Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON], яка народилася [INFO] року, з якою вони проживали однією сім'єю, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04.11.2010 року. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина - однокімнатна квартира [ADDRESS]. Вона (позивач) 03.02.2010 року звернулася до 10-ї Київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де і дізналася, що [PERSON] заповіла квартиру на користь [PERSON], яка стверджує, що є родичкою померлої, але до нотаріальної контори не подала відповідні документи, не ідентифікувала себе, як особу, якій дійсно померла заповіла вказану квартиру. 20.02.2010 року до 10-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася і [PERSON], яка подала копію заповіту. Вказаний заповіт був посвідчений на ім'я [PERSON] 24.02.2009 року державним нотаріусом 10-ї Київської державної нотаріальної контори та внесений в реєстр за №2-143. 03.02.2010 року було відкрито спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] Зазначений заповіт вона (позивач) вважає недійсним. Було порушено вимоги щодо форми та посвідчення заповіту. Так висновком експерта встановлено, що заповіт посвідчувався у той час, коли [PERSON] не могла самостійно читати. Отже спірний заповіт було посвідчено нотаріусом всупереч вимогам ч.2 ст.1248 ЦК України, без дотримання вимог ст.ст.5, 6, 7 Закону України "Про нотаріат", п.158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якої у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися у присутності не менше як двох свідків, що передбачено і статтями 1248, 1253 ЦК України. Крім цього, нотаріус має перевіряти перед вчиненням дій щодо складання правочину правоздатність та дієздатність осіб, що їх укладають, їхнє дійсне волевиявлення. У разі, коли заповідач не може сам прочитати текст заповіту, посвідчувальний напис передбачає обов'язкове зазначення причини, з якої заповідач не може прочитати текст заповіту особисто уголос, що за його дорученням в його та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними ним свідками, з зазначенням прізвища, імені по батькові свідків, місця їх реєстрації або переважного проживання. В порушення цих вимог державний нотаріус Домашенко В.В. не перевірив розуміння заповідачкою укласти саме таку форму правочину, тому, враховуючи вік заповідачки [PERSON] (83 роки), а також враховуючи її фізичні вади - неможливість читання тексту заповіту, заповіт був посвідчений з порушенням вимог законодавства і він є нікчемним на підставі ст.215 ЦК України. Крім зазначеного, у відповідача [PERSON] була на руках копія заповіту, яку вона надала нотаріусу разом із заявою про прийняття спадщини, про заповіт вона знала, оскільки була присутньою в нотаріальній конторі 24.02.2009 року. Тобто, державним нотаріусом в порушення вимог ст.1255 ЦК України було розголошено всі відомості складеного [PERSON] заповіту і [PERSON] дійсно перебувала разом з [PERSON] під час складання цього заповіту, а отже приймала активну участь в його складанні та впливала на спадкодавця шляхом допомоги складання заповіту на свою користь. [PERSON] також могла допомогти [PERSON] прочитати заповіт та сказати що потрібно в ньому написати і де підписати, що також вплинуло на вільне волевиявлення померлої [PERSON] скласти заповіт у такій формі та за таким текстом. Відповідно до вимог ст.ст.5, 8 Закону України "Про нотаріат", п.7 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - нотаріус має зберігати нотаріальну таємницю. Доказом розголошення таємниці заповіту є власноручно написана розписка [PERSON], згідно якої остання засвідчила, що вона відмовляється від права власності на квартиру по заповіту. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та визнати спірний заповіт нікчемним, зобов'язати Десяту Київську державну нотаріальну контору внести зміни в Спадковому реєстрі шляхом анулювання запису про реєстрацію заповіту. Позивач пояснила, що з померлою [PERSON] вона була знайома з 1956 року. Вона (позивач) була постійно з [PERSON], поховала її. У [PERSON] було вибите око. Вважає, що [PERSON] не могла розуміти що підписує, вона останні роки не усвідомлювала своїх дій. На час підписання спірного заповіту вона (позивач) з [PERSON] не була, так як захворіла та знаходилася у свого сина, цим скористалася сторона відповідача. Представник позивача підтримала всі обгрнутування, викладені в позовній заяві щодо позовних вимог, всі зазначені нормативні акти. Про наявність заповіту позивач дізналася після смерті [PERSON], про стан зору [PERSON], про те, що вона не могла прочитати текст дізналася позивач під час розгляду першої справи в суді. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її бабусею та рідною тіткою її ([PERSON].) матері. Вона приїжджала до [PERSON], бачила там пару разів позивачку. [PERSON] хотіла на неї ([PERSON].) оформити свою квартиру, що і зробила. В нотаріальну контору вона ([PERSON].) не ходила з [PERSON], не була присутня під час складання та посвідчення заповіту, оплат за вчинення нотаріальних дій не здійснювала. Скласти на її ([PERSON].) ім'я заповіт це було бажання [PERSON] Представник відповідача заперечив щодо позовних вимог, вони є безпідставні, нотаріусом було правильно, у відповідності до вимог законодавства, оформлено спірний заповіт. Треті особи в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу у відсутності їх представників та письмові пояснення по справі. В судовому засіданні було заслухано пояснення експерта Зосіменко В.В., який підтримав висновок судово-медичної експертизи №98, складений 05.04.2011 року, яка проводилася за його участю та за участю ще двох експертів. Зазначив, що експертиза проводилася по медичній документації, із якої останній запис щодо офтальмологічного статусу датується 28.10.2004 року. Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, її представника, заслухавши експерта Зосіменко В.В., дослідивши матеріали справи та приєднану справу в двох томах 2-156/11, 2/755/2083/13, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом РАЦС Дніпровського РУЮ у місті Києві [INFO] року, актовий запис №669. З наданого до справи заповіту, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори 24.02.2009 року, слідує, що за свого життя [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] (відповідачу). Десятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] [INFO] року за заявою [PERSON], а в подальшому була подана і заява від [PERSON], що підтверджено копією спадкової справи, що міститься в матеріалах цивільної справи. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04.11.2010 року було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] (позивача ) з померлою [PERSON] з січня 2004 року по день смерті останньої - [INFO] року. В даному рішенні зазначено, що факт встановлюється для набуття [PERSON] права на спадкування за законом в четверту чергу. Встановлено, що [PERSON] зверталася вже до суду з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним, підставами цього зазначала ст.225 ЦК України, а саме, що [PERSON] склала заповіт в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати за станом здоров'я, віком. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2013 року в задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23.07.2013 року зазначене рішення Дніпровського районного суду залишено буз змін, набрало законної сили. В матеріалах вказаної справи містяться висновки експертиз. Так, згідно акту №74 посмертної судово-психіатричної експертизи від 25.01.2013 року [PERSON] за своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься складання заповіту (24.02.2009 рік), усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Згідно висновку №98 судово-медичної експертизи від 05.04.2011 року встановлено, що дані наданої медичної документації на ім'я [PERSON] дозволяють стверджувати про те, що станом на лютий 2009 року (за умов не проведення їй оперативного лікування лівого ока після жовтня 2004 року) гострота зору у останньої не перевищувала 0,2, яка не корегувала, тобто [PERSON] не могла читати навіть друкований текст з висотою букв не менше 4 мм і шириною букв біля 1 мм. Вищевказане повністю виключає можливість читання [PERSON] в лютому 2009 року тексту, який міститься в заповіті від 24.02.2009 року. Об'єктивні офтальмологічні дані щодо правого ока свідчать про те, що [PERSON] не була сліпою на праве око. В рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2013 року зазначено, що враховуючи вказані висновки судових експертиз, а також те, що в тексті заповіту [PERSON] власноручно написала про те, що текст заповіту прочитано нею в голос, суд прийшов до висновку, що доводи позивача щодо повної сліпоти [PERSON] та неможливості останньої прочитати підписаний заповіт, є необгрунтованими й не можуть бути прийняті як підстава для визнання заповіту недійсним. По позову, за яким приймається дане рішення, позивач [PERSON] зазначила вже інші підстави - порушення нотаріусом, який посвідчував спірний заповіт, вимог законодавства щодо форми та посвідчення заповіту та щодо порушення таємниці заповіту, посилаючись на вимоги Правил нотаріального діловодства, Закон України "Про нотаріат", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вимоги ст.ст.1251-1252 ЦК України. Під час розгляду справи стороною позивача не було надано жодного доказу до вказаних позовних вимог. Посилання на те, що [PERSON] не могла читати текст заповіту, спростовані рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2013 року, яке набрало законної сили, в якому ці факти вже перевірялися та є встановленими. При цьому судом враховуються вимоги ст.61 ЦК України. Щодо порушень нотаріусом під час посвідчення спірного заповіту нотаріальної таємниці, розголошення таємниці встановлено, що доказів цьому також не надано. Посилання на те, що відповідач [PERSON], була в день складання, посвідчення спірного заповіту в Десятій державній нотаріальній конторі, що вона була присутня під час підписання заповіту, що вона впливала на вільне волевиявлення померлої [PERSON] скласти заповіт - є безпідставні, бездоказові. Жодного доказу цьому чи посилання на наявність таких доказів не було надано стороною позивача. Той факт, що відповідач [PERSON] була обізнана про зміст спірного заповіту, як стверджує сторона позивача, не є доведеним. Слід зазначити і те, що навіть при умові, що відповідач була ознайомлена з складеним [PERSON] заповітом, мала його на руках, дане не є незаконними діями, підставами для визнання заповіту недійсним. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є безпідставні та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 61 ЦК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особо щодо якої встановлено ці обставини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed