Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Кошліченко Н.В., звернувся суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого зазначено наступне. [PERSON] є власником автомобіля «ЗАЗ-DEAWOO» р.н. [NUMBER] . 26 травня 2019 року, приблизно о 05 годині 25 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви), здійснював рух по проїзній частині вул. Лермонтова зі сторони Прибережної автомагістралі в напрямку вул. Патріотичної у місті Запоріжжі. В цей час, по проїзній частині вул. Перемоги зі сторони площі Маяковського у напрямку бульвару Центрального здійснював рух автомобіль «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , у салоні якого в якості пасажирів знаходились чотири особи. На перехресті вул. Лермонтова та вул. Перемоги, водій [PERSON] рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу у русі автомобілю «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався по головній дорозі, виїхав на вказане перехрестя де допустив зіткнення передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля з правою боковою частиною кузова автомобіля «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] . Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пп. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та розділу 33 Правил дорожнього руху (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»). Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «OPEL VECTRA» р.н. [NUMBER] (реєстрація Литви), станом на 26.05.2019 застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8115021, в АСК «ОМЕГА». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/8900/2019 від 11.10.2010 року, яка набула чинності 21.10.2019, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим, кримінальне провадження закрито, проте вину у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило ДТП [PERSON] визнав у повному обсязі та вона встановлена судом. 16.12.2019 [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до АСК «ОМЕГА» із заявою про виплату йому страхового відшкодування. Уповноваженою особою від Страховика було проведено оцінку транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, однак про результати оцінки [PERSON] не було повідомлено. 27.01.2020 листом за вих. № 116 ПрАТ АСК «ОМЕГА» [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тієї підстави, що у Страховика відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком виходячи з того, що водій ТЗ «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви) не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8115021 від 03.12.2018. Проте, вказана позиція ПрАТ АСК «ОМЕГА» суперечить чинному законодавству, та порушує права [PERSON] на отримання страхового відшкодування за завдані матеріальні збитки. 06.03.2020 [PERSON] звернувся до МТСБУ, як єдиного об`єднання страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам, із заявою-зверненням з метою роз`яснення правомірності відмови у виплаті страхового відшкодування у результаті ДТП ПрАТ АСК «ОМЕГА» [PERSON] , на яку було надано відповідь та роз`яснено, що ПрАТ АСК «ОМЕГА» неправомірно відмовила у виплаті страхового відшкодування [PERSON] , в порушення вимог ч. 3 ст. 397 ЦК України та ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України. Оскільки ПрАТ АСК «ОМЕГА» [PERSON] не було надано висновку щодо оцінки вартості матеріального збитку в результаті ДТП, він самостійно звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - приватного підприємця [PERSON] , з яким було укладено договір № 203/20 про проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу 13.05.2020 з метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ЗАЗ-DEAWOO Т13110 державний номер [NUMBER] , пошкодженням транспортного засобу при ДТП, за проведення якої [PERSON] сплачено 1700 грн. Згідно висновку Звіту № 203 від 16.05.2020 вартість відновлювального ремонту, без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля ЗАЗ-DEAWOO Т13110 д.н. [NUMBER] становить 60061,34 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ЗАЗ-DEAWOO Т13110 державний номер [NUMBER] , у результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП становить 42348,04 грн., тобто відшкодуванню ПрАТ АСК «ОМЕГА» підлягають матеріальні збитки на суму 42348,04 грн. До теперішнього часу ПрАТ АСК «ОМЕГА» не виконав своє зобов`язання по виплаті страхового відшкодування [PERSON] , у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 42348,04 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 3111,30 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 762,26 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, які становлять 490,77 грн., а також понесені ним судові витрати у виді судового збору в сумі 840,80 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 1700,00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3400 грн., які в подальшому будуть збільшені. Ухвалою судді Комунарського райнного суду м. Запоріжжя від 17.06.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.09.2020 на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від представника ПрАТ «АСК «ОМЕГА» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зменшити заявлені позивачем витрати на правничу допомогу. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2021 дана цивільна справа № 333/3028/20, за клопотанням представника позивача, була направлена до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2021 прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено до розгляду у судовому засіданні. У судове засідання представник позивача - адвокат Кошліченко Н.