Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного навчального закладу „ Міжрегіональне Вище професійне будівельне училище м. Краматорська" про визнання незаконним позбавлення педагогічного навантаження, скасування наказу та стягнення заробітної плати та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. З 30.08.2013 року вона працювала виконуючою обов'язки заступника директора з навчально - виховної роботи, а з 2 січня 2015 року, відповідно наказу від 31.12.2014 року № 98 -ос була затверджена на посаді заступника директора з навчально - виховної роботи „ Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська". На цій посаді працює до теперішнього часу. Має стаж педагогічної роботи 15 років. Підставою для звернення до суду стали неправомірні на її думку дії директора училища М.С. Бережного, які призвели до порушення її трудових прав та дискредитації в очах учнів та педагогічного колективу. Щорічно на початку навчального року, відповідно до наказів директора училища за згодою працівників навчального закладу на підставі їх заяв застосовується суміщення посад. Одночасно із основною посадою, згідно штатного розпису, працівникам училища дозволяється виконання роботи за суміщенням викладачем. Так, наказом від 1.09.2016 року № 120 -к їй, як заступнику директора з НВР, було встановлено суміщення посади викладача української мови та літератури з 1.09.2016 року до закінчення навчального року з оплатою праці за кваліфікаційним рівнем „Спеціаліст вищої категорії" згідно тарифікаційних відомостей. Підставою для цього став наказ від 1.09.2016 року № 112 -к, яким було розподілене і затверджене педагогічне навантаження працівників училища на 2016 -2017 навчальний рік та згідно якого їй було затверджено педагогічне навантаження у кількості 272 години. 8 вересня 2016 року директор училища підписав наказ № 166 „Про перевірку документації", яким зобов'язав її яку заступника директора з НВР надати йому для перевірки всі журнали з виховної роботи училища за останні три роки. З об'єктивних причин вказаний наказ у встановлені строки виконано не було, в результаті чого було видано наказ № 133 -к від 29.09.2016 року „Про виконання посадових обов'язків", яким „ у зв'язку з невиконанням наказу № 166 від 8.09.2016 року" з неї було знято педагогічне навантаження за суміщенням. З даним наказом про зняття суміщення та позбавлення її педагогічного навантаження вона не згодна, вважає його незаконним з наступних підстав. На думку позивачки, встановлення або скасування суміщення професій (посад) можливо лише в порядку, встановленому ч.3 статті 32 КЗпП України, оскільки суміщення є зміною істотних умов праці. Скасування суміщення можливе і без погодження з працівником, якщо в наказі про введення суміщення зазначено термін, на який працівникові доручається додаткова робота і цей термін закінчився. Вважає зняття педагогічного навантаження засобом дисциплінарного впливу за невиконання наказу директора. Але трудове законодавство не передбачає такого засобу ані серед загальних, ані серед спеціальних засобів дисциплінарного впливу, оскільки за змістом трудового права це рішення директора і наказ є незаконними. Внаслідок незаконного зняття педагогічного навантаження за суміщенням вона була позбавлена можливості отримання заробітної плати відповідно до тарифікації як викладач української мови та літератури. Вважає, що не отримана заробітна плата за жовтень - листопад 2016 року склала 2064 гривні 84 копійки. Просила стягнути вказану суму з відповідача. Також просила визнати незаконним та скасувати наказ Державного навчального закладу „ Міжрегіональне Вище професійне будівельне училище м. Краматорська" № 133 - к від 29.09.2016 року. Пізніше позивачка поточила позовні вимоги і просила стягнути не заробітну плату, а моральну шкоду в розмірі 15000 гривень, оскільки вважає, що відповідачем були порушені її права, свободи та законні інтереси. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги і дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні також позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Мірошниченко О.С. позовні вимоги не визнала, пояснивши наступне. Основною посадою позивачки є посада заступника директора з навчально - виховної роботи. Основна заробітна плата позивачки складається з посадового окладу, доплати за роботу у вищих професійно - технічних навчальних закладах 10%; доплати керівникам, заступникам керівників професійно - технічних навчальних закладів, учні яких проживають у гуртожитках 10%; надбавку за вислугу років 20%; педагогічне навантаження; надбавки з метою підвищення престижності праці педагогічних працівників 20%. Зняття педагогічного навантаження з [PERSON] було пов'язано з тим, що вона дійсно систематично порушувала трудову дисципліну та не виконувала свої безпосередні посадові обов'язки, як заступника директора з навчально - виховної роботи. . Про це свідчить ще один наказ за № 182 від 14.09.2016 року „Про виховну роботу", який зобов'язував [PERSON] провести аналіз виховної роботи класних