Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк або АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2011 року в загальному розмірі 29018 грн. 07 коп. В обґрунтування позову зазначало, що 21 вересня 2011 року [PERSON] (далі - Клієнт або Позичальник) звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, чим підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею і АТ КБ "ПриватБанк" договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також цією заявою відповідач [PERSON] підтвердила той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які їй були надані для ознайомлення в письмовій формі. При укладенні даного договору про надання банківських послуг сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, що регулюють порядок укладення договорів приєднання, на підставі якого Банк відкрив Клієнту картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500 грн., який у подальшому було збільшено до 11000 грн., а потім зменшено до 0 грн. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав Позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором у межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором, належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 травня 2020 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за кредитним договором на загальну суму 29018 грн. 07 коп., з яких: 18367 грн. 13 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3949 грн. 48 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 4843 грн. 46 коп. - нарахована пеня, а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1358 грн. (процентна складова). Представник позивача Гребенюк О.С. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї на користь АТ КБ "ПриватБанк" суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18367 грн. 13 коп., у частині вимог про стягнення з неї відсотків та пені просила суд відмовити, про що надала відповідну заяву. З`ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Суд встановив, що 21 вересня 2011 року на підставі анкети-заяви Позичальника, довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", Умов і правил надання банківських послуг і Тарифів банку позивач АТ КБ "ПриватБанк" і відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № б/н. Відповідач [PERSON] у даній анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку підтвердила, що ця заява разом із Пам`яткою Клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, наданими в письмовій формі для ознайомлення, становить між нею і Банком договір про надання банківських послуг. За умовами цього договору Банк надав відповідачу кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом у визначеному сторонами розмірі та інших платежів, зокрема, пені та штрафу. Встановлений Банком Клієнту кредитний ліміт неодноразово змінювався, збільшувався від 500 грн. до 11000 грн., у подальшому зменшувався. Станом на 16 липня 2016 року Банк встановив Позичальникові кредитний ліміт у розмірі 11000 грн., 20 березня 2019 року зменшив його до 0 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я відповідача [PERSON] . Відповідно до наданої Банком довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", підписаної Клієнтом базова процентна ставка у місяць складає 2,5 %, нараховується на залишок заборгованості виходячи із 360 днів у році; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) складає 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості становить 1 % заборгованості, але не менше 30 грн. за кожний день прострочення; штраф при порушенні Позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, становить 500 грн. + 5 % від заборгованості за кредитним лімітом із урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг Позичальник зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг Позичальник надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, який має право у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. У п. 1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. За змістом п. 2.1.1.5.7 Умов і правил надання банківських послуг Клієнт зобов`язана слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою недопущення овердрафту. Відповідно до п. 1.1.1.52 Умов і правил надання банківських послуг овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком Позичальникові у випадку перевищення суми операції по платіжній картці над сумою залишку коштів на рахунку в розмірі ліміту кредитування. Згідно із п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг у разі порушення Клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим цим договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язана сплатити Банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору, зокрема, 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, із урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Судом встановлено, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2011 року виконало повністю, надало відповідачу [PERSON] кредит у визначеному договором розмірі, проте остання у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, заборгованість за кредитом, проценти за його користування та інші платежі Банку своєчасно вона не сплачує. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 травня 2020 року внаслідок невиконання Клієнтом зобов`язань за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2011 року, [PERSON] має перед АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за цим договором на загальну суму 29018 грн. 07 коп., з яких: 18367 грн. 13 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3949 грн. 48 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 4843 грн. 46 коп. - нарахована пеня, 1858 грн.- штрафи (500 грн. - фіксована частина та 1358 грн. - процентна складова). У ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи наведене, часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов АТ "ПриватБанк" у частині стягнення з [PERSON] суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 18367 грн. 13 коп. підлягає задоволенню. Що стосується вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ст. 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За змістом положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Для застосування судом даної норми закону про стягнення процентів від простроченої суми, грошове зобов`язання має бути простроченим. Для того, щоб визначити розмір і період прострочення грошового зобов`язання, необхідно встановити чіткий строк його невиконання згідно із умовами договору та конкретно визначити розмір простроченого зобов`язання. Без встановлення цих конкретних обставин неможливо здійснити правильний розрахунок трьох процентів річних, так як вони мають нараховуватись саме на суму простроченого зобов`язання та лише за період його прострочення. Будь-якого обґрунтування вимоги про стягнення з [PERSON] вказаної заборгованості за прострочення виконання зобов`язань згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 3949 грн. 48 коп., зокрема, періоду прострочення, позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" не містить. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочений кредит нараховані Банком, виходячи із процентної ставки в розмірі 86,4 % річних. При цьому із даного розрахунку не вбачається, з якої саме суми простроченого кредиту нарахована зазначена сума заборгованості за порушення Клієнтом грошового зобов`язання. Документи на підставі яких сторонами 21 вересня 2011 року був укладений кредитний договір № б/н, зокрема, заява Позичальника, яка підписана відповідачем, не містять інформації щодо погодження Клієнтом застосування за порушення ним грошового зобов`язання іншої процентної ставки в розмірі 86,4 % річних. Будь-яких доказів того, що сторони кредитного договору № б/н від 21 вересня 2011 року погодили застосування вказаного розміру процентів (86,4 % річних) за прострочення виконання Позичальником своїх грошових зобов`язань за даним кредитним договором, Банком суду теж не надано. Посилання АТ КБ "ПриватБанк" у позовній заяві на те, що п. 2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг, у редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що у разі починаючи з 181 дня порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % - для картки "Універсальна", 84,0 % - для картки "Універсальна Gold", жодним чином не підтверджують погодження відповідачем [PERSON] зазначеного розміру процентів за прострочення ним виконання грошового зобов`язання. Надані суду на підтвердження заявлених АТ КБ "ПриватБанк" позовних вимог Умови і правила надання банківських послуг таких положень взагалі не містять. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов АТ КБ "ПриватБанк" у частині стягнення з [PERSON] суми заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, є необґрунтованим, не доведеним та задоволенню не підлягає. Що стосується вимог Банку про стягнення із Позичальника за невиконання зобов`язань за кредитним договором нарахованої пені в розмірі 4843 грн. 46 коп. та штрафів у загальному розмірі 1858 грн., суд дійшов наступних висновків. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом положень укладеного сторонами кредитного договору № б/н від 21 вересня 2011 року, зокрема, п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору, зокрема, 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, із урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Обґрунтування вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 4843 грн. 46 коп. позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" не містить. У ч. 1 ст. 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 висловив правову позицію та вказав на те, що відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Важливим критерієм оцінки правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того ж самого виду порушення. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що із Клієнта на користь Банку за порушення строків виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором стягненню підлягає лише штраф у розмірі 1418 грн. 36 коп., з яких: 500 грн. (фіксована частина) та 918 грн. 36 коп. (процентна складова) - 5 % від суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 18367 грн. 13 коп. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення з Позичальника на користь Банку пені в розмірі 4843 грн. 46 коп. за прострочення виконання зобов`язань, суд вважає необхідним відмовити, так як одночасне стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення суперечить нормі ч. 1 ст. 61 Конституції України. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] не виконує зобов`язань за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2011 року, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" є обґрунтованим лише частково, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 19785 грн. 49 коп. у межах заявлених вимог і наданих позивачем доказів. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений Банком при подачі позову судовий збір у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial