Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ТОВ "Чорномор'є Плюс" на користь [PERSON] пеню в розмірі 1 951 191, 45 (один мільйон дев'ятсот п'ятдесят одна тисяча сто дев'яносто одна грн., 45 коп.) та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч грн., 00 коп.) - за прострочення виконання Договору № 243 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку в період з 18.11.2012 року по 18.11.2013 року. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 13.01.2006 року вона уклала договір №243 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку з ТОВ "Чорномор'є Плюс". Об'єктом будівництва є однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 45,69 кв. м, що повинна знаходитись на 7 поверсі новозбудованого жилого будинку за адресою: [ADDRESS], ціною у 178 191,00 гривень. За вказаним договором ТОВ "Чорномор'є Плюс" зобов'язалось збудувати і здати в експлуатацію будинок до 2 кварталу 2008 року, тобто до 01.07.2008 року. Позивачка повністю виконала умови договору, а саме, 28.03.2006 року вона передала TOB "Чорномор'є Плюс", шляхом зачислення грошей на поточний рахунок, 178 191,00 гривень, що складало 100% вартості квартири. Але відповідачем житловий комплекс не збудовано до цього часу, отже позивачка має право отримати відшкодування за завдану їй матеріальну та моральну шкоду. Від відповідача ТОВ "Чорномор'є плюс" до суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якому ТОВ "Чорномор'є плюс" просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі виходячи з наступного. Між сторонами у справі дійсно був укладений договір №243 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку, об'єктом будівництва є однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 45,69 кв. м, що повинна знаходитись на 7 поверсі новозбудованого жилого будинку за адресою: [ADDRESS], ціною у 178 191,00 гривень. Відповідач зауважив в своїх запереченнях, що пункт 1.3 договору № 243 зазначає, що плановий строк закінчення будівництва і прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію: до 2 кварталу 2008 року. Чіткого строку завершення будівництва договір не передбачає. Відповідно до цього пункту, строк завершення будівництва є орієнтовним, отже відповідач залишив за собою право, у разі необхідності, замінити строк здійснення своїх зобов'язань щодо закінчення будівництва та введення його в експлуатацію. З цього доводу, відповідач вважає, що з його боку не здійснювались дії щодо істотних порушень своїх зобов'язань в частини дотримання терміну надання квартири. До того ж, умовами договору не передбачено ніяких санкцій до відповідача за порушення вказаного строку, у тому числі нарахування пені або штрафних санкцій. Також відповідач у своєму запереченні вказує на сплив позовної давності для пред'явлення позову позивачем, та просить суд застосувати її щодо вимог позивача. До судового засідання представник позивачки з'явився позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача щодо спливу позовної давності, на яке вказує відповідач, зазначає, що не погоджується з цим ствердженням відповідача, оскільки згідно п.8.1. Договору про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку зазначений договір діє до того часу, доки не будуть виконані всі умови договору. Відповідачем досі не збудований та не зданий у експлуатацію житловий будинок. Таким чином, на думку представника позивача, вказаний договір продовжує діяти по сьогоднішній день, тому строк позовної давності не сплинув. Заяву про визнання поважними причини пропущення позовної давності позивач до суду не надавав. Представник відповідача до судового засідання повторно не з'явився, хоча судом був повідомлений про день слухання справи належним чином, а тому суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 13.01.2006 року позивачка уклала договір №243 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку з ТОВ "Чорномор'є Плюс". Об'єктом будівництва є однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 45,69 кв. м, що повинна знаходитись на 7 поверсі новозбудованого жилого будинку за адресою: [ADDRESS], ціною у 178 191,00 гривень. За вказаним договором ТОВ "Чорномор'є Плюс" зобов'язалось збудувати і здати в експлуатацію будинок до 2 кварталу 2008 року, тобто до 01.07.2008 року. (а.с.7-10). Позивачка повністю оплатила вартість зазначеної квартири. (а.с.11). Пунктом 3.1 вказаного договору встановлено, що підрядник зобов'язується: власними та/або залученими силами здійснити будівництво і введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS], до 2 кварталу 2008 року (п.3.1.1); надавати інвестору інформацію про хід виконаних будівельних робіт (п.3.1.2); надати інвестору квартиру, зазначену в договору, після виконання в квартирі внутрішніх оздоблювальних та інших робіт, передбачених для виконання підрядником за умовами цього договору та додаткової угоди до нього. Судом встановлено, що відповідачем порушено п.3.1.1 вказаного договору, а саме: ним не здійснено будівництво та введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] до 2-го кварталу 2008 року, а саме до 01.07.2008 року. Ця обставина не була спростована відповідачем й у його запереченні, отже, у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, суд вважає цю обставину такою, що не підлягає доказуванню. Що стосується заперечень відповідача, що в договорі № 243 вказано плановий строк закінчення в тому розумінні, що підрядник має право замінити строк здійснення своїх зобов'язань за договором, то суд не погоджується з такою позицією. Дата вказана в п. 1.3. договору № 243 - до 2 кварталу 2008 року означає, що зобов'язання повинно бути виконано до спливу останнього дня 2-го кварталу 2008 року, тобто до останнього дня червня 2008 року. Таким чином з липня 2008 року, невиконанням зобов'язань підрядником було порушено право позивача та почався перебіг позовної давності. Ніяких положень, щодо односторонньої можливості відповідача змінювати строк виконання зобов'язання, договір № 243 не містить, а в своїх запереченнях відповідач вільно тлумачить зміст договору на свою користь. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом спірних правовідносин по справі, строк з кого почався перебіг позовної давності почався з 01 липня 2008 року. - з дня наступного після закінчення строку для виконання зобов'язання відповідачем за договором № 243. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Представник відповідача письмово заявив про необхідність застосування судом позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду із вищевказаними вимогами. Як встановлено судом, п.3.1.1 вищевказаного договору визначено строк його виконання, а саме до 2-го кварталу 2008 року, тобто до 01.07.2008 року, в зв'язку з чим станом на час звернення позивачки до суду (на 19.11.2013 року) строк виконання зобов'язань підрядником по договору сплинув. Враховуючи, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, у відповідності до положень ч.5.ст.261 ЦК України перебіг позовної давності почався з 01.07.2008 року та сплинув 01.07.2009 року. Стосовно вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове задоволення цієї вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної немайнової шкоди. Відмову в позовних вимогах по стягненню пені у зв'язку з спливом позовної давності суд не вважає відмовою по суті позовних вимог. Обставини справи дають підстави вважати, що права позивача порушені. Але сума моральної шкоди у розмірі 20 000 грн, є на думку суду надмірною. Суд не погоджується з твердженням відповідача в його запереченнях, що на договір № 243 який укладено між позивачем та відповідачем не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Аналіз діючого законодавства з спірних правовідносин, судової практики дає підстави вважати, що договори громадян із організаціями, що залучають грошові кошти для будівництва житла, хоча й мають різні найменування (підряду, дольової участі у будівництві, спільної діяльності, купівлі-продажу з розстроченням платежу, відступлення права вимоги, інвестування у нерухомість та управління майном тощо), проте предмет договору й умови у них практично однакові: замовлення на будівництво житла для власних потреб Правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла. За характером ці правовідносини подібні до положень ст. 875 ЦК України. За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Ураховуючи, що в п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, висновок про те, що цей Закон не регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва житла для власних потреб, є помилковим. Вказані положення вбачаються і з Постанови ВСУ від 21 листопада 2012 року по справі № 6-101 цс. Щодо стягнення моральної шкоди, суд додатково бере до уваги розяснення які надані у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. з змінами та доповненнями «Про практику розгляду справ за позовами про захист прав споживачів», де вказується що зокрема під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав у наслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матерільнох шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і физичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Суд бере до уваги, що зобовязання не виконанно вже майже 6 років. Позивач сплатив повну вартість квартири, на теперешний час позивачу не передано житло, не повернуто гроши. Вказане переконливо говорить за те, що моральна шкода позивачу причинена. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню частково. Моральна шкода у сумі 5000 грн, є достатньою для компенсації, з урахуванням кризових явищ в країні. На підставі ст.ст.256, 257, 258, 261, 267 ЦК України,

Outcome: partial