Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить постановити рішення про стягнення з відповідача 104\~441,43 гривні понесених збитків та 50\~000 гривень моральної шкоди. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що 15.12.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір доручення, на виконання якого була видана довіреність серії НМХ 437980 від 15.12.2017 року. Відповідно до цієї довіреності позивач уповноважив відповідача купити за кордоном на ім`я позивача будь-які транспортні засоби за ціну і на умовах, які будуть визначатись ним самостійно. Цією ж довіреністю відповідача було уповноважено бути представником позивача. Дана довіреність була видана без права передоручення повноважень третім особам. На виконання доручення відповідачем було придбано транспортний засіб марки "Фольксваген Гольф", кузов № [NUMBER] . В подальшому відповідач, в порушення обмежень доручення, а саме здійснивши передоручення, через митного брокера ПП "Вест Брок" [PERSON] розмитнив транспортний засіб, сплативши за митне оформлення 52\~321,41 гривні митних платежів при митній вартості транспортного засобу 98\~902,84 гривні. 05.12.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 104\~441,43 гривні за те, що під час митного оформлення транспортного засобу вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 34\~813,81 гривень заявивши в митній декларації неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і здорів документи, що містять такі відомості. Таким чином, в наслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором доручення, порушивши законодавство України в процесі реалізації представництва, відповідач завдав позивачу шкоду у вигляді штрафу у розмірі 104\~441,43 гривні та душевні страждання, порушивши його звичайний порядок життя. Позивач був змушений звертатись за захистом до суду щодо оскарження постанови Волинської митниці. Виходячи з орієнтовної вартості втраченого блага, відповідності вимогам глузду і розважливості, об`єктивності відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 50\~000 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 10.01.2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24.02.2019 року в канцелярії суду зареєстрований відзиви на позовну заяву. У ньому представник відповідача просить поновити строк для подання відзиву. Пропуск строку обґрунтовує отриманням відповідачем ухвали суду від 10.01.2020 року лише 08.02.2020 року, оскільки з 18.01.2020 року перебував у Республіці Польща. 29.01.2019 року позовну заяву отримала його дружина. Після отримання позовної заяви, 11.02.2020 року звернувся до адвоката за правничою допомогою. З урахуванням таких об`єктивних причин та положень ч.1 ст.127 ЦПК України суд вважає наявними підстави для поновлення представнику відповідача строку для подання відзиву на позову заяву. У відзиві представник відповідача зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними. Позивач згідно довіреності наділив відповідача широким колом повноважень, а саме, купівлі, перевезення, розмитнення та оформлення транспортних засобів в інтересах довірителя. Застережень чи інших обмежень щодо розмитнення чи оформлення транспортного засобу в країні призначення довіреність не містить. Відповідач пройшов процедуру розмитнення транспортного засобу в інтересах позивача з дотриманням норм чинного законодавства. При цьому будь-яких довіреностей в порядку передоручення відповідач не видавав. Позивач будь-яких доказів щодо неправомірної поведінки відповідача, в тому числі і перевищення повноважень наданих довіреністю, в результаті якої було йому завдано шкоди не навів. Разом з тим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 року спростована неправомірність дій відповідача та встановлена наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. За таких обставин у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем просить покласти на позивача в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно копії довіреності серії НМХ 437980, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 15.12.2017 року [PERSON] уповноважив [PERSON] на купівлю за кордоном в будь-якій країні світу на його ім`я будь-які транспортні засоби (автомобілі, мотоцикли, причепи тощо) за ціну і на умовах, які будуть визначатися ним самостійно. Для чого [PERSON] , серед іншого, надано право бути повноважним представником [PERSON] перед митними, прикордонними, правоохоронними органами країн через які буде здійснений перегін транспортних засобів, з правом подачі та підпису усіх необхідних митних документів, в тому числі митних декларацій на ввезені транспортні засоби, заяв, сплачувати необхідні митні платежі, збори, податки, тощо, здійснювати митне оформлення придбаних на його ім`я транспортних засобів згідно діючого законодавства, та виконувати усі дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю. Копією митної декларації стверджено, що 19.12.2017 року [PERSON] увіз на митну територію автомобіль "Фольксваген Гольф", ідентифікаційний номер [NUMBER] . Відповідно до декларації типу [NUMBER] /2017/061226 митне оформлення автомобіля "Фольксваген Гольф", ідентифікаційний номер [NUMBER] , здійснене 20.12.2017 року посадовою особою митного поста "Луцьк" Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ПП "Вест Брок" [PERSON] митною декларацією, в якій одержувачем зазначено [PERSON] , особою відповідальною за фінансове врегулювання [PERSON] . За митне оформлення цього автомобіля при його митній вартості у 98\~902,84 гривні було нараховано та сплачено 52\~321,41 гривня митних платежів. 05.12.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шельгацький Є.