Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У лютому 2016 року кредитна спілка «Буковина» звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що 13.06.2014 року між кредитною спілкою та відповідачем [PERSON] укладено договір кредитної лінії №001/2623, а також в подальшому додатковий договір №1 від 05.09.2014 року, додатковий договір №6 від 27.05.2015 року, додатковий договір №10 від 27.07.2015 року, додатковий договір №12 від 30.09.2015 року, відповідно до умов яких кредитна спілка надала позичальнику кредитні кошти в загальному розмірі 180\~000 гривень у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою процентів встановлених договором та строком до 13.06.2019 року. Крім того, з метою забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання за вищевказаним кредитним договором та додатковими договорами до нього, 13 червня 2014 року\~\~між [PERSON] та кредитною спілкою укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №626, та в подальшому договори про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 05.09.2014 року, 27.05.2015 року, 27.07.2015 року, 30.09.2015 року, відповідно до умов яких в іпотеку кредитної спілки передано нерухоме майно, а саме квартиру №18, що розташована по вул. Чорноморській в будинку під №6 в м. Чернівці, загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 23,50 кв.м., яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. \~Однак, у порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідачка [PERSON] своїх зобов'язань за укладеним договором не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 19.02.2016 року становить 208 534,45 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 179 973,69 грн. та сплаті пені в розмірі 10 818,87 грн., а також процентів в розмірі 17 741,89 грн. Крім того, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено також і порукою. Зокрема, 27.05.2015 року між кредитною спілкою "Буковина" та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 005/2260. На підставі наведеного, а також на те, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, посилаючись на норми матеріального права та умови кредитного договру, просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед кредитною спілкою «Буковина» за договором кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року в розмірі 208 534,45 грн. звернути стягнення на користь позивача на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на нерухоме майно, а саме: квартири під №18, що розташована по вул. Чорноморській в будинку під №6 в м. Чернівці, загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 23,50 кв.м., та належить відповідачу [PERSON]В на праві приватної власності\~за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, а також не оспорювала існуючу суму заборгованості перед кредитною спілкою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Так, відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частинами 1-3\~ст. 212 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 13.06.2014 року між кредитною спілкою «Буковина» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, а в подальшому додатковий договір №01 від 13.06.2014 року, додатковий договір №6 від 13.06.2014 року, додатковий договір №10 від 13.06.2014 року, додатковий договір №12 від 13.06.2014 року, відповідно до умов яких банк надав позичальнику кредитні кошти в загальній сумі 180\~000 гривень у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою процентів встановлених договором та строком до 13.06.2019 року (а.с. 6-8, 9, 10, 11, 12). Так, відповідно до\~\~ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. При цьому, ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. При цьому, з п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» убачається, що вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках. Зокрема, як встановлено судом, відповідно до п.п. 2.1, 2.3 договору сторони погодили, що позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором до 13.06.2019 року та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п. 3.1 договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 40% річних суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом в рамках кредитної лінії. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом (починаючи з дня отримання кредиту і закінчуючи в день остаточного розрахунку за кредитом) за виключенням щодо кожного з траншів дня його отримання та включаючи дату повернення кредиту і підлягають сплаті не пізніше 24 числа кожного місяця, за повний календарний місяць. Відповідно до п. 7.4 договору у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу, встановленого Графіком розрахунків, Кредитодавець нараховує, а Позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 2% за кожен день прострочення від суми несплаченого платежу. Пунктом п.7.7 договору визначено, що у випадку несплати боргу протягом 30 робочих днів з часу відправлення повідомлення Кредитодавець набуває право вимагати повернення всієї суми заборгованості нарахованої згідно цього Договору та звернути стягнення на предмет забезпечення зобов'язань Позичальника згідно укладеного Договору забезпечення. Також судом встановлено, що між кредитною спілкою та відповідачем [PERSON]В в подальшому було укладено ряд додаткових угод до договору кредитної лінії, якими внесено зміни до основного договору зокрема в частині суми кредиту. Так, відповідно до п. 1 Додаткового договору №01 від 13.06.2014 року до Договору кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, укладеного між кредитною спілкою «Буковина» та відповідачем [PERSON], кредитодавець збільшив позичальнику ліміт кредитної лінії на суму 30\~000 гривень на умовах встановлених Договором кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, надалі «Основний договір». Загальна сума кредитної лінії складає 80\~000 гривень. Відповідно до п. 1 Додаткового договору №6 від 13.06.2014 року до Договору кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, укладеного між кредитною спілкою «Буковина» та відповідачем [PERSON], кредитодавець збільшив позичальнику ліміт кредитної лінії на суму 40\~000 гривень на умовах встановлених Договором кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, надалі «Основний договір». Загальна сума кредитної лінії складає 120\~000 гривень. Згідно до п. 1 Додаткового договору №10 від 13.06.2014 року до Договору кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, укладеного між кредитною спілкою «Буковина» та відповідачем [PERSON], кредитодавець збільшив позичальнику ліміт кредитної лінії на суму 40\~000 гривень на умовах встановлених Договором кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, надалі «Основний договір». Загальна сума кредитної лінії складає 160\~000 гривень. Крім того, відповідно до п. 1 Додаткового договору №12 від 13.06.2014 року до Договору кредитної лінії №001/2623 від 13.06.2014 року, укладеного між кредитною спілкою «Буковина» та відповідачем [PERSON], кредитодавець збільшив позичальнику ліміт кредитної лінії на суму 20\~000 гривень на умовах встановлених Договором кредитної лінії №001/2623 від 1.06.2014 року, надалі «Основний договір». Загальна сума кредитної лінії складає 180\~000 гривень. При цьому, як встановлено судом, кредитна спілка «Буковина» та позичальник [PERSON], укладаючи договір кредитної лінії та наступні зміни і доповнення до нього, встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 13.06.2019 року. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. \~У зв'язку із невиконанням у визначені договором терміни взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у позичальника утворилась заборгованість, про що кредитна спілка у визначеному договором порядку повідомила боржника, а також поручителя. Однак, у визначені банком строки, відповідачі своїх зобов'язань по сплаті заборгованості за кредитом не виконали, у зв'язку із чим кредитна спілка звернулась до суду за захистом своїх прав шляхом подання позову про стягнення з позичальника та поручителя суми боргу в солідарному порядку та у рахунок існуючої заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджується наданими позивачем на підтвердження своїх вимог доказами, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, допустила прострочення сплати щомісячних платежів, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. \~\~\~\~ Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). \~\~\~ \~ Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~ У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). \~\~\~\~ Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України)). \~\~\~\~ Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. \~\~\~\~ Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~\~\~\~ Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1\~ст.530 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до частини 1, 4\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Також слід зазначити, що в силу ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначеними родовими ознаками, він зобовязаний оплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті до дня їх фактичного повернення позикодавцю, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~ Крім того, відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання такого грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджується наданими позивачем на підтвердження своїх вимог доказами, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, допустила прострочення сплати щомісячних платежів, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 19.02.2016 року становить 208 534,45 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 179 973,69 грн. та сплаті пені в розмірі 10 818,87 грн., процентів в розмірі 17 741,89 грн. (а.с.38). При цьому, будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~\~в частині належного виконання договірних зобов'язань у визначеному законом та договором порядку та відповідно відсутністю виникнення прострочення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії відповідачами суду не надано, як і не надано доказів щодо заперечення суми боргу за договором кредитної лінії. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. З ч. 1 ст. 554 ЦК України вбачається, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. З ч. 1 ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено судом, з метою виконання зобов'язань щодо повернення коштів боржником [PERSON], 27.05.2015 року між Кредитною спілкою «Буковина» та [PERSON] укладено договір поруки №005/2260, додатковий договір №01 до договору поруки від 27.05.2015 року, додатковий договір №02 від 30.09.2015 року за умовами яких поручитель зобов'язався перед Кредитною спілкою відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Кредитною спілкою позичальнику. При цьому п.2.1 договору поруки встановлено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитодавцем. Згідно із ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Разом з тим, ураховуючи те, що відповідач [PERSON] зобовязався за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором та додатковими угодами як поручитель й відповідно кредитна спілка звернувся до суду із позовом, обравши спосіб захисту своїх прав саме звернення стягнення на предмет іпотеки, й відповідно вимог до поручителя не заявляла, зокрема в частині солідарного стягнення суми заборгованості за кредитом, підстави для задоволення позову в частині вимог до відповідача [PERSON] відсутні. Разом з тим, згідно положень ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Як встановлено судом, з метою виконання вищевказаного зобов'язання за кредитним договором між кредитною спілкою та відповідачем [PERSON] 13 червня 2014 року укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №626, відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартиру №18, що розташована по вул. Чорноморській, в будинку під №6 в м. Чернівці, загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 23,50 кв.м (а.с 13-15). Зокрема, відповідно до п. 1.1 даного іпотечного договору визначено, що він забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з Договору кредитної лінії № 001/2623 від 13.06.2014 року та всіх можливих змін та доповнень до нього, укладених між Іпотекодержателем та Членом кредитної спілки «Буковина», при виконанні певних умов якого останньому надається кредитна лінія з лімітом у сумі 50\~000 гривень, з зобов'язанням повернути Іпотекодержателю отриманий Кредит кінцевим терміном погашення до 13.06.2019 року, або будь-якого іншого терміну, передбаченого договором кредиту чи будь-якими змінами та доповненнями до нього, сплачувати нараховані 40% річних за його користування і можливі неустойки у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Кім того, відповідно до п.1.2 іпотечного договору предметом іпотеки за цим Договором є майно Іпотекодавця: квартира під №18, що знаходиться в м. Чернівцях, вул. Чорноморська, в будинку під №6, належна Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 19.02.2014 року, реєстр. № 1326. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2014 року, номер запису про право власності 4725372, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18001037, виданим державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], 19.02.2014 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 296396973101. Згідно п. 3.4.3 іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання Іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим Договором, вони не будуть виконані. З п. 3.4.6 іпотечного договору убачається, що Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зобов'язань, передбачених Договором кредиту, в тому числі змін та доповнень до нього, пунктами 3.1.2, 3.1.3, 3.1.4, 3.1.6, 3.1.7 цього договору, при цьому достроково підлягає поверненню повна сума боргу: кредит, відсотки, пеня, тощо. Відповідно до п. 5.1 іпотечного договору право звернення стягнення на Предмет іпотеки для задоволення свої вимог, відповідно до договору кредиту виникає у Іпотекодержателя у випадках, обумовлених положеннями Договору кредиту, в тому числі при наступленні подій невиконання зобов'язань, цього Договору та приписів норм чинного законодавства України, при цьому достроково підлягає поверненню повна сума боргу: кредит, відсотки, пеня, тощо. Також судом встановлено, що між кредитною спілкою та відповідачем [PERSON]В в подальшому було укладено ряд договорів про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, зареєстрованому в реєстрі за №626. Зокрема, відповідно до п. 1 Договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, зареєстрованому в реєстрі за №626, від 05.09.2014 року внесено такі зміни та доповнення: п.1.1. викладено в такій редакції: «1.1. Цей Договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з Договору Кредитної лінії № 001/2623 від 13.06.2014 року, додаткового договору №01 від 05.09.2014 року, та всіх можливих змін та доповнень до нього, укладених між Іпотекодержателем та Членом Кредитної спілки «Буковина» [PERSON], при виконанні певних умов якого останній надається кредитна лінія з лімітом у сумі 80\~000 гривень, з зобов'язанням повернути Іпотекодержателю отриманий Кредит кінцевим терміном погашення до 13.06.2019 року, або будь-якого іншого терміну, передбаченого договором кредиту чи будь-якими змінами та доповненнями до нього, сплачувати нараховані відсотки у розмірі 40% річних за його користування і можливі неустойки у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Відповідно до п. 1 Договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, зареєстрованому в реєстрі за №626, від 27.05.2015 року внесено такі зміни та доповнення: п.1.1. викладено в такій редакції: «1.1. Цей Договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з Договору кредитної лінії № 001/2623 від 13.06.2014 року, додаткового договору №01 від 05.09.2014 року, додаткового договору №6 від 27.05.2015 року, та всіх можливих змін та доповнень до нього, укладених між Іпотекодержателем та Членом Кредитної спілки «Буковина» [PERSON], при виконанні певних умов якого останній надається кредитна лінія з лімітом у сумі 120\~000 гривень, з зобов'язанням повернути Іпотекодержателю отриманий Кредит кінцевим терміном погашення до 13.06.2019 року, або будь-якого іншого терміну, передбаченого договором кредиту чи будь-якими змінами та доповненнями до нього, сплачувати нараховані відсотки у розмірі 40% річних за його користування і можливі неустойки у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. В подальшому, між сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, зареєстрований в реєстрі за №626, від 27.07.2015 року та відповідно до п. 1 даного договору до іпотечного договору внесено зміни та доповнення, зокрема: п.1.1. викладено в такій редакції: «1.1. Цей Договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з Договору кредитної лінії № 001/2623 від 13.06.2014 року, додаткового договору №01 від 05.09.2014 року, додаткового договору №6 від 27.05.2015 року, додаткового договору №10 від 27.07.2015 року, та всіх можливих змін та доповнень до нього, укладених між Іпотекодержателем та Членом Кредитної спілки «Буковина» [PERSON], при виконанні певних умов якого останній надається кредитна лінія з лімітом у сумі 160\~000 гривень, з зобов'язанням повернути Іпотекодержателю отриманий Кредит кінцевим терміном погашення до 13.06.2019 року, або будь-якого іншого терміну, передбаченого договором кредиту чи будь-якими змінами та доповненнями до нього, сплачувати нараховані відсотки у розмірі 40% річних за його користування і можливі неустойки у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Відповідно до п. 1 Договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, зареєстрованому в реєстрі за №626, від 30.09.2015 року внесено такі зміни та доповнення: п.1.1. викладено в такій редакції: «1.1. Цей Договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з Договору кредитної лінії № 001/2623 від 13.06.2014 року, додаткового договору №01 від 05.09.2014 року, додаткового договору №6 від 27.05.2015 року, додаткового договору №10 від 27.07.2015 року, додаткового договору №12 від 30.09.2015 року, та всіх можливих змін та доповнень до нього, укладених між Іпотекодержателем та Членом Кредитної спілки «Буковина» [PERSON], при виконанні певних умов якого останній надається кредитна лінія з лімітом у сумі 180\~000 гривень, з зобов'язанням повернути Іпотекодержателю отриманий Кредит кінцевим терміном погашення до 13.06.2019 року, або будь-якого іншого терміну, передбаченого договором кредиту чи будь-якими змінами та доповненнями до нього, сплачувати нараховані відсотки у розмірі 40% річних за його користування і можливі неустойки у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Так, згідно ч.ч. 1,2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Згідно ч.ч. 4,5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушенного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти. рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно із положенням ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Крім того, згідно п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. При цьому, п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Як встановлено судом, [PERSON] у порушення умов договору кредитної лінії свої зобов'язання за належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, й відповідно Кредитна спілка з дотриманням умов кредитного та іпотечного договору направила відповідачу та поручителю повідомлення-вимогу, згідно якої останніх повідомлено про необхідність сплати заборгованості по кредиту, проте дана вимога залишилась без виконання (а.с.36-37). Зокрема, в даній вимозі банк також повідомив боржника про право банку у разі невиконання вимоги про усунення порушень за договором, звернути стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку, що підтверджується копією вказаного листа-вимоги від 23.11.2015 року, яка залишена без уваги відповідачем (а.с.36). Так, відповідно до ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, згідно із положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону, а також те, що відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, та жодним чином не відреагувала на повідомлення позивача про усунення порушень за кредитним договором, яке було їй направлено в порядку ст. 35 Закону України, позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в спосіб обраний позивачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3128 грн. 02 коп. підлягає стягненню саме відповідачки [PERSON] на користь Кредитної спілки. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial