Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності, ділової репутації і спростування недостовірної інформації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що [INFO] року в газеті „Столиця. Здоровье и спорт", а також [ADDRESS] року на сайті Газети www.stolyca.com.ua (розділ „Интерв'ю") в статті „[INFO]" було опубліковано (розміщено) інтерв'ю з директором Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.Думанського академіком НАНУ [PERSON] щодо безпечності питної води. В таблиці зазначеної статті „[INFO]" була поширена недостовірна інформація, що порушує немайнові права ТОВ „Карпатські мінеральні води", порочить його ділову репутацію. А саме, під порядковими номерами 21 і 25 зазначеної таблиці міститься інформація щодо якості води під знаками для товарів та послуг „Carpatia" і „Карпатська джерельна" відповідно, яка віднесена до дуже небезпечної зони. З метою отримання документальних підтверджень викладеної інформації позивач звернувся з офіційним запитом до інституту колоїдної хімії і хімії води 18.04.2016 року, однак станом на день звернення до суду відповіді не отримав. Крім того, на день звернення до суду позивач здійснює розлив природньої мінеральної води під знаком товарів та послуг „Карпатська джерельна". Питну воду „Carpatia" позивач не розливає більше 4 років, цей факт свідчить про неможливість відбору інститутом зразків та проведення зазначених досліджень щодо питної води „Carpatia" на дату опублікування зазначеної вище статті, неможливості існування таких обставин. В свою чергу фасована природня мінеральна вода „Карпатська джерельна" повністю відповідає вимогам ДСТУ 878-93, що підтверджується висновком Державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 8.04.2015 року №05.03.02-04/14948, Сертифікатом відповідності, зареєстрованим у реєстрі №UA1.021.Х000256-15 від 28.01.2015 року, результатами санітарно-мікробіологічного дослідження Мікробіологічної лабораторії ДУ „УкрНДІ МР та К МОЗ України". Відповідно до вказаного ДСТУ мінеральна вода не оцінюється за показником „Индексцитологічности". Згідно Державних санітарних норм та правил „Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної до споживання людини" (ДСанПіН2.2.4-171-10), Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010 року №400, якими встановлені вимоги до щодо якості питної води, „Индексцитологічности" не є критерієм оцінки безпечності питної води для здоров'я людини. Відповідно до вимог Директиви Ради Європейського Союзу №98/83/ЄС від 3.11.1998 року про якість води, призначеної для споживання людиною, Директив 2009/54//ЄС та Директив 2003/40/ЄС, що регулюють виробництво мінеральної води, вода питна і мінеральна не оцінюються за показником „Индексцитологічности". Таким чином, природна мінеральна вода згідно діючого законодавства України не має в обов'язковому порядку проходити перевірку за показником „Индексцитологічности". Крім того, інститут колоїдної хімії неправомочний здійснювати відповідні дослідження (оцінку) мінеральної природної води. За таких обставин просить зобов'язати головного редактора та засновника газети „Столиця. Здоровье и спорт" [PERSON], засновника газети „Столиця. Здоровье и спорт" [PERSON], інститут колоїдної води та хімії води ім. А.В. Думанського розмістити у газеті „Столиця. Здоровье и спорт" та в мережі Інтернет на сайті Газети спростування: „Інформація в таблиці „[INFO]" в статті „[INFO]", щодо якості та небезпечності фасованої питної води під знаком для товарів та послуг „Carpatia" та природної мінеральної води під знаком для товарів та послуг „Карпатська джерельна", є недостовірною". Представник відповідача інституту колоїдної хімії та хімії води ім. А.В. Думанського [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що представник позивача посилається на документи, як обґрунтування позовних вимог, які прийняті до 2013 року. Однак Державний стандарт 7387:2013 Якість води. Метод визначення цито- та генотоксичності води і водних розчинів на клітинах крові прісноводної риби Даніо реріо був затверджений наказом Мінекономрозвитку України від 11.06.2013 року №622 та введений в Україні вперше, який визначає якість води за показником „Индексцитологічности". Крім того, навіть ті норми, на які посилається позивач, також містять перевірку води на цитотоксичність. Так в п.3.9 ДСанПіН 2.2.4-171-10 вказано, що „В случае загрязнения питьевой воды неизвестными токсичными соединениями и химическими веществами, для определения которых отсутствуют методы исследования, рекомендуется применять вспомогательный интегральный (экспрессный) показатель качества питьевой воды - индекс токсичности питьевой воды, рассчитанный по результатам биологических тестов." Такий же самий додатковий інтегральний показник якості питної води, при розрахунку критерію токсичності, застосовується і в ДСТУ 7387:2013 у розділі 9. В п.9.1 якого зазначено, „індекс токсичності питної води, яка не містить неідентифікованих складників, не повинен перевищувати 50% згідно ДСанПіН 2.2.4-171-10". Розрахування критерію цитотоксичності та критерію загальної генотоксичності є похідними від розрахунку критерію загальної токсичності, виконуються у відповідності до п.9.2-9.4 ДСТУ 7387:2013 і не суперечать Директивам Ради ЄС №98/83/ЄС від 3.11.1998 року. Таким чином, оскільки інститут колоїдної хімії та хімії води ім. А.В. Думанського НАН України є науково-дослідною державною установою, яка проводить фундаментальні та прикладні дослідження в галузі хімії, фізики, біології води, колоїдної хімії та фізико-хімічної механіки, аналітичної хімії, для досягнення своєї мети він не пов'язаний будь-якими зобов'язаннями з іншими особами, тому всі його результати досліджень є його власністю і сам інститут вправі ними розпоряджатись на власний розсуд. Таким чином, інформація викладена академіком [PERSON] в газеті „Столиця. Здоровье и спорт" є достовірною і ґрунтується на результатах досліджень інституту. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання жодного разу не з'явились, про розгляд справи були повідомлені судом за місцем реєстрації кожного (а.с.78-79) належним чином, включаючи поміщення оголошення в пресі (а.с.99), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. За змістом ч.1, ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Положеннями ст.28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується. Як наголошує ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своїх сім'ї та права вимагати вилучення будь- якої інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України. Згідно ч.1, ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Тобто право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року в газеті „Столиця. Здоровье и спорт", а також [ADDRESS] року на сайті Газети www.stolyca.com.ua (розділ „Интерв'ю") в статті „[INFO]" було опубліковано (розміщено) інтерв'ю з директором Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. А.В.Думанського академіком НАНУ [PERSON] щодо безпечності питної води. В таблиці зазначеної статті „[INFO]" була поширена інформація, а саме, під порядковими номерами 21 і 25 зазначеної таблиці міститься інформація щодо якості води під знаками для товарів та послуг „Carpatia" і „Карпатська джерельна" відповідно, яка віднесена до дуже небезпечної зони. Відповідно до ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу (ст.ст.15-23 ЦК). Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» відповідно до статей 94,277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації». Відповідно до частин 1, 2 ст.30 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Дані твердження у розумінні ст.30 Закону України „Про інформацію" не є оціночними судженнями, оскільки містять фактичні дані про конкретну характеристику мінеральних вод, названих вище. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача інституту колоїдної хімії та хімії води [PERSON], даний інститут є науково-дослідною державною установою, яка проводить фундаментальні та прикладні дослідження в галузі хімії, фізики, біології води, колоїдної хімії та фізико-хімічної механіки, аналітичної хімії, для досягнення своєї мети він не пов'язаний будь-якими зобов'язаннями з іншими особами, тому всі його результати досліджень є його власністю. Дане інтерв'ю грутувалось на глибоких дослідженнях якості води. Згідно з ст.1 Закону України „Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.15 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як роз'яснено в п.25 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того ст.47-1 Закону України „Про інформацію" зі змінами №676-IV від 3.04.2003 року зазначає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як встановлено судом, Державний стандарт 7387:2013 Якість води. Метод визначення цито- та генотоксичності води і водних розчинів на клітинах крові прісноводної риби Даніо реріо був затверджений наказом Мінекономрозвитку України від 11.06.2013 року №622 та введений в Україні вперше, який визначає якість води за показником „Индексцитологічности". Також в п.3.9 ДСанПіН 2.2.4-171-10 вказано, що „В случае загрязнения питьевой воды неизвестными токсичными соединениями и химическими веществами, для определения которых отсутствуют методы исследования, рекомендуется применять вспомогательный интегральный (экспрессный) показатель качества питьевой воды - индекс токсичности питьевой воды, рассчитанный по результатам биологических тестов." Описане вище вказує, що державні норми та стандарти передбачають визначення якості води за наявністю в ній показника токсичності. Такий же самий додатковий інтегральний показник якості питної води, при розрахунку критерію токсичності, застосовується і в ДСТУ 7387:2013 у розділі 9. В п.9.1 якого зазначено, „індекс токсичності питної води, яка не містить неідентифікованих складників, не повинен перевищувати 50% згідно ДСанПіН 2.2.4-171-10". Розрахування критерію цитотоксичності та критерію загальної генотоксичності є похідними від розрахунку критерію загальної токсичності, виконуються у відповідності до п.9.2-9.4 ДСТУ 7387:2013 і не суперечать Директивам Ради ЄС №98/83/ЄС від 3.11.1998 року, оскільки ст.4 Директиви визначено, що вода, яку споживають людиповинна бути безпечною та чистою, при цьому вона не містить в собі мікроорганізмів та паразитів, будь-яких речовин, які в сукупності становлять потенційну загрозу людському здоров'ю. Виступ директора інституту повністю обгрунтовувався дослідженнями, проведеними самим інститутом, які були підтверджені у судовому засіданні. Аналізуючи висловлювання директора Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. А.В. Думанського академіка [PERSON]. [PERSON] в сукупності, суд вважає, що хоча вони і відносяться до висловлювань фактичних даних, оскільки вони дають оцінку характиристиці якості мінеральної води, при цьому не містять в собі елементів та ознак образи та наклепу, а грунтуються на всебічних дослідженнях науково-дослідної державної установи, тому у вказаних висловлюваннях відсутні дані, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача і в задоволенні його вимог щодо спростування відповідачами вказаних висловів як таких, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача необхідно відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України при відмові у задоволенні позову суд вважає, що не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: dismissed