Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

06 серпня 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь: 8 699,39 грн. - заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, 62 538,46 грн. - компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпроптеровської області від 10.08.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано [PERSON] строк для усунення недоліків. 20.08.2020 року на виконання ухвали суду від 10.08.2020 року, [PERSON] подано уточнену позовну заяву, в якій остання просить стягнути лише 8 699,39 грн. - заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, 62 538,46 грн. - компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, 22 669,16 грн. - середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні станом на 20.08.2020 року. Вимогу про відшкодування моральної шкоди не заявляє. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 02 липня 2007 року по 30 червня 2020 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 30 червня 2020 року вона була звільнена за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КзпП України, згідно наказу №136-ОС від 30.06.2020 року. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 85854,85 грн., що підтверджується розрахунковим листом за червень 2020 року. Проте, на момент звільнення з нею не було проведено повного розрахунку. В день звільнення 30.06.2020 року відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Неоднаразові звернення до керівництва КП «ВЖРЕО» з проханням усунути порушення трудового законодавства щодо непроведення остаточного розрахунку з нею, у зв`язкуіз звільненням, виявилися безрезультатними. У зв`язку з відмовою в проведенні остаточного розрахунку та з метою подальшого звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів вона звернулася до відповідача з заявою про надання довідок про заборгованість та про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати. За період з 01.07.2020 року по 05.08.2020 року через касу підприємства та на розрахунковий рахунок позивача надійшли кошти в розмірі: 02.07.2020 року - 5000,00 грн. та 31.07.2020 року - на загальну суму 9617,00 грн. (2801,54 грн., 4869,67 грн. та 1945,79 грн.) Виходячи з цього, станом на 05.08.2020 року остаточний борг відповідача перед позивачем складає 71237,85 грн. Крім того, позивач вказує на те, що згідно інформації з розрахункових листів фактична сума заробітку (доходу), яка була нарахована становить: за квітень 2020 року - 9321,73 грн, за травень 2020 року - 9671,27 грн. Кількість відпрацьованих нею днів в квітні та травні 2020 року становить 31 день. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, позивач також просить стягнути середній заробіток за час затримки в розрахунку, виходячи із того, що її середня заробітна плата становить (9321,73 грн. + 9671,27 грн.) : 31 = 612,68 грн. Період затримки виплат позивача починається з 01.07.2020 року по 05.08.2020 року та становить 37 днів (липень- 23 дні, серпень - 14 днів). Отже розмір середнього заробітку за період з 01.07.2020 року по 20.08.2020 року становить 22669,16 грн. (37х612,68 грн.) У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення та станом на 20.08.2020 року пройшло 37 днів, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 22669,16 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам відповідно до вимог ЦПК було направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію позовної заяви з додатками та надо строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень. 03.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначив, що позов позивача є необгрунтованим, безпідставни та таким, що не підлягає задоволенню. Також вказував на те, що не здійснив розрахунок з позивачем у день звільнення, оскільки на рахунки КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради було накладено арешт. На дату звільнення позивача, заборгованість підпиємства перед позивачем дійсно становила 85854,85 грн.. Комісія по тудовим спорам КП «ВЖРЕО» розглянула колективну заяву працівників КП ВЖРЕО від 30 квітня 2020 року, 06 травня 2020 року, 22 травня 2020 року, 05 червня 2020 року, 22 червня 2020 року, 06 липня 2020 року, 23 липня 2020 року про порушення трудового законодавства в частині невиплати заробітної плати за березень, квітень, травень, червень 2020 року, які підписала і сама позивачка. Заяви у черговості були подані уповноваженими комісією представниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що діють в межах повноважень наданих їм довіреностями. При розгляді даних заяв, по даті їх надходження було встановлено, що станом на кожну дату заяв є заборгованість КП "ВЖРЕО" з заробітної плати, що належить до виплати, зазначеним в заяві працівникам, тому заяви підлягали задоволенню. Відповідно до пояснень представника КП "ВЖРЕО" директора Кармазін Л.Л. у добровільному порядку, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем підприємства та арештом рахунків і майна підприємства з 04 квітня 2018 року, погасити заборгованість самостійно не має змоги. Таким чином, колективну заяву працівників КП "ВЖРЕО" і [PERSON] , в тому числі, було задоволено у повному обсязі. Після задоволення колективної заяви працівників КП "ВЖРЕО", дані заяви, по даті надходження були направлені на виконання до Жовтоводського відділу ДВС Головного територіального управління юстиці у Дніпропетровській області [PERSON] з проханням примусово стягнути з КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради заборгованість з заробітної плати за березень, квітень, травень 2020 року згідно «Посвідчень на примусове виконання рішення комісії по трудовим спорам №178 від 30 квітня 2020 року, №180 від 06 травня 2020 року, №182 від 22 равня 2020 року, №185 від 05 червня 2020 року, №187 від 22 червня 2020 року, №191 від 06 липня 2020 року, №192 від 23 липня 2020 року". Жовтоводським МВ ДВС Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було направлено до відповідача для виконання та до відома постанови про відкриття виконавчих проваджень відповідно до «Посвідчень про примусове виконання рішень комісії по трудовим спорам №178 від 30 квітня 2020 року, №180 від 06 травня 2020 року, №182 від 22 равня 2020 року, №185 від 05 червня 2020 року, №187 від 22 червня 2020 року, №191 від 06 липня 2020 року, №192 від 23 липня 2020 року. У Посвідченні на примусове виконання рішень комісії по трудовим спорам КП «ВЖРЕО» розглянула трудовий спір за заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах працівників КП «ВЖРЕО» про виплату заборгованості із заробітної плати за березень, квітень, травень, червень 2020 року. Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було направлено для виконання та до відома постанови, винесені при примусовому виконанні вказаних вище Посвідчень. Після закінчення виконання виконавчого провадження було надіслано постанови про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначається про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів для примусового виконання рішень. Таким чином, позивачеві було перераховано кошти у сумі 85854,85 грн. Тому станом на 27.08.2020 року заборгованість КП ВЖРЕО перед [PERSON] відсутня. Враховуючи наведені у відзиві доводи, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 10.09.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач наголошує на тому, що твердження відповідача про накладення арешту на всі його рахунки та, як наслідок, неможливість проведення остаточного розрахунку з позивачем є намаганням ввести в оману суд. Зокрема, просила звернути увагу, що в наданій відповідачем копії постанови про арешт майна (коштів) боржника від 03.04.2018 по зведеному виконавчому провадженню №56005090 (далі - ЗВП №56005090), зазначається лише про накладення арешту та оголошення заборони відчуження на перелічене та все інше рухоме та нерухоме майно відповідача. В той же час, позивач вважає, що відповідачем свідомо не надано копії постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.09.2018 та 13.09.2018, винесених в рамках ЗВП №56005090, оскільки в даних постановах наведений перелік банківських установ та відкритих в них розрахункових рахунків відповідача, на які накладений арешт. Відповідно до отриманої інформації з єдиного веб-порталу використання публічних коштів на розрахункові рахунки відповідача в період червень - початок вересня 2020 року надійшло 2026747,62 грн., зокрема: - АТ «Райффайзен Банк Аваль» - 719930,97 грн.; - ПАТ КБ «Приватбанк» - 83509,56 грн.; - АТ «ОТП БАНК» - 1030643,33 грн.; - ПАТ «АКБ «КОНКОРД» - 192663,76 грн.; При цьому, при порівнянні даних отриманих з єдиного веб-порталу використання публічних коштів з інформацією, що міститься в постановах старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт коштів боржника від 12.09.2018 та від 13.09.2018 з`ясовується, що в період червень - початок вересня 2020 року відповідачу надходили бюджетні кошти на розрахункові рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] в АТ «ОТП БАНК», та № [NUMBER] в ПАТ «АКБ «КОНКОРД», що відсутні в переліку визначеному вищевказаними постановами, а тому є такими, на які не поширюється дія накладеного арешту та кошти, які на них знаходяться можуть вільно використовуватися відповідачем на свій власний розсуд. За результатами проведених підрахунків деталізації транзакцій загальна сума бюджетних коштів, які надходили в період квітень-серпень 2020 року на розрахункові рахунки, які не перебувають під арештом: № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] в АТ «ОТП БАНК» (1030643,33 грн.), та № [NUMBER] в ПАТ «АКБ «КОНКОРД» (192663,76 грн.) склала 1223307,09 грн. (один мільйон двісті двадцять три тисячі триста сім гривень 09 копійок). Відповідно до наказу про звільнення [PERSON] за № 136-ОС від 30.06.2020 року, де підставою звільнення зазначено «Заява [PERSON] від 16.06.2020 року». Таким чином позивач повідомив відповідача про дату свого звільнення за два тижні. За період з 16.06.2020 року до 30.06.2020 року на відкриті рахунки відповідача надійшла сума в розмірі 198635,57 грн. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, на момент її звільнення, мав в наявності значні обсяги вільних обігових коштів та мав можливість здійснити остаточний розрахунок. Окрім того, позивач не погоджується і з твердженнями відповідача щодо відсутності станом на 27.08.2020 року заборгованості КП «ВЖРЕО» перед позивачем. Так, з наданої відповідачем довідки вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 27.08.2020 року, що також підтверджується і випискою по особовому рахунку позивача. Таким чином відповідачем було допущено 40 днів затримки в проведенні остаточного розрахунку з позивачем. Тому, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати, що становить 612 грн. 68 коп., яка підтверджується довідкою КП «ВЖРЕО» відповідач повинен виплатити позивачеві середній заробіток в сумі 24507,20 грн. Що стосується моральної шкоди, то дана вимога не заявляється. Тому, враховуючи вищевикладене позивач просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії трудової книжки позивача [PERSON] дійсно з 02 липня 2007 року знаходилась у трудових відносинах з КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради та, на підставі наказу №136-ОС від 30 червня 2020 року, була звільнена за власним бажанням 30 червня 2020 року (а.с.10-14, 15). Із розрахункових листів за квітень - червень 2020 року вбачається, що борг відповідача перед позивачем на кінець вказаних місяців становить 85854,85 грн. (а.с. 26-28). Позивач вказувала на часткове погашення заборгованості перед нею з боку відповідача 02 липня 2020 року в сумі 5000,00 грн., та 31.07.2020 року на загальну суму 9617,00 грн. після чого заборгованість перед нею зменшилась до суми 71237,85 грн. (85854,85 грн. - 5000,00 грн.- 9617,00 грн.), що також підтверджується випискою по її картковому рахунку (а.с. 17-18,19-20). Окрім того, позивачка просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 01.07.2020 року по день ухвалення судового рішення, який станом на 20.08.2020 року становив 22669, 16 грн. Однак, як слідує із наданої відповідачем довідки №01-07/1305 від 01.09.2020 року заборгованість перед позивачем на дату звільнення 30.06.2020 року дійсно становить 85854,85 грн. Проте, відповідачем було здійснено виплату даної суми заборгованості: 02.07.2020 року - 5000,00 грн., 31.07.2020 року - 2801,54 грн., 31.07.2020 року - 4869,67 грн., 31.07.2020 року - 3705,00 грн., 05.08.2020 року - 3844,28 грн., 27.08.2020 року - 3983,56 грн., 27.08.2020 року - 61650,80 грн. (а.с.104) В подальшому, у своїй відповіді на відзив, позивач зазначила, що 27.08.2020 року відповідачем дійсно було проведено остаточний розрахунок із нею, що також підтверджується випискою по особовому (картковому) рахунку позивача (а.с.143-145), окрім середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, в розмірі 24507 грн. 20 коп. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки з нею проведений розрахунок по заробітній платі та компенсації. Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Відповідачем дійсно було допущено 40 днів затримки в проведенні остаточного розрахунку з позивачем. Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати, що становить 612 грн. 68 коп., яка також підтверджується довідкою КП "ВЖРЕО" (а.с.142), відповідач повинен виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2010 року по день фактичного розрахунку, тобто по 27.08.2020 року, в сумі 24507 грн. 20 коп. Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Відповідачем не надано суду відомостей щодо середньої заробітної плати позивача. Із наданої позивачем довідки №01-07/1146 від 10.08.2020 року (а.с.142) та розрахунку її середньоденна заробітна плата складає 612,68 грн. Суд погоджується із вказаним розрахунком та вважає, що він відповідає вимогам закону. Із копії наказу КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради від 01.03..2020 р. за №134 вбачається, що з 01 травня 2020 року на підприємстві встановлено чотириденний робочий тиждень та встановлено загальні вихідні дні: п`ятниця, субота, неділя. ( а.с. 25). Будь-яких відомостей, що у подальшому зазначений графік роботи змінювався сторонами суду не надано. Таким чином, оскільки позивач була звільнена з роботи 30 червня 2020 року час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, із врахуванням додаткового вихідного дня кожної п`ятниці, станом на 27 серпня 2020 року, складає 40 робочих днів. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 24507,20 грн. (612,68 грн./день * 40 робочих дня). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Комунального підприємства "Виробниче житлово - ремонтно - експлуатаційне об`єднання" Жовтоводської міської ради на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 921 грн. 70 коп. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені. Оскільки у задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє, то судові витрати за ці вимоги слід віднести за рахунок держави, враховуючи те, що позивач звільнена від його сплати на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного,

Outcome: partial