Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, вимоги якої уточнивши, просить стягнути із відповідача на свою користь виплати за роботу у вихідні дні у розмірі 21668 грн. 94 коп., середній заробіток за весь час порушення строків розрахунку за вихідні дні при звільненні, моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., витрати за надання правової допомоги при складанні позовної заяви у розмірі 800 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що у трудових відносинах із державним підприємством "Аграрний цех "Жовторічанський" перебувала із 25 травня 2005 року. Наказом №136 ос від 29 листопада 2012 року звільнена з роботи на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, тобто із-за прогулу без поважних причин. 17 грудня 2012 року керівництво державного підприємства "Аграрний цех "Жовторічанський", змінило формулювання причин звільнення із звільнення за прогул без поважних причин, передбачену п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, на звільнення за угодою сторін, що передбачено п.1 ст. 36 КЗпП України. Про звільнення її повідомлено 29 листопада 2012 року. Однак, на порушення ст. 116 КЗпП України, при звільненні відповідачем не здійснено повний розрахунок заборгованості по заробітній платі, а також заборгованості по заробітній платі за роботу у вихідні дні. Розрахунок в сумі 9024 грн. 69 коп. відповідач провів лише 11 січня 2013 року. Однак, перед виплатою зазначеної суми, відвовідачем не надано письмове повідомлення про нарахованні суми належні працівнику при звільненні, що також передбачено ст. 116 КЗпП України. Пізніше, ні на її вимоги, ні на адвокатський запит таке повідомлення також не було надано. З наданих відповідачем даних її середня добова заробітна плата складає 114 грн. 75 коп. Затримка розрахунку при звільненні склала 1 робочий день в листопаді 2012 року, 21 робочих днів в грудені 2012 року та 7 робочих днів днів в січні 2013 року, що загалом складає 29 робочих днів. Таким чином, сума яка підлягала стягненню на 03 грудня 2013 року, згідно підрахунків позивача, складає 3327,75 грн. Крім того, позивач вказує на те, що за час її роботи на підприємстві систематично видавались накази про роботу у вихідні дні. Дані накази погоджувалися з профспілковим комітетом та передбачали надання іншого дня відпочинку. Так, позивач вказуає, що вона згідно наказів працювала у вихідні дні, а саме 29 травня 2011 року, 05 червня 2011 року, 07 серпня 2011 року, 14 серпня 2011 року, 21 серпня 2011 року, 24 серпня 2011 року, 28 серпня 2011 року, 04 вересня 2011 року, 11 вересня 2011 року, 18 вересня 2011 року, 25 вересня 2011 року, 01 жовтня 2011 року, 02 жовтня 2011 року, 22 жовтня 2011 року, 23 жовтня 2011 року, 29 жовтня 2011 року, 30 жовтня 2011 року, 05 листопада 2011 року, 06 листопада 2011 року, 19 листопада 2011 року, 20 листопада 2011 року, 26 листопада 2011 року, 27 листопада 2011 року, 03 грудня 2011 року, 04 грудня 2011 року, 10 грудня 2011 року, 11 грудня 2011 року, 17 грудня 2011 року, 18 грудня 2011 року, 24 грудня 2011 року, 14 січня 2012 року, 15 січня 2012 року, 21 січня 2012 року, 22 січня 2012 року, 28 січня 2012 року, 29 січня 2012 року, 04 лютого 2012 року, 05 лютого 2012 року, 18 лютого 2012 року, 19 лютого 2012 року, 25 лютого 2012 року, 26 лютого 2012 року, 03 березня 2012 року, 04 березня 2012 року, 08 березня 2012 року, 09 березня 2012 року, 10 березня 2012 року, 11 березня 2012 року, 17 березня 2012 року, 18 березня 2012 року, 24 березня 2012 року, 25 березня 2012 року, 14 квітня 2012 року, 16 квітня 2012 року, 22 квітня 2012 року, 29 квітня 2012 року, 30 квітня 2012 року, 01 травня 2012 року, 02 травня 2012 року, 05 травня 2012 року, 06 травня 2012 року, 09 травня 2012 року, 26 травня 2012 року, 27 травня 2012 року, 02 червня 2012 року, 04 червня 2012 року, 29 липня 2012 року, 05 серпня 2012 року, 12 серпня 2012 року, 19 серпня 2012 року, 25 серпня 2012 року, 26 серпня 2012 року, 02 вересня 2012 року, 09 вересня 2012 року, 16 вересня 2012 року, 23 вересня 2012 року, 30 вересня 2012 року, 06 жовтня 2012 року, 07 жовтня 2012 року. Вихідні дні замість тих днів у які вона працювала їй надані не були. Враховуючи, що її середньомісячний оклад становив 2880 грн. 00 коп., то оплата за роботу у вихідні дні становить: за травень 2011 року - 151 грн. 00 коп., за червень 2011 року - 144 грн. 00 коп., за за серпень 2011 року - 654 грн. 54 коп., за вересень 2011 року - 523 грн. 64 коп., за жовтень 2011 року - 822 грн. 86 коп., за листопада 2011 року - 785 грн. 45 коп., за грудень 2011 року - 916 грн. 36 коп., за січень 2012 року - 864 грн. 00 коп., за лютий 2012 року - 822 грн. 86 коп., за березень 2012 року - 1371 грн. 43 коп., за квітень 2012 року 720 грн. 00 коп., за травень 2012 року - 1008 грн. 00 коп., за червень 2012 року - 303 грн. 16 коп., за липень 2012 року - 130 грн. 91 коп., за серпень 2012 року - 645 грн. 54 коп., за вересень 2012 року - 720 грн. 00 коп., за жовтень 2012 року - 250 грн. 43 коп. Однак, відповідачем не здійснено розрахунок заборгованості за вказані вихідні дні. Таким чином, враховуючи те, що робота у вихідні дні компенсується у подвійному розмірі, заборгованість становить 21668 грн. 94 коп. За викладених обставин позивач вважає, що підприємство повино виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи затримку розрахунку і за роботу у вихідні дні, з момоенту звільнення з підприємства та по день ухвалення даного рішення. На думку позивача, несплатою у відповідності до діючого законодавства належної їй заробітної плати відповідач порушив її конституційне право на своєчасне отримання винагороди за працю. Такі неправомірні дії спричинили їй великі незручності, так у зв'язку з несвоєчасною та не в повному обсязі виплатою заробітної плати у неї виникла заборгованість по квартплаті. Через несвоєчасну виплату належних їй сум при звіль вона вимушена була прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Так будучи на стаціонарному лікуванні, вона була вимушена займати у знайомих кошти на купівлю ліків. Через недостатню кількість коштів вона також була вимушенаоформити у банку оформляти кредит для придбання холодильника. Крім того, вона вимушена була неоднаразово звертатися до правоохоронних органів за захистом свої прав, що вимагало додаткових зусиль, трату свого часу і душевних переживань, що спричиняло дискомфорт. Будучи безпідставно звільненою за прогул і незважаючи, що відповідач в добровільному порядку після її скарг змінив причину звільнення, запис в трудовій книжці залишився і вона, в пошуках роботи, повинна постійно пояснювати причини свого звільнення. Своїми діями відповідач наніс їй моральну шкоду яка полягає у душевних стражданнях, дискомфорті, постійних переживаннях, і тому вважає, що мінімально справедливим задоволенням за заподіяну їй шкоду є сума в розмірі 5000 грн. 00 коп, яку просить стягнути із відповідача на її користь. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась. При цьому, надала заява, щодо підтримання позовних вимог та прохання розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача державного підприємства "Аграрний цех "Жовторічанський" до суду також не з'явився, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином. Поважних причин своєї неявки представник відповідача не повідомив. При цьому, представник відповідача - керуючим санацією ДП "Аграрний цех "Жовторічанський" Сокол О.Ю., у наданому суду запереченні вказав, що [PERSON] дійсно працювала в ДП "Аграрний цех "Жовторічанський" з 16 вересня 2009 року по 29 листопада 2012 року, обіймаючі такі посади: сторожа з 16 вересня 2009 року по 26 листопада 2010 року; керівника служби з економічної безпеки та сторожової охорони підприємства з 27 листопада 2010 року по 15 липня 2011 року; заступника директора з загальних питань з 16 липня 2011 рокуу по 28 травня 2012 року; начальника охорони пожежної, сторожової з 29 травня 2012 року по 29 листопада 2012 року. Відповідно до внутрішнього наказу ДП "Аграрний цех "Жовторічанський" №136/ос від 29 листопада 2012 року [PERSON] звільнена з підприємства за згодою сторін в порядку п.1 ст. 36 КЗпП. 29 листопада 2012 року [PERSON] офіційно не зверталась до керівництва щодо виплати розрахунку заробітної плати. Відповідно встановленого порядку проведення грошових розрахунків на підприємстві, працівники одержують заробітну плату в касі відповідно наданої заяви. 29 листопада 2012 року ніякої заяви щодо виплати заробітної плати [PERSON] до каси не надала. На 11 січня 2013 року [PERSON] повністю виплачена заборгованість по заробітній платі на день звільнення. За таких обставин, підприємство не погоджується з розрахунком затримки по виплаті заробітної плати, які [PERSON] надала до суду в позовній заяві від 01 лютого 2013 року. Крім того, представник відповідача зазначає, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2012 року у справі №38/5005/6563/2011 введено процедуру санації у державного підприємства "Ахрарний цех "Жовторічанський". Керуючим санацією було призначено арбітражного керуючого Сокола Олексія Юрійовича. Отже, будь які звернення або запити щодо подання документів мають бути направленні саме до нього як керуючого санацією. [PERSON] в своїй позовній заяві зазначає, що протягом грудня 2012 року зверталася до керівництва підприємства за отриманням розрахунків після звільнення. В той же час, відповідні заяви до керуючого санацією Сокола О.Ю. не надходили. Також, не погоджується з твердженням [PERSON] щодо виплати їй компенсації за роботу у вихідні дні. Так, у позовній заяві [PERSON] невірно вказала дні роботи у вихідні дні з 14 і 29 серпня 2012 року, оскільки ці дні не є вихідними. До того ж, за період з серпня по жовтень 2012 року [PERSON]надані додаткові оплачувані дні відпочинку у кількості 5 днів, а також 2 дні її роботи у вихідні дні в цей період занесені до табелю роботи та сплачені. Інші дні роботи в табель не заносилися, так як вона в ці дні не працювала. Обліку роботи [PERSON] на підприємстві у вихідні дні не має і це її особиста точка зору, що нічим не підтверджується. Відповідних записів у журналі охорони, відповідних її підписів у журналах звітності також не має. В наказах-розпорядженнях щодо роботи у вихідні дні ніякої вказівки щодо оплати не має, і крім того вони видані з порушенням чиного законодавства, а саме не погоджені із профспілковим комітетом та відсутні підписи працівників про ознайомлення. Крім того, представник відповідача вказує на те, що [PERSON] після звільнення зверталась зі скаргами до прокуратури міста Жовті Води, Східної групової організації профспілки, управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради, які після проведення перевірок ніяких зауважень до підприємства не виявили. За таких обставин, вважає, що вимоги [PERSON] щодо грошової компенсації відпрацьованих вихідних днів є неправомірні, а накази щодо роботи у вихідні дні є незаконні. Одночасно, представник відповідача вказує на те, що [PERSON] пропущено термін на звернення з даним позовом до суду. Так, вона була звільнена 29 листопада 2012 року і в той же день отримала трудову книжку, про що є відмітка в журналі руху трудових книжок, а з даним позовом звернулася до суду лише 01 лютого 2013 року. Поважних причин пропуску строку позивач не надала. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] з 25 травня 2005 року працювала в Аграрному цеху "Жовторічанський" державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", а в подальшому, після проведеної реорганізації, з 16 вересня 2009 року - в державному підприємстві "Аграрний цех "Жовторічанський" (а.с. 6-10). З 29 травня 2012 року [PERSON] обіймала посаду начальника пожежної, соторожевої охорони. Згідно внутрішнього наказу ДП "Аграрний цех "Жовторічанський" №136/ос від 29 листопада 2012 року [PERSON] звільнена з підприємства 29 листопада 2012 року за згодою сторін в порядку п.1 ст. 36 КЗпП (а.с. 82). Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На момент звільнення заборгованість відповідача перед позивачем, відповідно до розрахункового листа за листопад 2012 року, становила 9024 грн. 69 коп. (а.с. 47). Однак, всупереч вимог ч.1 ст. 116 КЗпП, дана заборгованість була погашена позивачем лише протягом грудня 2012 року та січня 2013 року, що підтверджується: відомостю №27 від 11 грудня 2012 року про зарахування [PERSON] лікарняних ФСС за грудень 2012 року на суму 411 грн. 00 коп.; копією видатково касового ордеру від 13 грудня 2012 року щодо виплати [PERSON] заробітної плати на суму 4000 грн. 00 коп.; копією видатково касового ордеру від 08 січня 2013 року щодо виплати [PERSON] заробітної плати на суму 3721 грн. 84 коп.; відомостю №1 від 09 січня 2013 року про зарахування [PERSON] лікарняних ФСС за січень 2013 року на суму 1353 грн. 00 коп. (а.