керівників, кураторів, майстрів виробничого навчання, вихователів гуртожитку, соціального педагога, з зв'язку з перевіркою , яка здійснювалась представником Департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації. Таким чином, зняття педагогічного навантаження з позивачки мало сприяти покращенню її роботи на основній посаді і не може бути розцінено як порушення трудових прав та законодавства про працю. Також вважають хибним посилання позивачки на постанову РМ СРСР від 04.12.1981 року „ Про порядок і умови суміщення професій (посад), оскільки в пункті 15 а) вказаної постанови зазначено, що воно не розповсюджується на керівників підприємств, їх заступників і помічників, головних спеціалістів, керівників структурних підрозділів, відділів, цехів, служб і їх заступників. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. З 1 жовтня 2004 року позивачка була прийнята на роботу викладачем української мови і літератури до „ Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська". З 30.08.2013 року вона працювала виконуючою обов'язки заступника директора з навчально - виховної роботи, а з 2 січня 2015 року, відповідно наказу від 31.12.2014 року № 98 -ос була затверджена на посаді заступника директора з навчально - виховної роботи„ Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська". На цій посаді працює до теперішнього часу. Має стаж педагогічної роботи 15 років. Крім того, наказом від 1.09.2016 року № 120 -к їй, як заступнику директора з НВР, було встановлено суміщення посади викладача української мови та літератури з 1.09.2016 року до закінчення навчального року з оплатою праці за кваліфікаційним рівнем „Спеціаліст вищої категорії" згідно тарифікаційних відомостей. Підставою для цього став наказ від 1.09.2016 року № 112 -к, яким було розподілене і затверджене педагогічне навантаження працівників училища на 2016 -2017 навчальний рік та згідно якого [PERSON] було затверджено педагогічне навантаження у кількості 272 години. Наказом директора училища від 29 вересня 2016 року з заступника директора училища [PERSON] було знято педагогічне навантаження ( за суміщенням) для більшого часу в виховній роботі, в зв'язку з невиконанням наказу по училищу № 166 від 8.09.2016 року. Вказаний наказ від 29 вересня 2016 року став підставою для звернення позивачки із вказаним позовом до суду, оскільки вона вважає що порушено її трудові права, а саме - статтю 32 КЗпПУ. Разом з тим, суд не може погодитися із доводами позивачки з наступних підстав. Згідно статті 21 КЗпПУ, яка регулює відносини між працівником і роботодавцем, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З огляду на приписи вищезазначеної статті закону, відповідачем були дотримані умови трудового договору з відповідачкою. Так, позивачка як на момент вересня 2016 року, так і на момент звернення з позовом до суду, працювала на посаді заступника директора з навчально - виховної роботи„ Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська". Адміністрацією „Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська" забезпечувались умови праці для [PERSON], необхідні для виконання роботи за її посадою, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін та виплачувалась заробітна плата. Що стосується посилання позивачки на порушення її трудових прав, а саме - права на суміщення посад, то суміщення посад не є умовою її роботи на посаді заступника директора з навчально - виховної роботи„ Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська" і не передбачена посадовою інструкцією заступника директора з навчально - виховної роботи вищезазначеного навчального закладу. Також слід зазначити, що суміщення посад є правом роботодавця, а не його обов'язком . З огляду на вищезазначене суд вважає хибним посилання позивачки на приписи статті 32 КЗпПУ в частині того, що працівник повинен бути повідомлений про зміну істотних умов праці в контексті з її позовними вимогами. Оскільки на думку суду зняття педагогічного навантаження не було для [PERSON] зміною істотних умов праці;в зв'язку з чим непопередження [PERSON] про зняття педагогічного навантаження не створює правових підстав для скасування наказу директора „Міжрегіонального вищого професійного будівельного училища м. Краматорська" від 29 вересня 2016 року № 133 -к. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не порушувались права [PERSON] На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного навчального закладу „ Міжрегіональне Вище професійне будівельне училище м. Краматорська про визнання незаконним та скасування наказу № 133 -к від 29.09.2016 року - необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 гривень, то суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до вимог статті 237 -1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування наказу відповідача, тобто не підтверджено, що відповідачем порушено законні права позивачки, то відповідно позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. На підставі статей 21,32,105, 237-1, КЗпП України, та

Outcome: dismissed