Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Київська обласна рада народних депутатів, Виконавчий комітет міста Києва, прийняла рішення від 12.01.1988 року за №11 про «...розміщення колективних садів», де виконком обласної ради народних депутатів прийняв рішення: п.1 «... розміщення колективних садів в розмірах і на умовах згідно з додатками №1-3», п.2 «...освоєння земельних ділянок і здійснення на них будівництва розпочати після розробки проекту організації території колективного саду, погодження його з обласною землевпорядною службою, ..., затвердження виконкомом відповідної районної ради народних депутатів, одержання акту на право користування землею...». Зі слів позивачів, на основі вище викладеного рішення був виданий «Державний акт» на право користування землею на 8 гектарів землі тресту «Київміськбуд -1» і затверджена схема розміщення колективних садів. На землях тресту «Київміськбуд -1», за період 1989-1992 років були створені різні садові товариства, в тому числі і садове товариство «Будівельник», в котре ввійшли і Позивачі. Після розподілення земельних ділянок Позивачі внесли зміни в схему розміщення колективних садів, а саме: провели дорогу, не як вказана на схемі, а по межі земельної ділянки №[NUMBER]. Ця схема розміщення дороги була затверджена садівницьким товариством і при оформленні документів на право приватної власності була передана Застугнянській раді народних депутатів, а також ввійшла в Державні акти на право приватної власності Позивачів. Для проведення цих робіт Позивачі і гр. [PERSON] підписали бартерний договір з ТОВ «Есма» м.Київ під №5/66 від 29.11.1996 року про устрій земельних ділянок (була розрівняна площадка на п`ять ділянок) і підведена до них дорога. Згідно цього договору роботи були виконані, що підтверджено актом виконаних робіт від 20.12.1996 року і були витрачені кошти Позивачами і гр. [PERSON] 29.10.1994 року кожен Позивач і гр. [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю по 0,06 га на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Застугнянської ради народних депутатів від 30.11.1993 року . В Державному акті вказано, що «... цей Державний акт складений у двох примірниках, з яких перший виданий громадянину, ФІП, другий зберігається у Застугнянській раді народних депутатів», де також вказано серія і номер Державного акту. Відповідно до договорів № 149 та № 150 від 19.03.2018 року між [PERSON] , [PERSON] та ФОП « [PERSON] » було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] та [PERSON] для колективного садівництва на території Застугнянської сільської ради, с. Кулибаба, с.т. «Будівельник-2», Васильківського району, Київської області. Після виготовлення вказаної технічної документації Позивачі звернулися до відповідного Державного кадастрового реєстратора за місцезнаходженням земельних ділянок для Державної реєстрації земельних ділянок. За наслідками розгляду, вказаних заяв власників земельних ділянок, Позивачі отримали рішення № РВ-3201246122018 від 05.05.2018 р та №3201247822018 від 08.05.2018 p., яким їм відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Підстава відмови для [PERSON] - «Перетин ділянок з ділянкою 3221482804:05:004:4696 Площа співпадає на 88.807%. Підстава відмови для [PERSON] - «Перетин ділянок з ділянкою 3221482804:05:004:4696 Площа співпадає на 0.4093%. Перетин ділянок з ділянкою 3221482804:05:004:4691 Площа співпадає на 88.6085%. Тобто вбачається, що на земельні ділянки, що є власністю Позивачів була проведена Державна реєстрація земельних ділянок сторонніми особами, а саме земельна ділянка з кадастровим номером 3221482804:05:004:4691 належить гр. [PERSON] , а земельна ділянка з кадастровим номером 3221482804:05:004:4696 належить гр. [PERSON] . Позивачі стверджують, що рішення Застугнянської сільської ради за № 151-9-VII від.06.09.2016 р., за №538-47-VI від 05.10.2015 року, якими [PERSON] та [PERSON] , надані дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для колективного садівництва, що і стало підставою для проведення Державної реєстрації та отримання кадастрових номерів, є протиправними та підлягають скасуванню. На думку позивачів, своїм рішенням Застугнянська сільська рада дозволила громадянину [PERSON] приватизацію земельної ділянки під №30 та отримання кадастрового номеру на неї 3221482804:04:05:004:4696, яка раніше була приватизована, згідно Державного Акту на право приватної власності на землю, Позивачем [PERSON] , що вказано вище. Земельна ділянка № [NUMBER] має такі ж електронні координати що і приватизована земельна ділянка Позивача [PERSON] .. Площа співпадає на 88.807%. Щодо електронних координат, так вони були розробленні і вказані у 1994 році в «Проекті приватизації СТ «Будівельник» тресту «Київміськбуд-1» село Кулібаба Васильківського району Київської області» на всі земельні ділянки згідно рішення Київського облвиконкому № 11 від 12.01.1988 року. Що стосується відведення земельної ділянки № [NUMBER] у власність Відповідача [PERSON] в СТ «Будівельник - 2» с. Кулібаба на території Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області в 2016 році і отримання кадастрового номеру на неї 3221482804:04:05:004:4691, Позивачі вважають що по факту цей кадастровий номер належить земельній ділянці Позивача [PERSON] під № [NUMBER] , котра має суміжні межі з Позивачем [PERSON] , згідно схеми розміщення земельних ділянок прийнятої рішенням виконавчого комітету міста Києва від 12.01.1988 року за № 11. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з наведених в позові мотивів. Представник відповідача Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , та їх представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та наявні в них докази в сукупності, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності серії КВ 3Г000312-49 від 29 жовтня 1994 року, [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Застугнянської Ради народних депутатів від 30 листопада 1993 року передано у власність земельну ділянку площею 0,0614 га, що розташована на території с. Кулибаба Застугнянської сільської ради для садівництва (т.1, а.