с. 41-44). Крім того, позивач вказує на те, що за час її роботи на підприємстві систематично видавались накази про роботу у вихідні дні. Дані накази погоджувалися з профспілковим комітетом та передбачали надання іншого дня відпочинку. Так, позивач зазначила, що вона працювала у вихідні дні: 29 травня 2011 року, 05 червня 2011 року, 07 серпня 2011 року, 14 серпня 2011 року, 21 серпня 2011 року, 24 серпня 2011 року, 28 серпня 2011 року, 04 вересня 2011 року, 11 вересня 2011 року, 18 вересня 2011 року, 25 вересня 2011 року, 01 жовтня 2011 року, 02 жовтня 2011 року, 22 жовтня 2011 року, 23 жовтня 2011 року, 29 жовтня 2011 року, 30 жовтня 2011 року, 05 листопада 2011 року, 06 листопада 2011 року, 19 листопада 2011 року, 20 листопада 2011 року, 26 листопада 2011 року, 27 листопада 2011 року, 03 грудня 2011 року, 04 грудня 2011 року, 10 грудня 2011 року, 11 грудня 2011 року, 17 грудня 2011 року, 18 грудня 2011 року, 24 грудня 2011 року, 14 січня 2012 року, 15 січня 2012 року, 21 січня 2012 року, 22 січня 2012 року, 28 січня 2012 року, 29 січня 2012 року, 04 лютого 2012 року, 05 лютого 2012 року, 18 лютого 2012 року, 19 лютого 2012 року, 25 лютого 2012 року, 26 лютого 2012 року, 03 березня 2012 року, 04 березня 2012 року, 08 березня 2012 року, 09 березня 2012 року, 10 березня 2012 року, 11 березня 2012 року, 17 березня 2012 року, 18 березня 2012 року, 24 березня 2012 року, 25 березня 2012 року, 14 квітня 2012 року, 16 квітня 2012 року, 22 квітня 2012 року, 29 квітня 2012 року, 30 квітня 2012 року, 01 травня 2012 року, 02 травня 2012 року, 05 травня 2012 року, 06 травня 2012 року, 09 травня 2012 року, 26 травня 2012 року, 27 травня 2012 року, 02 червня 2012 року, 04 червня 2012 року, 29 липня 2012 року, 05 серпня 2012 року, 12 серпня 2012 року, 19 серпня 2012 року, 25 серпня 2012 року, 26 серпня 2012 року, 02 вересня 2012 року, 09 вересня 2012 року, 16 вересня 2012 року, 23 вересня 2012 року, 30 вересня 2012 року, 06 жовтня 2012 року, 07 жовтня 2012 року. Натомість позивачем надано копії наказів: - від 12 серпня 2011 року №147 про роботу у вихідний день 14 серпня 2011 року (а.с.14); - від 04 серпня 2012 року №120/к про роботу у вихідний день 05 серпня 2012 року (а.с.12); - від 12 серпня 2012 року №126/к про роботу у вихідний день 12 серпня 2012 року (а.с.13); - від 17 серпня 2012 року №130/к про роботу у вихідний день 19 серпня 2012 року (а.с.15); - від 27 серпня 2012 року №134/к про роботу у вихідний день 24, 25, 26 серпня 2012 року (а.с.16); - від 01 вересня 2012 року №137/к про роботу у вихідний день 02 вересня 2012 року (а.с.17); - від 09 вересня 2012 року №142/к про роботу у вихідний день 09 вересня 2012 року (а.с.18); - від 15 вересня 2012 року №146/к про роботу у вихідний день 16 вересня 2012 року (а.с.19); - від 22 вересня 2012 року №148/к про роботу у вихідний день 23 вересня 2012 року (а.с.20); - від 29 вересня 2012 року №153/к про роботу у вихідний день 30 вересня 2012 року (а.с.21); - від 07 жовтня 2012 року №156/к про роботу у вихідний день 06, 07 жовтня 2012 року (а.с.22); Таким чином, з наданих суду копій наказів встановлено, що позивачем відпрацьовано 14 вихідних днів. Статтею 71 КЗпП України, зокрема передбачено, що залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається у виняткових випадках за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Відповідно ч.1 ст. 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Згідно наданих відповідачем копій наказів, [PERSON] надані додаткові дні відпочинку за раніше відпрацьований час: - від 09 серпня 2012 року №125/к на 09 та 10 серпня 2012 року (а.с.65); - від 05 вересня 2012 року №140а/к на 05 вересня 2012 року (а.с.66); - від 10 вересня 2012 року №143а/к на 10 вересня 2012 року (а.с.67); - від 11 жовтня 2012 року №157а/к на 15 жовтня 2012 року (а.с.68); Також судом встановлено, що вихідні дні: 24 серпня 2012 року, 25 серпня 2012 року, 26 серпня 2012 року, 02 вересня 2012 року, 09 вересня 2012 року, в які згідно вказаних вище наказів працювала [PERSON] занесені до табелю роботи та оплачені відповідачем (а.с.72-75). За викладених обставин, суд вважає доведеним той факт, що позивачем відпрацьовано 5 вихідних днів (16 вересня 2012 року, 23 вересня 2012 року, 30 вересня 2012 року, 06 жовтня 2012 року, 07 жовтня 2012 року) замість яких їй не надані інші вихідні дні та які не були компенсовані роботодавцем після її звільнення 29 листопада 2012 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 107 КЗпП України, робота у святковий та неробочий день оплачується у подвійному розмірі працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилась у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилась понад місячну норму. З матеріалів справи вбачається, що місячний оклад [PERSON] у вересні 2012 року складав - 2932 грн. 36 коп., денна ставка - 108 грн. 60 коп., у жовтні 2012 року складав - 2841 грн. 27 коп., денна ставка - 177 грн. 57 коп. (а.с.49-50). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсації за роботу у вихідні дні: за вересень 2012 року 108,60*3*2=651 грн. 60 коп., за жовтень 2012 року 177,57*2*2=710 грн. 28 коп., на загальна суму 1361 грн. 88 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник, або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, у разі обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Заробітна плата позивача складала: за вересень 2012 року - 2932 грн. 36 коп. (27 відпрацьованих днів), за жовтень 2012 року - 2841 грн. 27 коп. (16 відпрацьованих днів), загальна кількість відпрацьованих позивачем днів за 2 місяці становить 43 дні. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за вересень - жовтень 2012 року становила (2932,36+2841,27):43=134 грн. 27 коп. Період невиплати належного позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 листопада 2012 року по 26 березня 2015 року складає 524 робочих дня (листопад 2012 року - 1 робочий день, грудень 2012 року - 21 робочих днів, січень 2013 року - 21 робочих днів, лютий 2013 року - 20 робочих днів, березень 2013 року - 20 робочих днів, квітень 2013 року - 22 робочих днів, травень 2013 року - 18 робочих днів, червень 2013 року - 19 робочих днів, липень 2013 року - 23 робочих днів, серпень 2013 року - 21 робочих днів, вересень 2013 року - 21 робочих днів, жовтень 2013 року - 23 робочих днів, листопада 2013 року - 21 робочих дні, грудень 2013 року - 22 робочих днів, січень 2014 року - 20 робочих днів, лютий 2014 року - 21 робочих днів, березень 2014 року - 20 робочих днів, квітень 2014 року - 21 робочих днів, травень 2014 року - 19 робочих днів, червень 2014 року - 19 робочих днів, липень 2014 року - 23 робочих днів, серпень 2014 року - 20 робочих днів, вересень 2014 року - 22 робочих днів, жовтень 2014 року - 23 робочих днів, листопада 2014 року - 20 робочих днів, грудень 2014 року - 23 робочих днів, січень 2015 року - 19 робочих днів, лютий 2015 року - 21 робочих днів, до 26 березня 2015 року - 18 робочих днів). За викладених обставин, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку також підлягає задоволенню в розмірі 70357 грн. 48 коп. (134,27грн. * 524 робочих дня). Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачу спричинена, оскільки остання, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушена була докладати додаткові зусилля задля організації свого життя. Однак, з урахуванням вимог ст. 237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст. 23 ЦК України, щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просить позивач. Крім того, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, за таких обставин, у випадку задоволення позовних вимог, судові витрати стягуються із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст. 88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір. За даними позовними вимогами (пропорційно до задоволеної їх частини) сума судового збору становить 740 грн. 75 коп.. Одночасно із відповідача необхідно стягунути на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 800 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial