Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати за нею майнові права на квартири: [NUMBER] площею 110,3 кв.м.; [NUMBER] площею 143,25 кв.м.; [NUMBER] площею 144,15 кв.м.; [NUMBER] площею 144,3 кв.м. багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по [ADDRESS]. 16.01.2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просить суд додатково визнати за нею майнові права ще на одну квартиру з 3-х кімнат (тип 3А), загальною площею орієнтовно 123,12 м.кв., яка розташована на 8-му поверсі та одне місце для паркування [NUMBER], яке розташоване на верхньому рівні підземного паркування по [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що на підставі укладених договорів № 48/1 від 15.08.2012р. та 48 від 01.02.2005 року нею з ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», останнє здійснює спільну діяльність з будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою за індивідуальним проектом, на підставі договору № 31/03/01 від 31.03.1998 р. (в редакції від 01.10.2013 року), а позивач, як учасник приймає участь у сумісній діяльності на умовах зазначеного договору, зокрема шляхом здійснення грошового вкладу. Будівництво повинно було здійснюватись на земельній ділянці, яка знаходиться на [ADDRESS] ( площею 0,4168 га, кадастровий номер [NUMBER]) та надана на підставі рішень Харківської міської ради від 19.11.2003р. №222/03, № 284/07 від 25.12.2007 р., № 1467/14 від 26.02.2014 р. та укладеного забудовником з Харківською міською радою договору оренди землі від 16.09.2008 р. 19.09.2014 року між ТОВ МКДУ, позивачем та відповідачем 1 укладено угоду про заміну сторони у зобовязанні, відповідно до умов якої ТОВ «МКДУ» було замінено на нового забудовника ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ», за наслідками чого, всі зобовязання та права забудовника перейшли до нового забудовника. У звязку з передачею функцій керуючого спільною діяльністю до ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ», всі обовязки та права забудовника перейшли до відповідача 1, який в повному обсязі прийняв на себе зобов'язання виконати вимоги учасника, які випливають за договорами про участь у будівництві № 48/1 від 15.08.2012р. (нова редакція від 19.09.2014р.) та № 48 від 01.02.2005р. (нова редакція від 19.09.2014 року). Відповідно до умов пунктів 1.2. договорів у ході будівництва обєкт знаходиться в спільній власності усіх учасників. Згідно з пунктом 1.4. Договору № 48/1 та згідно з пунктом 1.3. Договору № 48, термін закінчення будівництва встановлений у 2-му кварталі 2017 року. Позивач, як учасник, всі свої зобовязання за даними договорами виконав у повному обсязі, грошові кошти (вклад) у розмірі, визначеному Договорами сплатив (вніс), що підтверджується довідками ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» від 23.04.2015р. та умовами договорів, а саме: пунктом 3.1. договору № 48/1 від 15.08.2012 року (нова редакція від 19.09.2014 року) та пунктом 3.1. договору № 48 від 01.02.2005 року (нова редакція від 19.09.2014 року), де зазначено, що вклад внесений в повному обсязі. Однак, з моменту набуття відповідачем 1 прав та обов'язків забудовника, та до теперішнього часу, будівництво багатоквартирного житлового будинку, розташованого по вул. Леніна (Шатилівська) у м. Харкові, відповідачем 1 не завершено. Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Господарського суду Харківської області знаходилась справа № 922/2306/17 за позовом ТОВ «ДПП ГРУПП» до ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на [ADDRESS]. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом став укладений між ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» та ТОВ «ДПП Групп» договір генерального підряду на капітальне будівництво № 01-11-16 від 01.11.2016 року, відповідно до умов якого відповідач-1 передав відповідачу-2 в заставу будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді обєкту незавершеного будівництва, а саме житловий будинок по вул. Шатилівська у місті Харкові. Натомість позивач, як співвласник майна своєї згоди на передачу його в заставу не давала. У зв'язку з невиконанням ТОВ СІ-ПІ-ЕМ своїх зобов'язань перед ТОВ ДПП Групп, останнє взернулось до господарського суду Харківської області з позовом про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівнцтва, що розташований за вищевказаною адресою. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.08.2017 р. по справі № 922/2306/17 позовну заяву залишено без розгляду. 04 вересня 2017 року право власності на спірний обєкт було зареєстровано за приватною фірмою «ІНВЕРКОМ», з якою у [PERSON] також відсутні будь-які договірні відносини. Позивачем з цих підстав через канцелярію суду було подано заяву про залучення ПФ «ІНВЕРКОМ» в якості співвідповідача, за наслідком чого ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова ПФ «ІНВЕРКОМ» залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача ТОВ СІ-ПІ-ЕМ проти позову заперечував, вказуючи на те, що умови договору про участь у будівництві ним не порушені. Представник відповідачів ТОВ ДПП Групп та Приватної фірми «ІНВЕРКОМ», проти позову заперечував, позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи це відсутністю порушених, як на його думку, прав позивача та дотриманням відповідачами умов договорів про спільну участь у будівництві об'єкту. Відповідач представник Приватної фірми ІНВЕРКОМ, зазначив, що ПФ ІНВЕРКОМ на сьогоднішній день є власником обєкту незавершеного будівництва і нею вживаються заходи щодо оформлення технічної документації на вказаний обєкт з метою продовження та завершення його будівництва. Суд, заслухавши учасників справи та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Відповідно до частини другої статті 1131 ЦК України, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Також, статтею 177 ЦК України встановлено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами відповідно до ст. 190 ЦК України. У статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність на Україні» зазначено, що майнові права - це будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі й ті, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження та користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Верховним Судом України у постанові № 6-168цс12 від 30.01.2013р. визначено майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ) Конвенції з прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (див. Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар. 98). Також, у рішенні «[PERSON] проти України» суд зазначає, що заявник може заявляти про порушення статті 1 Першого протоколу тільки в тій мірі, в якій оскаржувані рішення стосуються його або її «майна» в сенсі цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (див. рішення у справі «Копескі проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), що наводилося вище, п. 35). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія і повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судове рішення (там само п. 49). Судовим розглядом справи встановлено, що позивач, як учасник, всі свої зобовязання за даними договорами виконав у повному обсязі, грошові кошти (вклад) у розмірі, визначеному Договорами сплатив (вніс), що підтверджується довідками ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» від 23.04.2015р. та самими умовами пунктів 3.1. наведених договорів № 48 та 48/1 про участь у будівництві. Проте, до теперішнього часу, будівництво багатоквартирного житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], не здійснено, що порушує права позивача, який правомірно очікує на отримання матеріальних благ за договорами про участь у будівництві. Така бездіяльність свідчить про наявність обґрунтованих та об'єктивних фактів порушення майнових прав [PERSON] З наведеного слідує, що [PERSON] набула відповідно до умов договорів та вищезазначених положень законодавства - майнові права, як право отримати у власність квартири та одне місце для паркування у цьому об'єкті після введення його в експлуатацію, який до того часу знаходиться в спільній власності всіх учасників будівництва, що відповідає приписам частини 1 статті 355 ЦК України, яка зазначає, що майно, яке є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За загальним правилом, визначеним пунктами першим статті 358 та пунктом першим статті 369 ЦК України, право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ», ТОВ ДПП Групп та ПФ «ІНВЕРКОМ» не визнають майнові права позивача, про що свідчать вчинені ними юридично значимі дії по передачі відповідачем 1 об'єкту в заставу відповідачу 2 без згоди співвласника [PERSON], зверненні відповідача 2 до суду з позовом про визнання за ним, особисто, права власності на об'єкт незавершеного будівництва, здійснення відповідачем 3 державної реєстрації прав на вказаний об'єкт, як об'єкт незавершеного будівництва за відсутності згоди позивача та за відсутності укладеного з позивачем договору про участь у будівництві на умовах, що існували між позивачем та відповідачем 1. Наведене свідчить, що відповідачами порушуються, не визнаються та оспорюються майнові права позивача у вказаному об'єкті. Таким чином, суд вважає, що законним способом захисту порушених майнових прав та законних інтересів [PERSON] є визнання за нею майнових прав на відповідні квартири та паркомісце, що були предметом Договорів № 48 від 01.02.2005 року та 48/1 від 15.08.2012 р. (нова редакція від 19.09.2014 р.), укладених між [PERSON] та ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» в обєкті будівництва, який на цей час зареєстрований за ПФ Інверком, з якою у [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини. Суд зазначає, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. За частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частини першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Суд погоджується з позицією позивача щодо можливості застосування до даних правовідносин такого механізму захисту, як визнання за позивачем майнових прав на квартири та паркомісце в об'єкті будівництва, що дозволить позивачу в подальшому отримати право власності на вищевказані квартири та паркомісце після завершення будівництва та введення об'єкту в експлуатацію в установленому законодавством порядку, оскільки позивач набув майнові права на ці квартири та паркомісце на підставі укладених з відповідачем 1 - ТОВ СІ-ПІ-ЕМ договорів про участь у будівництві, однак даний об'єкт на цей час знаходиться у власності відповідача 3 - ПФ ІНВЕРКОМ, з яким у позивача відсутні будь-які договірні відносини, проте позивачем свої зобов'язання за договорами про участь у будівництві виконані належним чином та в повному обсязі. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому статтею 4 ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд застосовує до даних правовідносин положення статей 16, 177, 190, 1130 ЦК України, а також вищенаведену практику Європейського суду з прав людини, та приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання за нею майнових прав на квартири та паркомісце багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по [ADDRESS], як на частину об'єкта незавершеного будівництва. Згідно вимог статті 141 ЦПК України судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 8000,00 грн. підлягають стягненню з ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ», ПФ «ІНВЕРКОМ» та ТОВ «ДПП ГРУПП» на користь [PERSON].

Outcome: approved