Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.12.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 748770,48 грн.; 10000,00 грн. завданої моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказав, що він за укладеним 09.08.2018 року контрактом за №754 обіймав посаду тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора АТ "Херсонська ТЕЦ", з якої звільнений відповідно до наказу №401-к від 06.09.2019 р. за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та п. 7.3.2 Контракту. Разом з цим, в порушення приписів ст. 166 КЗпП України остаточний розрахунок в день звільнення з ним проведено не було, крім того не було письмово повідомлено про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. При звільненні, йому, як в.о. керівника підприємства було відомо про фінансовий стан роботодавця та відсутність обігових коштів, проте він розраховував, що з початком опалювального сезону, проведенням розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію, підприємство набуде грошових коштів для виплат. З метою забезпечення життєдіяльності власної родини, він був вимушений позичати грошові кошти, очікуючи розрахунку в розумні строки. Разом з цим, станом на кінець грудня 2019 року в жодній частині заборгованість не була погашена. Крім самого факту позичання у родичів та друзів, що само собою принизливо, він не мав та станом на день звернення до суду з позовом не має можливості виконання взятих на себе зобов`язань, що додатково впливає на його репутацію. Врешті, він вимушений уникати зустрічей із близькими особами у зв`язку із неможливістю повернення позичених коштів, отже порушення відповідачем законних його прав безсумнівно призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, моральних переживань з приводу його гідності та репутації. Крім цього, у зв`язку з роботою в АТ "Херсонська ТЕЦ" його неодноразово викликають на допити в якості свідка у м. Херсон, на які він не має можливості з`явитися з огляду на відсутність коштів на дорогу, що зумовлює значні хвилювання щодо його відповідальності за неявку за викликом слідчого, та можливим звинуваченням його у вчиненні якихось правопорушень лише через те, що він не мав можливості надати власні пояснення та висловити свою точку зору. Негативний вплив означених факторів триває вже чотири місяці та продовжуватиметься і поглиблюватиметься надалі, до моменту виплати боргу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; зобов`язано УК у м. Херсоні повернути [PERSON] надмірно сплачений судовий збір в розмірі 72,40 грн. за платіжним дорученням №1 від 14.01.2020 року; витребувано у АТ "Херсонська ТЕЦ" відомості. 24 січня 2020 року представником АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" подано відзив на позовну заяву, у якому просив закрити провадження у справі в частині стягнення заробітної плати (відсутній предмет спору), в іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача. Вказав, що 15 січня 2020 року АТ "Херсонська ТЕЦ" погасила перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 689102,95 грн. Вимог у позовній заяві про стягнення з АТ "Херсонська ТЕЦ" середнього заробітку за час затримки розрахунку без зазначення певного розміру свідчить про порушення позивачем норм процесуального права, тим більше, що адвокат позивача [PERSON] нарахував адвокатську винагороду у розмірі 4000,00 грн. за складання та подання позовної заяви. Додатково зазначає, що згідно додатку №4 до позовної заяви позивача надано лист АТ "Херсонська ТЕЦ" №01-4-1/2655 від 05.12.2019 р. про відмову у наданні запитуваної інформації у зв`язку з тим, що адвокатський запит [PERSON] №18 від 28.11.2019 р. не відповідає нормам чинного законодавства України. АТ "Херсонська ТЕЦ" вважає, що позивач намагається вести в оману суд щодо не отримання відомостей про середній заробіток за час затримки при звільненні та тим самим не бажає визначити розмір даного середнього заробітку; при цьому, за складання позовної заяви нарахував собі 4000,00 грн. та за складання адвокатського запиту 500 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, вказав, що будь-які докази та підтвердження обґрунтування суду не надає. Більш того, позивач не заперечує того факту, що при його керівництві АТ "Херсонська ТЕЦ" заборгувала перед працівниками заробітну плату, в тому числі перед собою. [PERSON] в порушення Кодексу Законів про Працю вирішив погасити заборгованість по заробітній платі перед працівниками АТ "Херсонська ТЕЦ" лише тільки після початку опалювального сезону, а не щомісячно, як це передбачено нормами чинного законодавства України. Причиною сплати заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] 15.01.2020 р. сталося з його вини, тому що до призначення [PERSON] т.в.о. Голови правління АТ "Херсонська ТЕЦ" відповідальною особою за сплату заробітної плати працівникам АТ "Херсонська ТЕЦ" був т.в.о. Генерального директора АТ "Херсонська ТЕЦ" [PERSON], що ним не заперечується. Враховуючи зазначене, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. з АТ "Херсонська ТЕЦ" є надуманою та необґрунтованою, тому що як зазначив [PERSON] у позовній заяві він був обізнаний про фінансовий стан підприємства та в порушення Кодексу Законів про Працю планував погасити заборгованість по заробітній платі після початку опалювального сезону. 31 січня 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій вказав, що хоча відповідачем належних доказів проведення розрахунку у вигляді первинних бухгалтерських документів надано не було, підтверджує, що дійсно 15.01.020 р. на рахунок [PERSON] у АТ КБ "Приватбанк" від АТ "Херсонська ТЕЦ" надійшли грошові кошти в сумі 689102,95 грн. Позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум, належних при звільненні, з урахуванням положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України позивачем не підтримуються. Крім того, розраховано середній заробіток позивача. Просив стягнути з АТ "Херсонська ТЕЦ" на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 822724,01 грн; 10000,00 грн. завданої моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача. 03 лютого 2020 року представником АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" подано заперечення на відповідь на відзив, у якому вказав, що адвокатом позивача безпідставно нараховано середній заробіток без врахування всіх обставин справи. Просив закрити провадження у справі в частині стягнення заробітної плати (відсутній предмет спору); в іншій частині вимог залишити без розгляду у зв`язку з несплатою судового збору; судові витрати покласти на позивача. 10 лютого 2020 року представником АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" подано заяву про розгляд справи із викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року справу вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. 11 лютого 2020 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з АТ "Херсонська ТЕЦ" на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 748770,48 грн; 10000,00 грн. завданої моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у письмових заявах по суті справи. Вимоги щодо стягнення заборгованості по зарплаті не підтримував у зв`язку з її виплатою, але при розподілі судових витрат просив врахувати, що виплата була здійснена під час перебування справи в суді. Заявив клопотання про надання протягом 5 днів після ухвалення судового рішення документів на підтвердження розміру судових витрат. Моральна шкода заподіяна фактом невиплати заробітної плати. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, підтримала заперечення проти позову, висловлені у відзиві та запереченнях. Звертала увагу, що у невиплаті заробітної плати винний сам позивач, докази заподіяння моральної шкоди відсутні. Суд, заслухав пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Не є спірним, визнано сторонами та підтверджено письмовими доказами, що з 19.10.2018 р. [PERSON] працював на посаді тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на умовах укладеного з ним Контракту № 754 від 09.08.2018 р. [PERSON] звільнений 06.09.2019 р. з займаної посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України та згідно ст.7 п.7.3.2 Контракту № 754 від 09.08.2018 р. У день звільнення з [PERSON] не здійснений повний розрахунок, заборгованість по заробітній платі склала 689102,95 грн. Заборгованість з заробітної плати в загальному розмірі 689102,95 грн. перерахована [PERSON] на картковий рахунок 15.01.2020 року. Вимоги про стягнення заборгованості стороною позивача не підтримуються через їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, у якій зазначено, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства у частині невиплати позивачу заробітної плати у день звільнення 06.09.2019 р., право позивача на яку відповідачем не оспорювалося та заборгованість виплачена до відкриття провадження по справі - 15 січня 2020 року (провадження у справі відкрите 17.01.2020 року). Тобто, наявні підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Розмір компенсаційних виплат за ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку з 07.09.2019 року по 15.01.2020 року складає 748770,48 грн. за розрахунком відповідача та остаточними вимогами позивача. Суд, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, застосовує принцип співмірності, приймає до уваги, що заборгованість утворилася під час роботи позивача тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора, розмір невиплачених сум, підставу звільнення, затримку в остаточному розрахунку більше ніж 4 місяця, пояснення сторін щодо фінансового стану підприємства, а також те, що відшкодування повинно бути достатнім для задоволення потреб позивача та не призведе до його збагачення, середньомісячну заробітну плату по Україні (вересень 2019 р. - 10687,00 грн. жовтень 2019 р. - 10727,00 грн., листопад 2019 р. - 10679,00 грн., грудень 2019 р. - 12264,00 грн., січень 2020 р. - 10727,00 грн.) вважає можливим зменшити суму компенсації, внаслідок чого стягнути з відповідача середній заробіток за порушення строків виплати належних працівнику коштів у розмірі 49720,50 грн. (10687,00 грн. + 10727,00 грн. +10679,00 грн. + 12264,00 грн. + 10727,00 грн. /2). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 вищевказаної постанови відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд встановив, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено гарантоване ст. 43 Конституції України право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стала втрата [PERSON] нормальних життєвих зав`язків, погіршення його життєвих умов та матеріального становища, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини. Суд, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про стягнення у відшкодування заподіяної моральної шкоди 1 000,00 гривень, що є цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено. Щодо судових витрат в частині судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір, попередньо визначений судом в 768,40 грн. (сплачено 840,80 грн. - повернуто надмір сплаченої суми - 72,40 грн. ухвалою про відкриття провадження у справі від 17.01.2020 р.). Тобто судовий збір позивачем в повному розмірі, що відповідає заявленим вимогам, а саме 7587,70 грн. не сплачено. Пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6,77 % від заявлених вимог 513,69 грн. Підстави для відшкодування позивачеві суми сплаченого збору відсутні, оскільки судом позов задоволений частково, при цьому суд вважає можливим на підставі ч.3 ст. 136 ЦПК України зменшити розмір належних до сплати витрат позивачеві у вигляді судового збору до сплаченої суми 768,40 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 04 вересня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial