Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власності шляхом виселення останнього з квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 25.09.1999 року до 21.01.2021 року. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. З дітьми вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за даною адресою не зареєстрований, однак проживає, неодноразово наносив їй тілесні ушкодження, погрожує фізичною розправою. На прохання покинути квартиру у добровільному порядку відповідач не виселяється. Просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні зазначила, що бажає, щоб відповідач не заходив до квартири, просила обмежити йому доступ. Відповідач в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає більше шести місяців. Просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що з лютого місяця в даній квартирі не проживає та ніколи не був у ній зареєстрований, позивачу жодним чином не чинить перешкод у користуванні власністю. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.01.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 27.04.2007 серія [NUMBER] , [PERSON] дійсно володіє на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] . Даний факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 24.07.2007, номер витягу: 15345581. Згідно довідки ЖБК №84 ЗКПО №20849602 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають та прописані в [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 15.03.2021, [PERSON] не значиться за адресою [ADDRESS] . Крім цього, позивач додає довідку №286 з травматологічного пункту №1, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021, копію рішення Франківського районного суду м.Львова від 08.02.2021 про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , лист Відділу полції №3 Львівського районного управління поліції Головного управління поліції у Львівській області, довідку про результати проведення перевірки по факту повідомлень від оператора «102» (ЄО №4346, 4360 від 06.03.2019), довідку про результати проведення перевірки по факту повідомлень від оператора «102» (ІТС ІПНП №27511 від 07.12.2020) Будь-яких доказів з приводу чинення перешкод відповідачем позивачці в користуванні власністю, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] матеріали справи не містять. Окрім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач за даною адресою не проживає, що підтвердив і відповідач зазначивши, ніколи і не був зареєстрований за даною адресою. Згідно із ч. 1ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Статтею 12,81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виселення згідно із частиною першою статті 116\~ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 Постанови №2\~від 12\~квітня 1985\~року "Про\~деякі питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами Житлового кодексу України "при вирішенні справ про виселення на підставі ст.\~116\~ЖК осіб,які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжитті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно зіст. 9 ЖК Україниніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.3 ст.64 ЖК УРСР , якщо особи перестали бути членами сім"ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов"язки як наймач і члени його сім"ї, тобто припинення членства у сім"ї не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 157 ЖК Української РСР, передбачено, що розірвання шлюбу з власником житлового будинку не позбавляє права наймача, у даному випадку відповідача, проживання у житловому будинку позивача. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних доказів щодо чинення перешкод позивачці в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] матеріали справи не містять натомість в судовму засіданні встановлено, що відповідач у вказаній квартирі не зареєстрований та з лютого місяця не проживає. Відтак, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed