Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] Акціонерне Товариство [PERSON] "ПриватБанк" (ПАТ КБ "Приват Банк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, щодо заборгованості по кредиту в розмірі 46149,30 долар США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2014 року складає 547792,24грн. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено ( а.с. 98). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року рішення Роздільнянсьокого районного суду Одеської області від 05.11.2014 року залишено без змін. ( а.с. 141-142). Ухвалою колегії суддів з розгляду цивільних і кримінальних справ Вищого Спеціалізованого суду України від 07 жовтня 2015 року рішення Роздільнянського суду Одеської області від 05.11.2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року, скасовано та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. ( а.с. 179-181). В подальшому, 11.03.2016 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с.235) В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.03.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено Договір № ODR0GK01420014 від 20.03.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000 доларів США на придбання нерухомості та 3050 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20.03.2018 року. \~\~Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ODR0GK01420014 від 20.03.2008 року, 24 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 1043, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Радянська, 149 м. Роздільна Одеської області, загальною площею 48,60кв.м, житловою площею 27,50кв.м., який розташований на земельній ділянці 0,1030га належній Роздільнянській міській раді Одеської області. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 181800грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У порушення умов договору відповідачка зобов'язання належним чином не виконала, не здійснювала погашення заборгованості у строки та на умовах встановлених договором, станом на 02.06.2014 року заборгованість [PERSON] складає у розмірі 46149,30долар США, у тому числі: -заборгованість з кредитом - 21636,12 долар США; - заборгованість по процентам за користування кредитом 8712,24 долар США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 265,11 долар США; - пеня за несвоєчасно виконані зобов 'язання за договором 13318,19 долар США; - штраф (фіксована частина) 21,06 долар США ; - штраф ( процентна складова) 2196,58 долар США. Враховуючи ту обставину, що зобов'язання відповідачки за кредитним договором № ODR0GK01420014 від 20.03.2008 року не виконане, банк набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача [PERSON], діюча за довіреністю № 3978-К-Н-О від 24.09.2015 року в режимі відео конференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діяв на підставі Ордеру серії ОД№223122 та договору від 09.11.2015 року позов не визнав, посилаючись на заперечення від 21.10.2014 року, просив суд застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та застосувати позовну давність до вимог про стягнення кредиту, відсотків, неустойки та штрафних санкцій. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Згідно зі ст. 1048 ч.1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до \~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст.\~525,\~526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за № ODR0GK01420014 від 20.03.2008 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000 доларів США на придбання нерухомості та 3050 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20.03.2018 року.\~(а.с.10-13). В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ODR0GK01420014 від 20.03.2008 року, 24 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 1043, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належній їй на праві власності житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Радянська, 149 м. Роздільна Одеської області, загальною площею 48,60кв.м, житловою площею 27,50кв.м., який розташований на земельній ділянці 0,1030га належній Роздільнянській міській раді Одеської області. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 181800грн. ( а.с. 21-25) Банк виконав всі свої зобов'язання по кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства. При укладені вищевказаних договорів позивач не оскаржував їх умови і погоджувався з ними, шляхом підпису договорів та\~\~частковим виконанням умов кредитного договору. \~ Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 02.06.2014 року має заборгованість у розмірі 46149,30долар США, у тому числі: -заборгованість з кредитом - 21636,12 долар США; - заборгованість по процентам за користування кредитом 8712,24 долар США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 265,11 долар США; - пеня за несвоєчасно виконані зобов 'язання за договором 13318,19 долар США; - штраф (фіксована частина) 21,06 долар США ; - штраф ( процентна складова) 2196,58 долар США. ( а.с.7-10) Даний розрахунок відповідачем не оскаржувався. Відповідно до\~ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до\~ст.590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. З метою позасудового врегулювання спору відповідно до вимог ч.1\~ст.35 Закону України "Про іпотеку " \~іпотекодавцю направлялась письмова вимога про усунення порушення зобов'язання та можливості звернення стягнення на предмет іпотеки без звернення до суду та виселення боржника з квартири. Однак на момент розгляду справи у суді грошові вимоги банку боржником не задоволені, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення. Ст. 7 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що за рахунок\~\~предмета\~\~іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі\~\~або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї\~\~вимоги,\~\~включаючи\~\~сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання Згідно\~ст.33 ч.1 Закону України "Про іпотеку"\~у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. \~\~Сума боргу за кредитним договором з урахуванням пені, відсотків, комісії складає 547792,24грн (на день подання позовної заяви), вартість іпотечного майна - 181800грн, таким чином сума заборгованості співмірна вартості іпотечного майна, не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до\~ст.39 цього Закону\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно\~ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу\~\~на прилюдних торгах\~\~у\~\~межах процедури, з дотриманням вимог цього\~Закону. Ст. 62 ч. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Ч. 3 цієї статті передбачає, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеним\~ст. 58 зазначеного Закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами,\~\~оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності\~\~-\~\~суб'єкта\~\~господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до\~Закону України "Про оцінку\~\~майна, майнових прав\~\~та\~\~професійну оціночну діяльність в Україні". Згідно з ч.4 ст.9,\~109 Житлового кодексу України,\~статей 39-40 Закону України "Про іпотеку "\~виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення,\~\~яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, вправі винести рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюють на підставі судового рішення лише за певних умов, якщо мешканці добровільно не звільнили будинок протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя. Як розяснено у п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] повідомлення від 27 квітня 2014 року №30.1.0.0/2-647 (а.с. 12) із вимогою добровільно звільнити передане в іпотеку нерухоме майно в тридцятиденний строк із дня отримання цієї вимоги на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яке остання отримала 06 травня 2014 року (а.с. 15). 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року. Підставою для прийняття\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного\~закону\~вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві. Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Основною метою прийняття вищезазначеного Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань. Проаналізувавши норми\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Таким чином, виходячи із\~ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Чинність вказаного\~Закону України\~на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного\~Закону. Застосування цього\~Закону до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, можливе, з урахуванням вимог\~ст.217 ЦПК України, шляхом надання відстрочки виконання рішення суду. Крім того, представник відповідача [PERSON] просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог, передбачених\~статті 258 ЦК України. Відповідно до п.5.5. Кредитного договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Суд визнає правильним предявлений ПАТ КБ "ПриватБанк» розрахунок суми і періоду заборгованості відповідача\~ [PERSON] за кредитним договором № ODR0GK01420014 від 20.03.2008 року , здійснений станом на 02.06.2014 року. (а.с.7-10). Відповідно до ст. 3 ч.1 ЦПК - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приймаючи до уваги викладене та на підставі досліджених доказів, враховуючи невиконання умов договору без поважних на то причин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Підстав для застосування строків позовної давності судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 4019,4грн . З урахуванням вимог Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року та ст.217 ЦПК України, суд вважає можливим відстрочити виконання рішення, крім рішення в частині стягнення судових витрат у розмірі 4019,4грн., на час дії\~Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі викладеного та

Outcome: approved