Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

31.08.2015 року від\~ комунального підприємства "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 18.03.2011 року по 01.09.2015 року в розмірі 1789 грн. 48 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв'язку з прийняттям рішення ХХХІХ сесії VІ скликання Зміївської районної ради Харківської області № 589-VІ від 30 серпня 2013 року "Про реорганізацію Комунального підприємства "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до Комунального підприємства "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області" та на підставі рішення виконавчого комітету Зміївської міської ради Харківської області №150 від 04 жовтня 2013 року "Про визначення виконавця послуг з вивезення твердих побутових відходів на території Зміївської міської ради", комунальне підприємство "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області визначено виконавцем послуг по вивозу твердих побутових відходів. Згідно рішення виконавчого комітету №154 від 15 жовтня 2013 року "Про погодження КП "Зміїв-сервіс" тимчасово застосувати тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з вивезення рідких побутових відходів, вивезення великогабаритних відходів", погоджено застосовування тарифів КП "Зміїв-сервіс". Відповідно до цих рішень підприємство має право вести облік заборгованості по платежам споживачів, проводити роботу, спрямовану на погашення споживачами заборгованості за надані комунальні послуги, та стягувати заборгованість в судовому порядку, виступати позивачем, відповідачем та третьою особою в судах з питань, які виникають по договорам, укладеним зі споживачами комунальних послуг та у випадках необхідності захисту прав та інтересів підприємства. Відповідач мешкає за адресою: Харківська область, м. Зміїв, провулок Донецький, буд. 3, та є користувачами комунальних послуг з вивезення побутових відходів, що надаються КП «Зміїв-сервіс. Між КП Зміїв-сервіс та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Згідно оборотної відомості даного рахунку за період з 18.03.2011 року по 01.09.2015 року, сума заборгованості складає 1789 грн. 46 коп. Нарахування проводяться на 4-х осіб, зареєстрованих в житловому приміщенні. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Отже, відповідач зобов'язаний оплатити спожиті послуги. а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов'язків щодо оплати наданих послуг. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за відсутністю представника КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області, наполягала на задоволенні позову, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позову заперечував вказавши, що Комунальне підприємство "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області посилається на те, що він одноособово не оплачує за спожиті послуги з вивезення побутових відходів, в зв'язку з чим утворилася заборгованість у сумі 1789 грн. 48 коп. Як він довідався з розрахунку, його здійснено за період з 01.03.2011 року по 31.08.2015 року, тобто за 4 роки і 5 місяців, виходячи з кількості зареєстрованих у будинку - 4 особи, хоча у позові про це не йдеться. Вважав позов незаконним, оскільки будь-якого договору по вивезенню побутових відходів між ним та КП "Зміїв-Сервіс" укладено не було. До даного моменту найближчий контейнер для сміття розташований на відстані близько 0,5 км від будинку. Крім того, згідно розрахунку заборгованості, що додано заявником до позову, зареєстрованими у будинку за період з 01.03.2011 року по 31.08.2015 року є 4 особи, а тому розрахунок здійснюється відповідно до зареєстрованих громадян. Однак, вважав, що сума заборгованості повинна бути переглянута, оскільки крім нього в будинку зареєстровані неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які не користуються цими послугами взагалі і не могли в силу свого віку укладати будь-які правочини. Чомусь про ці обставини заявник взагалі не зазначає, так само як і не зазначає на період, за який виникла "заборгованість" виходячи з кількості осіб, що були зареєстровані у певний період часу. Крім того, позивач не надав доказів того, що послуги, які були ним надані, були якісними та вчасними, не надав доказів на підтвердження вартості таких послуг з огляду на відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного між сторонами, хоча він вважав, що ці послуги не надавалися. Певний період часу у будинку був зареєстрований [PERSON], який є сторонньою йому особою, він з цією особою не знайомий і він ніколи не мешкав за адресою його реєстрації. Згідно записів будинкової книги, вказана особа не зареєстрована за його місцем реєстрації. Крім того, [PERSON] помер 07.08.2012 року, а колишній власник будинку [PERSON] померла 05.03.2002 року. З урахуванням викладеного, вважав, що з померлих є неможливим стягнення будь-яких послуг та ін. З урахуванням того, що до позовної заяви не додано акти виконаних робіт по вивезенню побутових відходів за місцем його реєстрації, а також доказів того, чи були послуги якісними та вчасними, він позов не визнає через його недоказовість, неконкретність та неповноту обставин, що у ньому викладені. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Право та обов'язок позивача надавати мешканцям м. Зміїв послуги з вивезення твердих побутових відходів підтверджується: Рішенням Зміївської районної ради Харківської області №589-VІ від 30.08.2013 року про реорганізацію КП "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області (а. с. 16); даними Статуту, затвердженого рішенням Зміївської районної ради Харківської області №990-VІ від 05.06.2015 року, з якого вбачається, що КП "Зміїв-сервіс" має право вести облік заборгованості по платежам споживачів, проводити роботу направлену на погашення споживачами заборгованості за надані КП "Зміїв-сервіс" комунальні послуги та стягувати заборгованість в судовому порядку (а. с. 13-15); Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради Харківської області №150 від 04.10.2013 року, згідно з яким виконавцем послуг з вивезення твердих і рідких побутових відходів на території Зміївської міської ради Харківської області визначено КП "Зміїв-сервіс" (а. с. 17); Рішенням Зміївської районної ради Харківської області №37 від 14.03.2011 року про затвердження норм утворення відходів: твердих побутових - 1,4 куб.м на рік; негабаритних - 0,14 куб.м на рік. (а. с. 18); Рішенням Зміївської районної ради Харківської області №154 від 15.10.2013 року про погодження КП "Зміїв-сервіс" тимчасового застосування тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з вивезення рідких побутових відходів, з вивезення великогабаритних відходів (а. с. 19). Також, зі змісту Рішення Зміївської районної ради Харківської області №589-VІ від 30.08.2013 року про реорганізацію КП "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області та Рішення Зміївської районної ради Харківської області №154 від 15.10.2013 року про погодження КП "Зміїв-сервіс" тимчасового застосування тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з вивезення рідких побутових відходів, з вивезення великогабаритних відходів вбачається, що з 14 березня 2011 року тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з вивезення рідких побутових відходів, з вивезення великогабаритних відходів були затверджені для КП "Зміїв-благоустрій", яке було виконавцем зазначених послуг. КП "Зміїв-сервіс" є правонаступником КП "Зміїв-благоустрій" в частині права вимагати від споживачів погашення заборгованості за послуги, що надавалися з 14.03.2011 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за комунальні послуги з вивозу твердих побутових відходів за адресою м. Зміїв Харківської області провулок Донецький, б. 3 вбачається, що розмір заборгованості за період з березня 2011 року по вересень 2015 року складає 1789 грн. 48 коп. Виходячи з визначеного тарифу щомісячного платежу на 1 особу - 7,37 грн., за період з березня 2011 року по вересень 2015 року нарахування здійснювалося на чотири особи. (а. с. 6-7). Власником будинку, розташованого в м. Змієві по пров. Донецькій, 3 є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Зміївською держнотконторою 18.04.2003 року. (а. с. 8, 9). На підтвердження обґрунтованості нарахування послуг за вивезення твердих побутових відходів на чотирьох осіб позивачем надано копію домової книги для реєстрації громадян, що проживають в [INFO]. (а. с. 10-12). Відповідачем у письмовому запереченні не спростовувався той факт, що в належному йому будинку по провулку Донецькому, 3 м. Зміїв зареєстровані та проживають чотири особи. Заперечуючи свій обов'язок щодо оплати послуг за вивезення твердих побутових відходів, відповідач не оспорював правильність здійсненого позивачем розрахунку. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальна послуга з вивезення побутових відходів належить до централізованих комунальних послуг. За домовленістю з селищною радою послуга надається щоденно по мірі наповнення баків. Відповідно до статті 1 Закону України Про відходи виробником відходів є фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів. Згідно із Законом України Про житлово-комунальні послуги споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Статтею 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється на договірних засадах. У відповідністю з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 15 Закону України Про відходи громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов'язані: а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; б) вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; в) виконувати інші обов'язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами. Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку встановленому КМУ, спеціально обладнаним для цього транспортним засобом. Відповідно до Постанови КМУ від 10 грудня 2008 року №1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів обсяг надання послуг розраховується на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування. (п. 6). Норми надання послуг визначаються на підставі правил, встановлених центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (п. 7). Відповідно до Правил визначення норм надання послуг з вивезення побутових відходів затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 30 липня 2010 р. №259, норма - це кількісний показник споживання послуг з вивезення побутових відходів, які утворюються на одну розрахункову одиницю (одного мешканця для житлової забудови, одне місце в готелі, гуртожитку та ін., один квадратний метр торгівельної та складської площі, вокзалів, автостоянок, пляжів та ін.; одне відвідування для поліклінік тощо) за одиницю часу. Відтак, зазначені норми зобов'язують громадян дотримуватись законодавства у сфері поводження з відходами, в тому числі вносити плату за користування послугами з їх вивезення, та укладати відповідні договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем даних послуг. У той же час, відсутність договору про надання послуг із збирання вивезення та захоронення твердих побутових відходів між відповідачами та організацією, яка визначена органом місцевого самоврядування для виконання цих робіт не є підставою для звільнення від оплати за фактично надані послуги, в силу вимог ст. 11 ЦК України, яка передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. З цього приводу правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом ТзОВ «Ковальське - Житлосервіс» до Особи-1 про зобов'язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, яка в силу ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Зокрема Верховний Суд України сформулював наступну правову позицію: Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. У Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-170 цс12 зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо неналежного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання. Аналогічна правова позиція є в постанові Верховного Суду України №6-6 цс 13 від 27 березня 2013 року. Зокрема вказано, що згідно зі ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з наданням КП "Зміїв-Сервіс" послуг з вивезення твердих побутових відходів та наявності з боку відповідача невиконаних зобов'язань щодо оплати наданих послуг в розмірі 1789 грн. 48 коп. Доводи відповідача про те, що між сторонами не був укладений договір, тому немає підстав для нарахування заборгованості за послуги з вивезення відходів є безпідставними. Пред'явлення позову лише до одного власника житлового будинку, за умови проживання в будинку чотирьох осіб, в тому числі неповнолітніх, та нарахування заборгованості за послуги на чотирьох осіб, не суперечить вимогам ч. 1 ст. 543 ЦК України, якою передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З позовної заяви та наданого розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування заборгованості за послуги з вивезення побутових відході здійснено починаючи з 18 березня 2011 року. Зі змісту ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2013 року вбачається, що судом був скасований судовий наказ від 06.11.2003 року, що виданий за заявою КП "Зміїв сервіс" про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів, яка була подана до суду 17.10.2013 року. Отже, з поданням позивачем заяви про видачу судового наказу, відповідно до ст. 264 ЦК України, був перерваний перебіг строку позовної давності, що розпочався з 18.03.2011 року, та знову перебіг строку позовної давності розпочався з дня постановлення ухвали про скасування судового наказу - 26.11.2013 року. Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, тому заява відповідача про застосування позовної давності є безпідставною. За таких обставин, позовну заяву належить задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved