Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

17 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначив, що за рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02.07.2010 року він сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 травня 2010 року і до досягнення сином повноліття. Він працює головою Березнегуватського РО ВФСТ "Колос" де за основним місцем роботи знаходиться виконавчий документ та утримуються аліменти на дитину, а з вересня 2015 року за сумісництвом вчителем Березнегуватської ЗОШ І-ІІ ступенів та отримує заробітну плату, з якої не утримувалися аліменти. Станом на 01.06.2019 року позивач має заборгованість по аліментах в розмірі 33270 грн. 32 коп. Крім того він сплачує на підставі судового наказу аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2016 року народження. В даний час він перебуває у скрутному матеріальному становищі через те, що донька часто хворіє і потребує санаторно-курортного лікування та оздоровлення. Починаючи з вересня 2014 року син [PERSON] не проживає з відповідачем, оскільки навчався в Миколаївській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів № 3, а в подальшому був переведений до КЗ Миколаївська ЗОШ інтернат-центр загальної і профілактичної освіти та комплексної реабілітації, де навчався до 23.06.2019 року. В період навчання сина, позивач йому постійно матеріально допомагав, перераховував кошти на його картковий рахунок. Це влаштовувало відповідача, оскільки вона на той час не працювала і отримувала допомогу як малозабезпечена сім`я. Офіційний дохід у вигляді аліментів за сумісництвом впливав би на її право на утримання цього виду допомоги, тому вона не зверталася до ДВС. На підставі зазначеного просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 33270 грн. 32 коп. нарахованої державним виконавцем Березнегуватського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області станом на 01 червня 2019 року, за виконавчим листом, виданим Березнегуватським районним судом 13.07.2010 року № 2-346. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2019 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що навмисно не сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , так як вважав, що він не проживає зі своєю матір`ю, відповідачем по справі, а навчається і проживає в школі-інтернаті. Сину надавав допомогу безпосередньо на його власний картковий рахунок, що підтверджується банківськими квитанціями. Крім того зазначив, що на даний час він має скрутне матеріальне становище, так як з березня 2019 року сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2016 року народження, від іншого шлюбу. Відповідач позов не визнала, вважаючи, що позивачем не доведено підстав для його звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Зокрема вказала, що позивач є здоровою, працездатною особою, окрім заробітної плати за місцем основної роботи, отримує ще заробітну плату за роботу за сумісництвом, однак з неї аліменти не сплачував. Не дивлячись на навчання сина в школі-інтернаті, вона забезпечувала його всім необхідним - одяг, взуття, харчування, книжки та зошити. Разом із тим, зазначила, що позивач знав про свій обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду, тому вважає, що підстав для звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів немає та в задоволенні його позову просила відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у сторін в період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем розірвано та за рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2010 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця, починаючи з 07 травня 2010 року і до повноліття дитини (а.с.5, 11). Згідно довідки про доходи позивач має основне місце роботи в Березненгуватській РО ВФСТ "Колос", де з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з вересня 2015 року по грудень 2018 року в розмірі 24 810,44 грн. (а.с.8). З довідки про доходи, виданої Березнегуватською ЗОШ 1-11 ступенів вбачається, що [PERSON] займає посаду вчителя за сумісництвом та має нарахування по заробітній платі з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2019 року в сумі 189 545,79 грн. Стягнень по аліментах не має (а.с.7). Проте з розрахунку державного виконавця Березнегуватського районного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області від 06 вересня 2019 року № 4822 вбачається, що з вересня 2015 року по грудень 2018 року [PERSON] нараховані за виконавчим листом №2-346 від 13.07.2010 року аліменти на утримання сина [PERSON] не сплачував, в зв`язку з чим станом на 01 червня 2019 року має заборгованість в розмірі 33 270,32 грн. (а.с.9-10). З пояснень, які позивач надав в судовому засіданні вбачається, що він навмисно не платив аліменти на користь відповідача на утримання сина із заробітної плати за сумісництвом, так як вважав, що останній проживає окремо від матері через навчання в школі-інтернаті, проте частково перераховував кошти безпосередньо на його картковий рахунок, про що надав дублікати банківських квитанцій (а.с.14-22). У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів суд повинен виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Позивач в підтвердження своїх позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на сина [PERSON] посилається на погіршення його матеріального становища, так як сплачує аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] , [INFO] , від іншого шлюбу, за судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України та згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Крім того, заборгованість за аліментами у позивача виникла у період з вересня 2015 року по грудень 2018 року, тобто ще до винесення судом судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки, оскільки він у цей період був працевлаштований на основній роботі та за сумісництвом і отримував регулярно заробітну плату, а доказів про інших утриманців, крім дитини від другого шлюбу чи про наявність у нього будь-яких тяжких захворювань, не надав. Не впливає також на звільнення від сплати заборгованості по аліментах і твердження позивача про те, що він частково сплачував кошти сину на його картковий рахунок, оскільки обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини виникає на підставі закону, а судове рішення визначає спосіб та розмір утримання. Також необхідно зауважити, що розмір заборгованості, від сплати якої позивач просить його звільнити, є досить великим, а відтак у разі задоволення цієї позовної вимоги інтереси неповнолітньої дитини будуть беззаперечно порушені, що є недопустимим згідно норм Закону України "Про охорону дитинства" та Конвенції про права дитини. На підставі викладеного, в зв`язку з тим, що позивач не довів наявність будь-яких істотних обставин, які б надавали підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовної заяви і вважає, що позивач має виконувати свої обов`язки щодо сплати вказаної заборгованості.

Outcome: dismissed