Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовної вимоги зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] та підтверджується договором дарування від 21 вересня 2002 року. У вказаному житловому приміщенні значиться зареєстрованим колишній бласник будинку [PERSON] , який фактично там не проживає, особистих речей в будинку не має, витрат на утримання помешкання не несе. Реєстрація відповідача у будинку позбавляє можливості розпорядитися своїм майном на власний розсуд, отримати пільги по сплаті комунальних послуг, що і стало приводом для зверненя до суду і заявлення вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням положень ст.274 Цивільного процесуального кодексу України при відкритті провадження вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] відзиву проти позову не надав, до суду не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та підтверджується договором дарування від 21 вересня 2002 року, який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г. та зареєстровано в реєстрі №5461 (а.с.3). В будинку [ADDRESS] значиться також зареєстрованим колишній власник [PERSON] , який фактично там не проживає, особистих речей в будинку не має, витрат на утримання помешкання не несе (а.с.4-6, 17). В даний час позивач не може розпорядитися майном на свій розсуд, отримати пільги по сплаті комунальних послуг, бо в квартирі зареєстрований [PERSON] , який там не проживає. У зв`язку з цим порушується право позивача, як власника, на вільне користування та розпорядження належного йому житла. Відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про власність", ст.ст.319, 321, 386 Цивільного кодексу України: "власник володіє, користується, розпоряджається своїм власним майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння." Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини: належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved