Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Представник позивача, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в інтересах довірительки [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги мотивує, тим що на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2013 року є власником квартири [ADDRESS] У вказаній квартирі також прописаний відповідач [PERSON], родич колишніх власників квартири, який з 1996 року у ній не проживає, не приймає участі в утриманні такої. Реєстрація відповідача створює численні незручності, зокрема створює перешкоди у реалізації права приватної власності на квартиру в частині володіння, користування та розпорядження належним майном, тому просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач викликався в суд через оголошення в пресу (газета "Високий Замок" за 10-12 січня 2014 року), проте в судове засідання не з'явився, з опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому зі згоди представника позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник Залізничного районного відділу у м. Львові ГУ ДМС у Львівській області ДМС України будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи, не скерував свого представника і суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності такого. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 01 березня 2013 року згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 3-4). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2013 року вбачається, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 256 від 01.03.20132 р. (а.с.5). Згідно фотокопії договору дарування квартири від 15.08.2008 року [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів. Вказана квартира належала їй на праві приватної власності [PERSON] що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.08.2008 року. Актами складеними комісією ЛКП «Сяйво» від січня 2011 р., 22.02.2011 р. підтверджується, що [PERSON], [INFO] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], проте за вказаною не проживає на протязі п'ятнадцяти років. З копії довідки, виданої ЛКП «Сяйво» від 18.02.2013 р. вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - колишній власник та [PERSON] - її дядько (а.с. 16). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Чинним законодавством права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто, право члена сім"ї власника будинку (квартири) користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. А відтак, припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім"ї на користування цим будинком, оскільки права членів сім"ї власника житла на об"єкт власності є похідними від прав самого власника. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не проживаючи у спірному житлі більше п'ятнадцяти років без поважних причин, втратив право на користування спірною квартирою, а також у зв?язку із припинення права власності попереднього власника - [PERSON] і не набув самостійного права на таке житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), угоди з новим власником квартири на користування такою не укладав, тому позовні вимоги підставні та ґрунтуються на законі, а права та законні інтереси позивача, як власника жилого приміщення підлягають судовому захисту. Згідно ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи те, що згідно вимог ст. 7 вищезазначеного Закону наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення є підставою для зняття такої особи з реєстрації, відтак додаткового правового вирішення дана позовна вимога не потребує.

Outcome: partial