Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про надання багаторазового дозволу на тимчасовий в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України та виїзд з тимчасово окупованої території України без згоди та супроводу другого з батьків. Вимоги позовної заяви обґрунтовуються тим, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.09.2014 року, під час якого у них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час проживає разом з позивачем по справі, оскільки в листопаді 2017 року відповідача було ув`язнено співробітниками так званого міністерства державної безпеки так званої "ДНР". Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що її чоловіка утримують на тимчасово окупованій території України в СІЗО м.Донецька, їй необхідно періодично виїжджати на вказану вище територію з метою побачень з чоловіком. Крім того, з метою духовного та морального розвитку дитини, [PERSON] , позивач вважає важливим спілкування доньки із батьком, для чого їй необхідно отримати дозвіл на багаторазовий в`їзд на неконтрольовану територію України та виїзд із вказаної території. Оскільки отримати такій дозвіл від батька дитини не надається можливим у зв`язку з викладеними вище обставинами, то позивач змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою про надання такого тимчасового дозволу на виїзд дитини. В судове засідання позивач не прибула, надала заяву з проханням справу розглядати без її участі, наполягала на задоволенні вимог. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої причини, про день та час розгляду справи був повідомлений. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області в судове засідання не прибув, надав заяву з проханням справу розглядати без його участі, не заперечував проти задоволення вимог. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні було встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі (а.с. 4). Під час шлюбу у сторін по справі народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження зазначено відповідача по справі - [PERSON] (а.с 5) Судом встановлено, що на даний момент дитина проживає разом з матір`ю, оскільки в листопаді 2017 року відповідача по справі ув`язнили співробітники так званого міністерства державної безпеки так званої "ДНР". У зв`язку з цим, з метою повноцінного духовного та морального розвитку доньки позивач вважає за необхідне отримати можливість влаштувати їй побачення з батьком, що стало причиною звернення її до суду із позовом про надання тимчасового дозволу на в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію України та виїзд з тимчасово окупованої території України без згоди батька, оскільки отримати таку згоду у зв`язку з викладеними обставинами, не надається можливим. У зв`язку з цим суд зазначає таке: Згідно із ч. 7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно з приписами ч.ч. 2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України « Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону про порядок виїзду з України, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частина 2 ст. 3 Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно з пунктами 5.1.1, 5.1.2 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасову окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року: в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які виїхали з цієї території для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, здійснюється за умови пред`явлення довідки, виданої територіальним органом або територіальним підрозділом ДМС, за формою згідно з додатком 5. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. У разі відсутності у дитини, яка не досягла 16-річного віку, зазначених документів уповноважені службові особи органу охорони державного кордону надають такій особі дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України на підставі їх свідоцтва про народження, а також паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон особи, в супроводі якої вони здійснюють виїзд (а у разі, коли особу супроводжує опікун, піклувальник, один із прийомних батьків або батьків-вихователів, - також рішення органу опіки та піклування про влаштування дитини для підтвердження повноважень законного представника), для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Згідно п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженою постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється :за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску ; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном. Згідно із Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою КМ України від 31.03.1995 року № 231 за наявності заперечень одного з батьків паспорт/ проїзний документ дитини може бути оформлено на підставі рішення суду ( п.18). Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Отже, оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на в`їзд/виїзд дитини на неконтрольовану територію області в район проведення операції об`єднаних сил, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в`їзд дитини на неконтрольовану територію області в район проведення ООС та виїзд з неї для тимчасового перебування, враховуючи, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання та захист своєї дитини (ст.ст. 151, 154 Сімейного Кодексу України), і такий в`їзд необхідний в інтересах дитини, а саме, для можливості спілкування дитини з батьком, суд доходить висновку про доцільність задоволення позовних вимог в наданні дозволу на тимчасовий виїзд /в`їзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення ООС) в межах Донецької та Луганської областей, неповнолітній особі - [PERSON] , [INFO] без дозволу (згоди) та супроводу батька , у супроводі матері [PERSON] . Приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати право на в`їзд/виїзд на неконтрольовану територію області в район проведення операції об`єднаних сил неповнолітній [PERSON] без згоди батька, встановивши при цьому строк з моменту набрання рішенням законної сили до [INFO]. При виникненні знов питання про необхідність в`їзд/виїзду дитини на неконтрольовану територію областей в районі проведення операції об`єднаних сил, позивач не позбавлена права звернутися до суду з аналогічним позовом. При цьому, суд відмічає, що згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Крім цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачем, при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. (а.с.1) Оскільки позовні вимоги повністю задоволено, то суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача по справі на користь позивача.

Outcome: approved