С. виніс постанову в справі про порушення митних правил № 4706/20500/18, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, за те, що він через декларанта [PERSON] під час митного оформлення автомобіля "Фольксваген Гольф", кузов № [NUMBER] , вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 34\~813,81 гривні, тобто заявив в митній декларації неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару, та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 104\~441,43 гривні. Згідно копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №\~761/6869/19 від 11.09.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Волинської митниці Держаної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2019 року, яким вищевказаний адміністративний позов залишено без задоволення, без змін. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. За змістом ч.1 ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Частиною 1 ст.1004 ЦК України встановлено, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Відповідно до ч.1 ст.1005 ЦК України повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові), якщо це передбачено договором або якщо повірений був вимушений до цього обставинами, з метою охорони інтересів довірителя. Повірений, який передав виконання доручення замісникові, повинен негайно повідомити про це довірителя. У цьому разі повірений відповідає лише за вибір замісника. Згідно ч.ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до вимог ч.1 ст.240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Частинами 1, 3 ст.244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови №\~6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. Позивач, звертаючись в суд із даним позовом, повинен довести наявність зазначених умов, а також заподіяння шкоди саме відповідачем. У справі встановлено, що довіреністю серії НМХ 437980 позивач 15.12.2017 року уповноважив відповідача на купівлю за кордоном в будь-якій країні світу на його ім`я будь-які транспортні засоби за ціну і на умова, які будуть визначатися ним самостійно. Для чого відповідачу серед іншого, надано право бути повноважним представником позивача перед митними, прикордонними, правоохоронними органами країн через які буде здійснений перегін транспортних засобів, з правом подачі та підпису усіх необхідних митних документів, в тому числі митних декларацій на ввезені транспортні засоби, заяв, сплачувати необхідні митні платежі, збори, податки, тощо, здійснювати митне оформлення придбаних на його ім`я транспортних засобів згідно діючого законодавства, та виконувати усі дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю Позивач обґрунтовує завдання йому шкоди у вигляді штрафу та душевних страждань в наслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором доручення, порушенням законодавства України в процесі реалізації представництва. Неправомірність дій відповідача щодо митного оформлення автомобіля "Фольксваген Гольф", кузов № [NUMBER] , що проявилось в неправомірному звільненні від сплати в повному обсязі митних платежів, має встановлюватися в порядку, визначеному законом, та доводитися належними доказами. Відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, передбачена ст.485 МК України. Згідно вимог ст.522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені ст.485 МК України, розглядаються митними органами. Отже, підставою для стягнення збитків мають бути матеріали адміністративної справи, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, відомості про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Проте, такі докази на підтвердження заявлених позовних вимог по справі відсутні. Твердження представника\~позивача,\~що відповідач,\~діючи від\~імені позивача\~передоручив третій\~особі -\~митному брокеру\~ПП "Вест\~Брок"\~під час\~митного оформлення\~транспортного засобу\~за митною\~декларацією,\~і тим\~самим вчинив\~дії,\~спрямовані на\~неправомірне звільнення\~від сплати\~в повному\~обсязі митних\~платежів в\~сумі 34\~813,81\~гривень,\~належними доказами\~не підтверджено\~та судом\~під час\~розгляду справи\~таких доказів\~не встановлено. Крім цього, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №\~761/6869/19 від 11.09.2019 року залишено без змін постанову в справі про порушення митних правил №\~4706/20500/18 від 05.12.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС [PERSON] якою встановлена вина саме позивача у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст.485 МК України і яка полягала у заявлені в митній декларації неправдивих відомостей необхідних для визначення митної вартості транспортного засобу та надання з цією метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів. Отже, доказів, які б підтверджували неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором доручення в процесі реалізації представництва, відповідачем суду не надано, чим, як наслідок, не доведено спричинення позивачу збитків з вини відповідача і наявність підстав для його матеріальної відповідальності. Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України) Частинами 1, 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі наведених процесуальних норм і досліджених по справі доказів суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами неправомірності дій відповідача в результаті виконання своїх зобов`язань за договором доручення, а відтак і достатніх підстав для його відповідальності згідно положень ст.ст.1166, 1167 ЦК України. Такі висновки суду є підставою для відмови у задоволення позову. У зв`язку із цим питання розміру заподіяних збитків і стягнення моральної шкоди суд не розглядає, оскільки правового значення по відношенню до відповідача не має. Через відмову в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі відповідача на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача.

Outcome: approved