с. 8). З копії державного акту на право приватної власності серії КВ 3Г000310-47 від 29 жовтня 1994 року, [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Застугнянської Ради народних депутатів від 30 листопада 1993 року передано у власність земельну ділянку площею 0,0603 га, що розташована на території с. Кулибаба Застугнянської сільської ради для садівництва (т.1 , а.с. 9). При цьому судом взято до уваги, що у вищезазначених актах відсутня відмітка, що останні зареєстровані в Книзі записів державних актів на право власності на землю. Більш того, відповідно до листа Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області №633/02-12 від 27 грудня 2018 року, інформація відносно гр. [PERSON] та [PERSON] про надання земельних ділянок в межах Застугнянської сільської ради у приватну власність - відсутня (т. 2, а.с. 78). Також, відповідно до відповідей архівного сектору Васильківської районної державної адміністрації Київської області №01-39/307 від 17.12.2018 року та Державного архіву Київської області №01-43/2444 від 14.12.2018 року вбачається, що копії рішення 14 сесії 21 скликання Застугнянської Ради народних депутатів від 30.11.1993 року для постійного зберігання в архів не надавалося (т. 2, а.с. 81, 84) 24.09.2015 року [PERSON] звернулася до голови Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність орієнтовною площею 0,06 га для колективного садівництва, яка знаходиться на території с . Кулибаба Васильківського району Київської області СТ "Будівельник-2", ділянка №[NUMBER] (т.1 а.с. 29). Відповідно до довідки №6 виданої головою правління СТ "Будівельник-2", [PERSON] є членом садівничого товариства "Будівельник-2" і користується земельною ділянкою № [NUMBER] площею 0,06 га на території с. Кулибаба Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області (т. 1, а.с. 27). Відповідно до витягу з рішення сорок сьомої сесії VI скликання Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області №538-47-VI від 05 жовтня 2015 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки № [NUMBER] для колективного садівництва площею 0,06 га на території с. Кулибаба с/т "Будівельник-2" Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області (т. 1, а.с. 28). Відповідно до витягу з рішення Десятої сесії VII скликання Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області №166-10-VIІ від 17 листопада 2016 року, затверджено проект землеустрою гр. [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність для колективного садівництва площею 0,0632 га (кадастровий номер 3221482804:05:004:4691) в с. Кулибаба, с/ т "Будівельник -2", діл. [NUMBER] на території Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області, та передано у власність вказану земельну ділянку гр. [PERSON] (т. 2, а.с 75). 14.07.2016 року [PERSON] звернувся до голови Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність орієнтовною площею 0,06 га для колективного садівництва, яка знаходиться на території с. Кулибаба Васильківського району Київської області СТ "Будівельник-2", ділянка № [NUMBER] (т. 1, а.с. 22). Відповідно до довідки №20 від 02.07.2016 року виданої головою правління СТ "Будівельник-2", [PERSON] є членом садівничого товариства "Будівельник-2" і користується земельною ділянкою № [NUMBER] площею 0,06 га на території с. Кулибаба Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області (т. 1, а.с. 23). Відповідно до витягу з рішення дев`ятої сесії VII скликання Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області №151-9-VII від 06 вересня 2016 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки № [NUMBER] для колективного садівництва площею 0,06 га на території с. Кулибаба с/т "Будівельник-2" Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області (т. 1, а.с. 24). Як вбачається з листа Голови Правління Садівницького товариства "Будівельник-2" від 12 грудня 2018 року, у документах СТ "Будівельник-2" відсутні заяви, рішення, протоколи, які мають відношення до громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Інформація про виділення земельних ділянок вказаним громадянам у СТ "Будівельник-2" відсутня (т. 2, а.с. 14). Більш того, відповідно до списків членів СТ "Будівельник" та СТ "Будівельник-2", прізвища позивачів відсутні (т. 2, а.с. 15-30). Згідно відповіді Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області від 02.04.2018 року №128/02-12, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено в погоджені наданої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). (т.1 а.с.55). Відповідно до Рішення №РВ-3201247822018 від 08.05.2018 року, Державним кадастровим реєстратором Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області було відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки наявний перетин ділянок з ділянкою 3221482804:05:004:4696, площа співпадає на 88,807%. (т.1 а.с.89). Згідно до Рішення №РВ-3201247822018 від 05.05.2018 року, Державним кадастровим реєстратором Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області було відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки наявний перетин ділянок з ділянкою 3221482804:05:004:4696, площа співпадає на 0,4093%. Перетин ділянок з ділянкою 3221482804:05:004:4691. Площа співпадає на 88,6085%. (т.1 а.с.90). Згідно копії рішення 14 сесії 21 скликання Застугнянської Ради народних депутатів Васильківського району від 30.11.1993 року членам садівницького товариства «Будівельник» надано у приватну власність земельні ділянки. Відповідно до списку, доданого до вказаного рішення, земельні ділянки зокрема отримали позивачі [PERSON] та [PERSON] . Під яким саме номером були отримані позивачами земельні ділянки у рішенні та в списку, доданому до нього, не вказано. Відповідно до Списку членів садівницького товариства «Будівельник» в с.Кулибаба Васильківського району Київської області, позивачі [PERSON] та [PERSON] в списках відсутні, а користувачами земельних ділянок №№[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] є інші громадяни (т.2 а.с.15-21). Так, право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Так, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів. За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відтак, системний аналіз наведених вище положень ч. 1 ст. 15, ст. 21 ЦК України в сукупності з ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України свідчить про те, що вирішуючи питання про незаконність та скасування спірних рішень органів місцевого самоврядування та відповідних їм правовстановлюючих документів, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо порядку набуття прав на земельну ділянку, а й факт порушення такими актами прав особи, яка звернулась до суду за захистом порушених прав. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Так, за визначенням ч. 1 ст. 193 ЗК України Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлюються Законом України «Про Державний земельний кадастр». Так, згідно з ч. 1 ст. 5 вказаного вище Закону ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру. Відповідно до вимог частини 1 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відомості про земельні ділянки, що вносяться до Державного земельного кадастру, визначені в частині 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», серед яких, зокрема, кадастровий номер, місце розташування, опис меж, площа, міри ліній по периметру, координати поворотних точок меж, а також дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі. При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Так, згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. За змістом ч.ч. 1-2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція). За змістом п. 2.8 Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, матеріали польових топографо-геодезичних робіт, план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частинами 1, 2 ст.152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, позивачі звернулись до суду з позовом про скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для колективного садівництва та державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 3221482804:05:004:4696 та 3221482804:05:004:4691, оскільки вказані земельні ділянки були приватизовані позивачами, однак в наданих ними копіях Державних актів відсутній запис про реєстрацію їх в Книзі записів державних актів на право приватної власності, що було передбачено Наказом Держкомзему України №28 від 15.04.1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею». Зокрема, пунктами 3.1, 3.2 вищевказаного Наказу Держкомзему визначено, що Державні акти на право колективної власності, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. Державні акти на право приватної власності на землю, реєструються у відповідній Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком №2. Крім того, в позовній заяві позивачі вказують, що після розподілення земельних ділянок вони внесли зміни в схему розміщення колективних садів, а саме: провели дорогу по межі земельної ділянки №21, дана схема була затверджена садівницьким товариством і вказані зміни були передані до Застугнянської ради народних депутатів, а також дана схема ввійшла в Державні акти на право приватної власності Позивачів, проте будь-яких документів на підтвердження вказаної інформації позивачами не надано. [PERSON] та [PERSON] на підтвердження проведення вказаних робіт зазначено, що ними було підписаний бартерний договір з ТОВ «Есма» м.Київ №5/66 від 29.11.1996 року про устрій земельних ділянок, який також до суду надано не було. Згідно вищезгаданого Договору роботи були виконані, що підтверджується актом виконаних робіт від 20.12.1996 року і були витрачені кошти позивачами. Проте, залишається незрозумілим яким чином зміни в схемі розміщення колективних садів, зроблені в 1996 році, згідно Договору між позивачами та ТОВ «Есма», могли бути включені до Державних актів, виданих Позивачам 29.10.1994 року. Вказані неточності в судовому засіданні усунуті не були. Також, відповідно до Статуту садівницького товариства «Будівельник -2», а саме пунктами 1.1 та 1.4 визначено, що садівницьке товариство «Будівельник 2» є добровільним об`єднанням громадян України, громадською організацією. Товариство створене в 1990 році, здійснює свою діяльність на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування для організації колективного саду рішенням Київської обласної Ради народних депутатів від 12.01.1988 року №11, загальною площею 10,0 га, розташоване в Київській області Васильківському районі в с. Кулибаба . Відповідно до довідок СТ «Будівельник 2» відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно є членами садівничого товариства «Будівельник - 2» і користуються земельними ділянками відповідно №№[NUMBER] та [NUMBER]. Застугнянською сільською радою Васильківського району Київської області було погоджено проектну документацію на земельні ділянки №№[NUMBER] і [NUMBER] та на підставі розробленої землевпорядної документації сільською радою були прийняті рішення про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для колективного садівництва з присвоєнням кадастрових номерів. Жодних обмежень чи заперечень щодо здійснення права власності на вказані земельні ділянки вказані документи не містять. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що відповідачі набули права власності на земельні ділянки законним способом і у відповідності до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як визначено положеннями статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про недоведеність позивачами свого права власності на земельні ділянки в СТ "Будівльеник - 2", а тому відмовляє в задоволенні вказаного позову через його недоведеність. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed