засідання для проведення судового розгляду учасники судового процесу не з'явилися, своїх представників не направили, про причини нез'явлення суду не повідомили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися судом належним чином. Представник позивачів надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі на підставі наявних у суду матеріалів. Повно та всебічно дослідивши наявні у справі письмові докази, суд установив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку та приналежних йому господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS]: [PERSON] - на підставі договору дарування від 07 березня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Заводською Л. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-859; [PERSON] - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1095. Згідно з технічним паспортом на зазначений житловий будинок, виконаний Миколаївським бюро технічної інвентаризації 17 січня 1985 року, № інвентарної справи - 16544, об'єкт нерухомості має загальну площу - 66,2 кв. м., житлову - 44,7 кв.м.,опис: житловий будинок - літ. А, сарай - літ. Б, вбиральня - літ. Г, гараж - літ. Д, споруди (басейн, вод.колонка) - № 2 та № 4, огорожа - № 3. Житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами розташовані на земельній ділянці площею 370 кв. м. Правочинів з відчуження чи передання зазначеного майна в користування позивачі не укладали. 12 лютого 2018 року державний реєстратор Руденко Євген Сергійович (Миколаївська філія Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу", Миколаївська область) на підставі технічного паспорту № 609, виконаного станом на 05.01.2018 фізичною особою - підприємцем [PERSON], та рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради Миколаївської області від 11.12.2017 № 1010 "Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради", провів державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний об'єкт житлової нерухомості. Зазначена обставина підвтерджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2018 № 113793906, сформованим державним реєстратором Руденком Є. С. та наданим [PERSON] Обставина реєстрації державним реєстратором Руденком Є. С. 12 лютого 2018 року спірного об'єкта житлової нерухомості за [PERSON] підтверджується також Інформацією (інформаційною довідкою) за № 115159125 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, сформованою 23 лютого 2018 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелею О. О. З копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], виготовленого ФОП [PERSON] вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON], технічний паспорт виготовлений станом на 05 січня 2018 року. Одночасно у листі від 21 лютого 2018 року на ім'я [PERSON] ФОП [PERSON] зазначає дату замовлення [PERSON] на виконання робіт з технічної інвентаризації - 19 лютого 2018 року. При цьому результати обстеження ФОП [PERSON] зазначає станом на 21 лютого 2018 року. Отже, з наведеного випливає, що технічний [NUMBER] на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовлений ФОП [PERSON] до отримання замовлення від [PERSON] та фактичного обстеження зазначеного об'єкта. Крім того, відповідно до технічного паспорту від 17 січня 1985 року, виконаного Миколаївським бюро технічної інвентаризації, та технічного паспорту ві 05 березня 2018, виконаного Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" гараж - літ. Д металевий, 1985 року побудови. У технічному паспорті на той самий об'єкт від 05 січня 2018 року, виконаному ФОП [PERSON] за замовленням [PERSON], зазначено, що гараж - літ. Д з цегли, 1990 року побудови. Зазначені обставини свідчить про здійснення технічної інвентаризації з порушеннями та внесення до зазначеного технічного паспорту від 05 січня 2018 року № 609 недостовірних даних. У витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11 грудня 2017 року № 1010 "Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради" зазначено: "31. Житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (літ. А-1 заг. площ. 66,2 м2), який належить гр. [PERSON], надати таку адресу: [ADDRESS]". У листі виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 07 червня 2018 року № 6479/02.0201-06/14/19 вказано: "Виконавчий комітет Миколаївської міської ради не приймав рішень щодо зміни поштової адреси житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який належить [PERSON], матеріали стосовно зміни вказаної адореси в користуванні виконавчого комітету Миколаївської міської ради відсутні. Ввитяг, наданий [PERSON], не відповідає за технічними ознаками, структурою та стилем виконання, який видає сектор з протокольної роботи та архівної справи загального відділу департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Миколаївської міської ради". На підставі вищезазначеного суд установив, що документи, надані [PERSON] державному реєстратору Руденку Є. С. для проведення державної реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], містили недостовірні відомості. 12 лютого 2018 року державним реєстратором Руденком Є. С. була проведена державна реєстрація права власності на спірне майно за [PERSON] 23 лютого 2018 року [PERSON] уклав договір купівлі - продажу житлового будинку по [ADDRESS] з [PERSON], надавши приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Гавелі О. О. витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113793906, виданий 13 лютого 2018 року. Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Гавелею О. О. 23 лютого 2018 року та зареєстрований у реєстрі за № 202. Право власності на спірний житловий будинок 23 лютого 2018 року зареєстроване за [PERSON], що підтверджується Інформацією (інформаційною довідкою) № 118912462 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, виданою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйовою Т. А. 29.03.2018. Оглянувши інвентаризаційну справу № 16544 на будинок [ADDRESS] що надійшла від Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" на виконання ухвали про забезпечення доказів від 03 квітня 2018 року, суд установив, що в інвентарній справі містяться лише документи, що стосуються права власності на цей об'єкт [PERSON] (інших власників не зазначено) та матеріали технічної інвентаризації за період з 05 березня 2018 року. Також у інвентарній справі зазначено, що первинна інвентаризація проведена 05 березня 2018 року. Одночасно в оціночних актах від 05 березня 2018 року, що містяться у цій інвентарній справі, зазначений рік побудови житлового будинку - 1965, а у абрисі наведено рік побудови сараю - 1965 та гаражу - 1985. У листі Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 27 червня 2018 № 1561, наданому суду на виконання ухвали від 07 червня 2018 року про забезпечення доказу, зазначено: "Архівна справа за інвентарним номером 16544 за адресою: [ADDRESS], що заведена орієнтовно 03.11.1969, з невідомих причин була відсутня в архівах БТІ. Для виконання технічної інвентаризації за замовленням у березні 2018 року інвентарну справу було відновлено, тому первісні документи та попередні дані технічної інвентаризації в ній відсутні". Отже, житловий будинок із приналежними йому господарськими будівлями і спорудами вибув із володіння позивачів поза їх волею, оскільки будь-яких дій з передачі третім особам права власності на це майно або надання його в користування позивачі не вчиняли, а реєстрація права власності за [PERSON] на спірний об'єкт проведена на підставі документів, що містять недостовірні відомості. У подальшому [PERSON], який не мав права відчужувати цей об'єкт, уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] щодо зазначеного житлового будинка. На підставі вищенаведеного суд установив, що між сторонами існують спірні правовідносини, що виникли у зв'язку з порушенням відповідачами права власності позивачів на житловий будинок та прилеглі до нього господарські будівлі і споруди. Порушення права власності позивачів та необхідність його захисту судом зумовлені вибуттям спірного об'єкта житлової нерухомості із володіння позивачів поза їх волею у зв'язку з наданням [PERSON] державному реєстратору документів, що містили недостовірні відомості для державної реєстрації за ним права власності, та подальшим укладанням [PERSON] договору купівлі-продажу зазначеного об'єкта із [PERSON] Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачене право кожної особи має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України врегульовує зміст права власності. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За приписами частин першої - третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначені підстави набуття права власності. Зокрема, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Глава 24 "Набуття права власності" ЦК України передбачає набуття права власності: набуття добросовісним набувачем права власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права (стаття 330); набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва (стаття 331), набуття права власності на перероблену річ (стаття 332); привласнення загальнодоступних дарів природи (стаття 333); набуття права власності за договором (стаття 334); Набуття права власності на безхазяйну річ (стаття 335); набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився (стаття 336); набуття права власності на знахідку (стаття 338); набуття права власності на бездоглядну домашню тварину (стаття 341); набуття права власності на скарб (стаття 343); набуття права власності за набувальною давністю (стаття 344); набуття права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (стаття 345). Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктами 1-14 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Отже, [PERSON] надав державному реєстратору для реєстрації права власності на спірний житловий будинок документи, передбачені пунктом 42 цього Положення. Системний аналіз чинного законодавства щодо підстав виникнення права власності та підстав реєстрації права власності дозволяє дійти висновку, що [PERSON] не набув права власності на спірний житловий будинок, а отже, не мав права звертатися за його реєстрацією та, відповідно, не мав права відчужувати спірне нерухоме майно. Саме внаслідок реєстрації права власності на спірне майно за [PERSON] було вперше порушене право власності позивачів і житловий будинок вибув з їх володіння поза їх волею. Позовні вимоги розглядаються судом в редакції заяви щодо уточнення предмета позову від 17 вересня 2018 року. Частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З мотивування зазначеної заяви та пункту другого її прохальної частини вбачається, що позивачами оспорюється державна реєстрація 12 лютого 2018 року права власності на спірне майно за [PERSON] з підстави надання останнім документів з недостовірними відомостями для її проведення. Отже, позивачі оспорюють не дії реєстратора Руденка Є. С. чи його рішення як такі, а посилаються саме на протиправні дії [PERSON] За такого суд вважає обгрунтованим визнати недійсною державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], за [PERSON], враховуючи надання ним реєстратору документів з недостовірними відомостями для проведення такої реєстрації. Позовна вимога про витребування спірного житлового об"єкта від [PERSON] є обгрунтованою з огляду на таке. Згідно з частиною першою статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частина перша статті 387 ЦК України встановлює, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Стаття 388 ЦК України передбачає право власника на витребування майна від добросовісного набувача та умови його реалізації. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як уже зазначалося вище, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], вибув із володіння позивачів шляхом вчинення [PERSON] протиправних дій, спрямованих на реєстрацію за ним права власності на зазначений об'єкт, а саме: подання державному реєстратору недостовірних документів. Отже, спірне житло вибуло з володіння позивачів поза їх волею. Спірне майно набуто відповідачем [PERSON] за відплатним договором купівлі-продажу від 23 лютого 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелею О. О. та зареєстрованим за № 202. Отже, наявні правові підстави для витребування зазначеного житлового будинка з господарськими будівлями і спорудами із володіння [PERSON] на користь позивачів. Щодо позовної вимоги про зобов'язання [PERSON] звільнити від своєї присутності і присутності інших пов'язаних з нею осіб зазначений житловий будинок та приналежні йому господарські будівлі і споруди, розташовані на відповідній земельній ділянці, та повернути означене нерухоме майно і земельну ділянку його законним власникам, суд зазначає таке. Суд установив, що порушене право позивачів полягає в позбавленні їх володіння своїм майном і є підстави для захисту цього порушеного права шляхом визнання недійсною державної реєстрації права власності [PERSON] на зазначений об'єкт та витребування цього майна із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] на користь позивачів. Витребування майна із чужого незаконного володіння є способом захисту порушеного права власності, який забезпечує захист усіх трьох правомочностей власника: володіння, користування та розпорядження майном. Тому суд дійшов висновку про відмову в цій позовній вимозі. Згідно з частинами першою, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою та п'ятою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачі довели належними та допустими доказами право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, обставину вибуття зазначеного майна з їх законного володіння поза їх волею, протиправність дій [PERSON] щодо надання недостовірних документів для проведення за ним державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомості та відсутність у нього права відчужувати зазначене майно, та, відповідно, наявність підстав для витребування зазначеного майна із чужого незаконного володіння [PERSON] Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву, взяти участь у судовому розгляді та іншими процесуальними правами, позову не заперечив, жодних доказів суду не надав. Сторонами у справі не надано доказів того , що купуючи спірне домоволодіння [PERSON] , яка є набувачем цього майна на підставі відплатного договору купівлі-продажу від 23 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелею О. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 202,з нала або могла занати, що майно вибуло з власності законних власників поза їх волею , отже її добросовісність презюмується. Проте, враховуючи, що майно вибуло з володіння власників поза їх волею і набуте [PERSON] за відплатним договором, обгрунтованими є вимоги позову про обов'язок [PERSON] повернути спірне майно позивачам. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає таке. Представник позивачів просить стягнути на їх користь судові витрати в сумі 14 669,68 грн., в тому числі судовий збір у сумі 2114,40 грн, витрати, пов'язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, витрати на отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 300,00 грн, витрати позивача [PERSON] на прибуття з Російської Федерації до м. Миколаєва (вартість залізничних квитків) в сумі 7251,28 грн. Стаття 133 ЦПК передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивачів не надав суду доказів понесення витрат на професійну правову допомогу, в тому числі на збір доказів (отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вартістю 300,00 грн) відповідно до вимог статті 137 ЦПК України, тому підстави для їх стягнення з відповідачів відсутні. Вартість залізничних квитків у сумі 7251,28 грн не відноситься до судових витрат, передбачених у статті 133 ЦПК України, зокрема оскільки такі витрати не пов'язані із з'явленням позивачів до суду (стаття 138 ЦПК України), крім того, теж не підтверджені жодними доказами. Понесені позивачами судові витрати підтверджені лише в частині суми сплаченого судового збору в розмірі 2114,40 грн. (квитанції від 30.03.2018 № 0.0.1000689192.1, № 0.0.1000689588.1 на 704,80 грн кожна, квитанції від 30.03.2018 № 0.0.1000690160.1, № 0.0.1000691155.1 на 352,40 грн кожна), який стягується з відповідачів у рівних частинах на підставі статті 141 ЦПК України, а саме: по 1057,20 грн з кожного.

Outcome: partial