Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 06 жовтня 2013 року між [PERSON] та ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" був укладений Договір № 45 про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, 9, підземний паркінг, за усовами якого ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" зобов»язався забезпечити зберігання транспортного засобу - мотоциклу марки "BMV R 1200RT", державний номерний знак [NUMBER], 2010 року випуску, синього кольору, який належить [PERSON], [PERSON], як подружжю, на праві спільної сумісної власності. Проте, 15 березня 2014 року о 18 годині 40 хвилин [PERSON] виявив відсутність транспортного засобу на місці зберігання. За його заявою Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. Станом на даний час місце перебування мотоциклу не встановлено. Ним проведено оцінку вартості втраченого транспортного засобу, який станом на 10 квітня 2014 року становив 138 800 грн. 00 коп., в подальному ним подано заяву про збільшення позовних вимог з новою оцінкою вартості зниклого майна станом на 26 листопада 2014 року в сумі 168 000 грн. 00 коп., які просить стягнути з відповідача на його користь. Й з підстав неналежного виконання ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" договору по зберіганню його транспортного засобу йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5 000 грн. 00 коп., що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2015 року (а.с.114, 116), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити - стягнути з ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" на їх користь 168 000 грн. 00 коп. - матеріальних збитків, 900 грн. 00 коп. - витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 5 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 17 листопада 2014 року (а.с.34), позовні вимоги не визнав уцілому та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю вимог. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові доводи та заперечення сторін, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у договірних/зобов"язальних правовідносинах. Так, 06 жовтня 2013 року між [PERSON] та ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" був укладений Договір № 45 про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, 9, підземний паркінг, за усовами якого ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" зобов»язався забезпечити зберігання транспортного засобу - мотоциклу марки "BMV R 1200RT", державний номерний знак [NUMBER], 2010 року випуску, синього кольору, який належить [PERSON], [PERSON], як подружжю, на праві спільної сумісної власності (а.с.4-5, 54, 13). ТОВ "АДОНІС-СЕРВІС" надає послуги зі збереження транспортних засобів. Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності (ст. 950 ЦК України). Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості (п.1 ч.1 ст. 951 ЦК України). Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її замовникові (ч.2 ст. 837 ЦК України). Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Проте, 15 березня 2014 року о 18 годині 40 хвилин [PERSON] виявив відсутність транспортного засобу на місці зберігання, й за його заявою Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 289 КК України (а.с.60, 61). Станом на даний час місце перебування мотоциклу не встановлено. Позивачем проведено оцінку вартості втраченого транспортного засобу, який станом на 10 квітня 2014 року становив 138 800 грн. 00 коп. (а.с.37), в подальшому ним подано заяву про збільшення позовних вимог з новою оцінкою вартості зниклого майна станом на 26 листопада 2014 року в сумі 168 000 грн. 00 коп. (а.с.82). Суд вважає за необхідне поновити порушені права позивача шляхом стягнення з відповідача вартість зниклого майна станом на 10 квітня 2014 року в розмірі 138 800 грн. 00 коп. (а.с.36-59), оскільки вартість майна визначається станом на день пошкодження. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов»язань, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг (зокрема, зберігання) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Суд, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 5000 грн., вважає такі вимоги є необґрунтованими, заснованими на формальних припущеннях, а тому підлягають відмові у їх задоволенні, виходячи із наступних підстав. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Судом не встановлено наявність обставин, з якими Закон України "Про захист прав споживачів" надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди. Окрім того, ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не обґрунтував належність та допустимість доказів до даних правовідносин та з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір, виходячи із формальних міркувань про розмір завданої моральної шкоди, відтак не довів в судовому засіданні рівень душевних страждань, яких він зазнав у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього самого, членів його сім"ї чи близьких родичів, на які він мав би послатися як на підставу свої доводів. Особа має право, відповідно до ч.1, п.2. ч.2 ст.23 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані, обставини, на які він посилається, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами, причинний зв"язок між вказаною моральною шкодою і протиправною діяльністю відповідача судом не встановлені, а тому законні підстави для задоволення такої вимоги відсутні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких підстав з відповідача підлягає стягненню 1 388 грн. 00 коп. - судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 936, 949, 950, 951 ЦК України,

Outcome: partial