В. подала письмову заяву про проведення судового засідання без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати в повному обсязі, оскільки розмір сплачених витрат на професійну правничу допомогу відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, тощо. Стосовно заперечень відповідача щодо позовних вимог, зазначає, що розмір матеріального збитку було визначено на підставі висновку оцінки вартості матеріального збитку в результаті ДТП суб`єктом оціночної діяльності ПП [PERSON] , оскільки відповідач відмовлявся надавати акт оцінки матеріального збитку, визначеного Страховиком. Відповідач посилається на наявність заяви [PERSON] про згоду із сумою страхового відшкодування в розмірі 35000 грн., однак у відповідності до закону позивач має право на відшкодування шкоди, завданої йому у повному обсязі і в межах розміру страхової суми, визначеної полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, зазначено, що відповідач взагалі не виконав свого зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, що спонукало позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, зазначає, що забезпеченим транспортним засобом на момент ДТП керувала особа, яка не була законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля «OPEL VECTRA» р.н. [NUMBER] , у зв`язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу № АМ/8115021, тому як транспортний засіб ввезений на митну територію України в режимі «транзит» не під керуванням [PERSON] . Щодо розміру страхового відшкодування представник відповідача зазначив, що після того як [PERSON] 28.10.2019 звернувся до ПрАТ АСК «Омега» з повідомленням про настання страхового випадку, 01.11.2019 суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] за зверненням Страховика, здійснив огляд пошкодженого автомобіля, та за результатами проведеної оцінки склав Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 1114 від 15.11.2019, згідно якого ринкова вартість автомобіля ЗАЗ-DEAWOO Т13110 держномер [NUMBER] до моменту пошкодження становить 62409,98 грн., вартість відновлювального ремонту складає 62883,05 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу ТЗ становить 40864,45 грн. У зв`язку із цим відповідач вважає, що у [PERSON] не було підстав звертатись до суб`єкта оціночної діяльності. Крім того, 26.12.2019 на адресу ПрАТ АСК «Омега» надійшла заява [PERSON] від 17.12.2019, в якій він висловив свою згоду із сумою страхового відшкодування 35000 грн., та просив здійснити виплату на свій банківський рахунок. Тому представник відповідача вважає безпідставними і вимоги [PERSON] про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, розрахованих із суми боргу 42348,04 грн. Також представник відповідача вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки сума судових витрат при поданні позову до суду в розмірі 3400 грн. та 1500 грн. за представництво в одному судовому засіданні є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціною позову, оскільки розмір позовних вимог складає 48412,37 грн., справа є нескладною, малозначною, вирішення справи не впливає на репутацію позивача, публічний інтерес до справи відсутній. Дослідивши письмові пояснення представника позивача, перевіривши доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля «ЗАЗ-DEAWOO» р.н. [NUMBER] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/8900/2019 від 11.10.2010, яка набула чинності 21.10.2019, встановлено, що 26 травня 2019 року, приблизно о 05 годині 25 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви), здійснював рух по проїзній частині вул. Лермонтова зі сторони Прибережної автомагістралі в напрямку вул. Патріотичної у місті Запоріжжі. В цей час, по проїзній частині вул. Перемоги зі сторони площі Маяковського у напрямку бульвару Центрального здійснював рух автомобіль «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в салоні якого у якості пасажирів знаходились чотири особи. На перехресті вул. Лермонтова та вул. Перемоги, водій [PERSON] рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу у русі автомобілю «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався по головній дорозі, виїхав на вказане перехрестя де допустив зіткнення передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля з правою боковою частиною кузова автомобіля «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] . Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пп. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та розділу 33 Правил дорожнього руху (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»). Вказаною ухвалою суду [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим, кримінальне провадження закрито, проте вину у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило ДТП [PERSON] визнав у повному обсязі та вона встановлена судом. Вказані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви), станом на 26.05.2019 застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8115021 у ПрАТ АСК «ОМЕГА», що підтверджується Страховим полісом № АМ/8115021, строк дії полісу з 03.10.2018 по 03.10.2019. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить сто тисяч гривень, розмір франшизи - нуль. 28.10.2019 [PERSON] , як власник транспортного засобу «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ АСК «ОМЕГА» із заявою про страхове відшкодування, оскільки ЦПВ транспортного засобу «OPEL VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви) застрахована у ПрАТ АСК «ОМЕГА», що вбачається з копії Повідомлення про настання страхового випадку від Потерпілої особи, наданої представником відповідача із відзивом на позовну заяву. 15.11.2019 суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] від Страховика було проведено оцінку транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власникові КТЗ «ЗАЗ-DEAWOO» реєстраційний номер [NUMBER] , після аварійного пошкодження станом на 01.11.2019, яка становить 62409,98 грн., про що надано Звіт за вих. № 1114 від 15.11.2019. Проте відповідачем не надано жодних доказів про ознайомлення [PERSON] із оцінкою матеріального збитку з метою подальшої виплати страхового відшкодування. Надана представником відповідача копія Заяви від 17.12.2019 за вих. № 7110 від 26.12.2019, в якій зазначено, що [PERSON] погоджується з виплатою йому страхового відшкодування в розмірі 35000 грн. не є належним доказом розміру матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню потерпілій особі, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особа ,відшкодовується в повному обсязі особою, яка її задала, а у відповідності до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. 27.01.2020 листом за вих. № 116 ПрАТ АСК «ОМЕГА», [PERSON] було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування з тієї підстави, що у Страховика відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком. При цьому ПрАТ АСК «ОМЕГА» посилається на ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № від 01.07.2004, за змістом якої об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У своїй відмові ПрАТ АСК «ОМЕГА» зазначає, що відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно із п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні або фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування ЦПВ, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. ПрАТ АСК «ОМЕГА» з метою отримання інформації щодо правомірності володіння та керування транспортним засобом [PERSON] , здійснив необхідний запит до Міжрегіональної митниці ДФС. Листом № 1035/10/06-70-18 від 05.12.2019 Житомирська митниця ДФС надала Страховику інформацію про те, що транспортний засіб «OPEL VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви) ввезений на митну територію України у митному режимі «Транзит» не під керуванням громадянина [PERSON] . При цьому, ПрАТ АСК «ОМЕГА» Житомирською митницею поінформовано, що відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватись для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування, або розпорядження іншим особам. Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України. Частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з частинами першою, четвертою статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 26.05.2019 була застрахована ПрАТ АСК «Омега» за полісом № АМ/8115021 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що водій автомобіля «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] неправомірно володів транспортним засобом, з огляду на таке. Відповідно до пункту 1.4. статті 1 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. При цьому, за змістом пункту 1.6. статті 1 вказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Крім того, за змістом частин першої, третьої статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. За приписами частина другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 380 Митного кодексу України встановлено тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. При цьому, за змістом частини п`ятої статті 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується (вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у від 8 квітня 2019 у справі № 910/14693/17). При цьому, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія транспортного засобу автомобіля «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, чи доказів відсутності посвідчення водія у громадянина [PERSON] . У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] водієм [PERSON] . При цьому, щодо посилань відповідача на те, що тимчасово ввезені транспортні засоби з іноземною реєстрацією можуть використовуватися на митній території України винятково громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби для особистих потреб, суд вважає за необхідне зазначити, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, проте вказані обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». До того ж, Митним кодексом України не встановлено безумовної заборони користування таким транспортним засобом особами, які не ввозили його на митну територію України. Отже, права та обов`язки страхувальника [PERSON] на підставі договору страхування № АМ/8115021 перейшли до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у своє володіння, а саме до [PERSON] , який на законній підставі користувався даним транспортним засобом, оскільки на момент ДТП, [PERSON] , будучи винуватим у вчиненні ДТП, здійснював керування забезпеченим на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/8115021 транспортним засобом на правовій підставі, маючи при собі посвідчення водія на право керування, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви). Тобто, транспортний засіб «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Литви), у відповідності до п.1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається як забезпечений транспортний засіб, а ДТП за його участю є страховим випадком (ст. 6 Закону № 1961-IV), що в свою чергу, згідно ст. 22.1 Закону № 1961-IV є підставою для відшкодування страховиком шкоди потерпілому. 13.05.2020 з метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ЗАЗ-DEAWOO Т13110 державний номер [NUMBER] , пошкодженням транспортного засобу при ДТП [PERSON] самостійно звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - приватного підприємця [PERSON] , з яким було укладено договір № 203/20 про проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу, оскільки від ПрАТ АСК «Омега» [PERSON] не було надано висновку щодо оцінки вартості матеріального збитку в результаті ДТП. Згідно висновку Звіту № 203 від 16.05.2020 вартість відновлювального ремонту, без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля ЗАЗ-DEAWOO Т13110 державний номер [NUMBER] становить 60061,34 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ЗАЗ-DEAWOO Т13110 державний номер [NUMBER] , у результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП становить 42348,04 грн. У відповідності зі статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Вищевказаний перелік для відмови у виплаті є вичерпним, тому суд вважає, що ПрАТ АСК «ОМЕГА» безпідставно відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, звернення [PERSON] позовом до ПрАТ АСК «Омега» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 42348,04 грн. (в межах лімітів відповідальності та з врахуванням франшизи, встановлених полісом № АМ/8115021) є обґрунтованим. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, правовідносини з виплати страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія перед третіми особами є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Позивачем надано розрахунок, який ґрунтується на вимогах закону та відповідає вимогам існуючої судової практики. Так, 27.01.2020 листом за вих. № 116 ПрАТ АСК «ОМЕГА» [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тому і право на отримання неустойки виникає з 28.01.2020. Період прострочення починається з 28.01.2020 по 16.06.2020 (на день подання позову), тобто 141 день. Три проценти річних від простроченої суми становлять: 42348,04 грн. * 3% : 365 * 141 = 490,77 грн. Сума інфляційних втрат становить 762,26 грн. (43110,30 - 42348,04 грн. = 762,26 грн.) (100,2:100) * (99,7:100) * (100,8:100) * (100,8:100) * (100,3:100) = 1,018 Позивачем надано показники індексу інфляції за кожний місяць з офіційного сайту Мінфіну за посиланням https://index.minfin.com.ua/economy/index/inflation/). 42348,04 грн. * 1,018 = 43110,30 грн. - це сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції. Пеня розрахована наступним чином: Облікова ставка НБУ становить за період з 13.12.2019 по 30.01.2020 - 13,5 % річних. Облікова ставка НБУ становить за період з 31.01.2020 по 12.03.2020 - 11 % річних. Облікова ставка НБУ становить за період з 13.03.2020 по 23.04.2020 - 10 % річних. Облікова ставка НБУ становить за період з 24.04.2020 по 11.06.2020 - 8 % річних. Облікова ставка НБУ становить за період з 12.06.2020 - 6 % річних. За період з 28.01.2020 - 3 дні: 42348,04 грн. * 27 % : 366 * 3 = 93,72 грн. За період з 31.01.2020 - 42 дні: 42348,04 грн. * 22 % : 366 * 42 = 1069,11 грн. За період з 13.03.2020 - 42 дні: 42348,04 грн. * 20 % : 366 * 42 = 971,92 грн. За період з 24.04.2020 - 49 днів: 42348,04 грн. * 16 % : 366 * 49 = 907,13 грн. За період з 12.06.2020 - 5 днів: 42348,04 грн. * 12 % : 366 * 5 = 69,42 грн. Тобто, за весь період прострочення виконання зобов`язання пеня становить 93,72 + 1069,11 + 971,92 + 907,13 + 69,42 = 3111,30 грн. Таким чином, враховуючи прострочення відповідачем виплати позивачу страхового відшкодування у сумі 42348,04 грн., з відповідача підлягає стягненню на користь позивача за період з 28.01.2020 по 16.06.2020 пеня в сумі 3111,30 грн., інфляційні втрати в сумі 762,26 грн. та три проценти річних в сумі 490,77 грн. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач хоча і оспорював розмір страхового відшкодування, що заявлялась позивачем у позові, однак дії позивача щодо самостійного визначення розміру завданої шкоди в результаті ДТП у суб`єкта оціночної діяльності викликано саме бездіяльністю відповідача у повідомленні [PERSON] щодо встановленого розміру шкоди і взагалі відмови у виплаті страхового відшкодування, а в цілому що відповідач заперечував наявність права на відшкодування у позивача, з урахуванням встановлених обставин, підтверджених належними та допустимим доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає задоволенню повністю, а саме у сумі 42348,04 грн. страхового відшкодування, пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3111,30 грн., інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 762,26 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, які становлять 490,77 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При поданні позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертиз. За проведення оцінки вартості матеріального збитку в результаті ДТП [PERSON] сплатив ПП [PERSON] 1700 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт № 203/20 від 16.05.2020, що також підлягає відшкодуванню ПрАТ АСК «ОМЕГА» на користь [PERSON] , тому вказані втрати останнього підлягають стягненню з відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 , 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої ст.. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву лише заперечує проти стягнення судових витрат з відповідача, заперечуючи в цілому обґрунтованість розміру заявлених позивачем судових витрат, проте на підтвердження своїх заперечень не надає жодних доказів, які б підтверджували не співмірність суми витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для зменшення розміру судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй додатковій постанові від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п., п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Судом встановлено, що позивачем дотримані вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме: позивачем здійснено звернення до суду щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу одночасно із зверненням до суду з позовною заявою. В підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10900 грн., відповідачем додано до матеріалів справи належним чином посвідчені копії наступних документів: договору про надання правової допомоги адвоката № 200515-01 від 15.05.2020, укладеного [PERSON] з адвокатом Кошліченко Ніною Валеріївною, додатку № 01 до договору про надання правової допомоги адвоката № 200515-01 від 15.05.2020 «Вартість послуг професійної правничої допомоги адвоката», квитанцій до прибуткового касового ордера № 45 від 16.06.2020, № 107 від 29.09.2020, № 149 від 25.11.2020, № 35 від 04.02.2021, № 118 від 06.07.2021, № 132 від 02.08.2021, на загальну суму 10900 грн., детальні розрахунки вартості адвокатського гонорару від 16.06.2020 та 02.08.2021, Акти прийому передачі виконаних робіт та послуг, які свідчать про фактичну оплату відповідачем наданої професійної правової допомоги адвоката. Приймаючи до уваги предмет спору, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (відповідно до Актів здачі-приймання послуг про надання професійної правової допомоги адвоката), кількість судових засідань, суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 10900,00 грн. є співмірним категорії спору та наданому об`єму адвокатських послуг.

Outcome: approved