Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що з 23 травня 2016 року за вказаною адресою зареєстрований відповідач на його прохання з метою вирішення питання з оформлення пенсії. Останній тимчасово проживав за іншою адресою у своїх знайомих, шукав житло для проживання з реєстрацією та запевнив про швидке зняття з реєстрації за адресою позивача. Фактично відповідач не проживав та не проживає у будинку, житлом не користується з 2016 року, будь-які його речі у будинку відсутні. Вирішити питання зняття відповідача з реєстрації у добровільному порядку не представляється можливим за втрати з ним зв`язку, зі слів знайомих останній перебуває у Донецькій області. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала, з викладених у позові підстав просила про їх задоволення, щодо заочного розгляду справи заперечень не мав. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, який повернувся з позначкою поштаря АТ "Укрпошти" на конверті "адресат відсутній за вказаною адресою" та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки відповідача суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульгою Т.В., зареєстрованого у реєстрі за № 343 (а.с. 7,8). 23 травня 2016 року у вказаному житловому будинку за згоди власника зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами у будинковій книзі за адресою: [ADDRESS] , довідкою Центру надання адміністративних послуг Снігурівської міської ради № 267 від 23 червня 2021 року (а.с. 18). Актом Снігурівської міської ради Миколаївської області від 17 червня 2021 року, складеного комісією у складі спеціаліста І категорії по зверненням громадян та діловодству Козак О. та інспектором загального відділу Халявка Ю., встановлено що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] не проживає. Підпис депутата засвідчено секретарем міської ради та скріплено печаткою (а.с. 13). Даний факт свідки - сусіди [PERSON] та [PERSON] підтвердили і у судовому засіданні. Позивач зазначає, що відповідач змінив місце проживання та проживає у Донецькій області. Судом встановлено, що відповідач не є членами сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача, який не є членом сім"ї власника житла, за зареєстрованим місцем проживання більше чотирьох років, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у будинку, при цьому реєстрація відповідача позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Суд на прохання позивача не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved