Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту Культури Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) в якому просив (з урахуванням уточнень): визнати його директором ДКП "Лавра"; зобов'язати відповідача не перешкоджати відновленню господарської діяльності ДКП "Лавра"; надати йому автомобіль ЗАЗ1102, 2006 року. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, з 1992 року він є директором підприємства «Лавра», засновником якого було МО Києво - Печерський Історико - Культурний заповідник. В 2003-2004 роках він перебував у ВК-42 та звільнився в 2005 році. З 2005 року по 2010 рік він намагався відновити господарську діяльність підприємства за новою юридичною адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач додатково пояснив, що автомобіль ЗАЗ 1102, державний номерний знак [NUMBER], 1994 року, який належав йому і який він «затягнув» на територію підприємства галереї «Лавра» в 2000 році зник. В 2010 році він дізнався про рішення Київської міської ради №18/3109 від 02.02.2006р. про надання дозволу КП «Київкультурасервіс» на списання транспортних засобів, серед яких був зазначений вказаний автомобіль. Дані дії відповідача він вважає незаконними. Представник відповідача в ході судового розгляду проти задоволення вимог позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін і третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання позивача директором ДКП "Лавра"; зобов'язати відповідача не перешкоджати відновленню господарської діяльності ДКП "Лавра" не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 18.06.1997 року № 826 «Про реорганізацію малого державного підприємства «Лавра», створеного (шляхом перетворення) Державного комунального підприємства «Лавра» підпорядковано Головному управлінню культури.(а.с.83) Наказом Головного управління культури від 02 квітня 1997 року № 179-к [PERSON] був призначений на посаду директора ДКП «Лавра» на 3 роки. (а.с.84) Згідно з наказом Головного управління культури і мистецтв від 10 червня 2002 року № 114К [PERSON] був звільнений з посади ДПК «Лавра» за одноразове грубе порушення трудової дисципліни. (а.с.85) Відповідно до рішення Київської міської Ради № 112/1546 від 08 листопада 2001 року «Про реорганізацію державного комунального ремонтно - виробничого підприємства «Київреммонтмонтажкультура» та державного комунального підприємства «Лавра» було прийнято рішення про реорганізацію державного комунального ремонтно - виробничого підприємства «Київреммонтмонтажкультура» та державного комунального підприємства «Лавра» шляхом злиття та створення на їх базі комунального підприємства «Київрультурасервіс». (а.с.86) Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.2-5 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем не було скасовано (оспорено в судовому порядку) наказ Головного управління культури і мистецтв від 10 червня 2002 року № 114К про його звільнення суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про визнання його директором ДКП "Лавра". Протягом судового розгляду справи стороною позивача не було надано доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його права здійснювати господарську діяльність. Вимога про надання позивачу автомобіля ЗАЗ1102, 2006 року не була обґрунтована ним з точки зору права. В ході судового розгляду обґрунтовуючи дану вимогу позивач посилання на незаконне позбавлення його, як власника автомобіля ЗАЗ1102, 1994 року права володіння, користування та розпорядження даним майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу Відповідно до змісту протоколу наради по розгляду спірних питань по ДКП «Лавра» від 8.09.2005р., згідно із наказом ГУ житлового господарства і майна міста Києва від 30.07.1997 року № 52 автомобіль Таврія був закріплений за державним комунальним підприємством «Лавра» на правах повного господарського відання. Згідно інформації наданої УДАІ ГУ МВС України в місті Києві № 10/13629В від 10 липня 2014 року, вказаний автомобіль ЗАЗ1102, 1994 року, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 02 серпня 1994 року перебував на обліку у ВРЕР ДАІ № 5 на ім»я [PERSON]; 06 липня 2000 року був знятий з реєстрації для реалізації, в подальшому інформація про даний автомобіль відсутня. Згідно рішення Київської міської Ради №18/3109 від 02.02.2006р. «Про надання дозволу комунальному підприємству «Київкультурасервіс» на списання транспортних засобів», КП «Київкультурасервіс» було надано дозвіл на здійснення в установленому порядку списання автомобілів, зазначених в переліку до цього рішення. Згідно п.9 додатку до вищевказаного рішення, в переліку транспортних засобів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва і закріплені на праві господарського відання за КП «Київкультурасервіс», надано дозвіл на списання автомобіля ЗАЗ 1102, державний номерний знак [NUMBER], 1994 року (а.с.90). Згідно вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини…. Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави для задоволення вимог позову, оскільки не доведено факту порушення зі сторони відповідача прав позивача як власника, крім того позивачем не було надано доказів щодо належності саме йому даного транспортного засобу на праві власності на даний час. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed