Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство", Міністерства аграрної політики та продовольства України, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що наказом [PERSON] та продовольства України від 04 вересня 2014 року № 137-п його призначено на посаду в.о. директора Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство". Наказом [PERSON] та продовольства України від 05.05.2015 року за № 80-п його звільнено з займаної посади на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що звільнення відбулося незаконно так як відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. До позовної заяви позивач додав копію наказу про призначення (а. с. 5), копію наказу про звільнення (а. с. 6), копію витягу з трудової книжки (сторінки 6-7) (а. с. 3), копію листка непрацездатності (а. с. 4), судову практику з подібних справ (а. с. 7-9). Просив суд: -Визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] та продовольства України від 05.05.2015 року N 80-п про звільнення [PERSON] на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України з посади в.о. директора державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" з моменту його винесення з 05.05.2015 року. -Поновити позивача на посаді виконуючого обов'язки директора державного підприємства "Геройське дослідно промислове підприємство" з 05.05.2015 року, допустити негайне виконання рішення суду в цій частині. -Судові витрати покласти на відповідачів. В судових засіданнях 04.07.2017 р. та 20.09.2017 р. позивачем уточнено та фактично збільшено позовні вимоги, оскільки позивач крім заявлених в позовній заяві позовних вимог також просив стягнути з відповідачів середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 133 390 грн. 76 коп. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з урахуванням наданих уточнень, з підстав вказаних в позовній заяві, позов просили задовольнити. Позивач та його представник вважають, що звільнення відбулося незаконно так як відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Наголошували, що позивач має юридичну освіту, добре розуміє, що відбулось порушення закону при його звільненні, оскільки на час звільнення позивача, з довідки № 87 від 22.06.2015 р. про штатне заміщення посад інженерно-технічного та адміністративно-господарського персоналу (арк. справи 53), яку надано на вимогу суду попереднім керівником, чітко просліджується наявність на підприємстві трьох вільних вакансій головного бухгалтера, інспектора з кадрів та касира. Письмових доказів про відмову позивача від вказаних посад не існує, оскільки підприємством вони не пропонувалися позивачу. Позивач вважає, що Державне підприємство "Геройське дослідно- промислове підприємство" на виконання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України повинно було запропонувати йому вільні вакансії, крім того, оскільки приймання та звільнення з роботи на підприємстві на керівні посади здійснювалося за наказом [PERSON] та продовольства України, яке є відповідачем 2 по справі, то [PERSON] та продовольства України мало запропонувати також вільні посади, які існували на момент звільнення позивача на підприємствах, управління якими здійснює вказаний державний орган. Представник відповідача Державного підприємства "Геройське дослідно- промислове підприємство" в судовому засіданні вважав позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача надав довідку від 18.09.2017р. за № 113 відповідно до якої станом на момент звільнення позивача були відсутні вільні вакансії на Державному підприємстві "Геройське дослідно-промислове підприємство". Представник відповідача [PERSON] та продовольства України до суду не з'явився, надавши заперечення проти позову та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з викладених у позові підстав. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору директор Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" та представник третьої особи в судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, у звязку з тим, що на момент звільнення позивача на підприємстві були відсутні вільні посади та що довідка № 87 від 22.06.2015 р. ним не підписувалася, і що довідка про штатне заміщення посад інженерно-технічного та адміністративно-господарського персоналу не є доказом існування вільних посад на підприємстві. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, третю особу, представників сторін та інших учасників цивільного процессу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступне, - Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Пунктом 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Пунктом 8 Положення [PERSON] та продовольства України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 500/2011, встановлено, що [PERSON] України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Згідно копії наказу від 04.09.2015 року "Про призначення виконуючим обов'язки директора [PERSON]М.", позивача призначено виконуючим обов'язки директора ДП "Геройське дослідно промислове підприємство" на підставі заяви та службової записки Департаменту продовольства від 22.08.2014 року N 32-03-02/356. (а. с. 48) Відповідно до напису на наказі від 04.09.2015 року "Про призначення виконуючим обов'язки директора [PERSON]М.", копія якої була отримана судом: "з наказом ознайомлений, копію отримав: підпис, 04.09.2014 р." та позивачем даний факт не оспорюється. Згідно з копією трудової книжки поданої позивачем, а саме аркушам 6,7, № запису 32 від 04.09.2014 року: в графі "сведения о прийоме на работу…":прийнято на посаду в.о. директора, в графі "на основании чего…":Н. 137-п від 04.09.2014. Згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», «згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; …. на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт)...» Вказані докази підтверджують факт прийняття позивача на посаду виконуючого обов'язки директора ДП "Геройське дослідно промислове підприємство" та факт того, що він вільно, свідомо погодився на заняття вказаної посади на зазначених умовах; вказані факти не оспорюються сторонами справи. Згідно копії наказу від 05.05.2015 року № 81-п "Про поновлення [PERSON]С.", поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки Державного підприємства "Геройське дослідно промислове підприємство"; підстава: рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.11.2014 року та службова записка Департаменту правової та законопроектної роботи від 29.04.2015 року № 31-4/360. Відповідно до письмових заперечень від відповідача: [PERSON] України, "вимоги державного виконавця за № 463/13 від 21.04.2015 року ….щодо негайного виконання рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.11.2014 року …виконанні в повному обсязі". Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.92 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" з послідуючими змінами та доповненнями, а саме п. 18 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ч. 2 ст. 40 КЗпП України відповідно до якої "Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу…" Згідно довідки про штатне заміщення посад інженерно-технічного та адміністративно-господарського персоналу Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" на 05 травня 2015 року N 87 від 22.06.2015 р. (а. с. 53) штатне заміщення відсутнє на посади: головного бухгалтера, інспектора з кадрів, касира. Жодних доказів про пропонування вказаних посад позивачу та що позивач відмовився працювати на вказаних посадах, ні відповідачі ні третя особа, суду не надали. У звязку з наведеним вище, суд не приймає до уваги довідку від 18.09.2017р. за № 113 підписану директором Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" Тищенко, про відсутність на момент звільнення позивача вільних вакансій на підприємстві, оскільки він не працював на підприємстві на момент звільнення позивача та наведене в підписаній ним довідці спростовується довідкою № 87 від 22.06.2015 р. про штатне заміщення посад інженерно-технічного та адміністративно-господарського персоналу (арк. справи 53), відповідно до якої станом на 05.05.2015 р. відсутнє заміщення на посади головного бухгалтера, інспектора з кадрів та касира. Крім того, суд приймаючи рішення по справі надає оцінку тій обставині що прийняття на роботу та звільнення з роботи керівного складу Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство" відбувається за наказами (рішенням) [PERSON] України, відповідно [PERSON] України мало також обовязок перед позивачем відповідно до положень ч. 2 ст. 40 КЗпП України запропонувати позивачу вільні вакансії на момент звільнення, які існували на підприємствах, які перебувають в управлінні [PERSON] України, втім вказаним державним органом управління також проігноровано норми трудового законодавства при звільненні позивача, які полягають у пропонуванні позивачу вільних посад, які існували на момент звільнення позивача. З пояснень позивача суду, він, на момент звільнення виконував обов'язки керівника підприємства, був обізнаний про наявність вакантних посад на підприємстві, готовий був продовжувати працювати на підприємстві на інших посадах, але під час звільнення йому не запропоновано інших посад на підприємстві, хоча такі посади були, наприклад інспектор з кадрів, не були запропоновані також посади на інших підприємствах [PERSON] України, чим порушено його трудові права та норми КЗпП України. Що стосується уточнених позовних вимог позивача щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 133 390 грн. 76 коп. за період з 06.05.2015 р. по 20.09.2017 р. на підставі наступного розрахунку ( 4700 гр. х2 = 9400 грн. /фактична заробітна плата за останні два місяці роботи / : 42 дні / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 223 гр. 81 коп. / розмір середньоденної заробітної плати / х 596 р.дні. / кількість днів затримки / ). Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Наразі, звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства та трудових прав позивача, розгляд справи триває більше одного року в судах не з вини позивача, оскільки попередній розгляд справи відбувався у судах всіх інстанцій, із скасуванням рішення суду першої та ухвали суду апеляційної інстанції. Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 06.05.2015 р. по 20.09.2017 р. є обґрунтованими. Заперечень щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу представники відповідача та третьої особи суду не надали, у звязку з чим суд здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача виходить з розрахунку наданого позивачем. Крім того, відповідно до положень п.п. 2,4 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, однак не стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial