Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

22.02.2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1997 року їй, її матері [PERSON] та її сину [PERSON] кожному належить на праві власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Також, її матері [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.1998 року, посвідченому приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 168, належало право власності на квартиру № 12 по пр. Гагаріна в будинку № 90 у місті Дніпропетровську. 18.02.2012 року померла її мати [PERSON], на день її смерті разом з нею в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали вона (позивачка) та її син. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частина квартири [ADDRESS] та в цілому квартира [ADDRESS], заповіту [PERSON] не залишила. Протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем, який звернувся з заявою про прийняття спадщини, є її рідний брат та син спадкодавця - [PERSON] Позивач зазначає, що відповідно до положень ст. 1261 ЦК України вона та її брат є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері та відповідно вони мають право на ? частину спадкового майна, а саме: по 1/6 частині квартири [ADDRESS] та по ? частині квартири [ADDRESS]. Вона запропонувала відповідачу замість відмови ним на її користь в успадкованій ним 1/6 частині квартири, в якій проживає її сім"я, передати йому у власність успадковану нею 1/2 частину квартири, де проживає його сім"я, але він не має наміру ділити спадкове майно, утримує і відмовляється надавати їй правовстановлюючи документи на квартиру матері за адресою [ADDRESS], чим позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку, оскільки нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю оригіналів документів. Позивач зазначає, що на даний час до [PERSON] від її матері перейшло в порядку спадкування право на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в м. дніпропетровську. Спільне користування зазначеною квартирою є неможливим, оскільки в неї з братом склалися неприязні стосунки, він жодним чином не допомагав їх батькам, не піклувався про них, в зазначеній квартирі він ніколи не проживав та має власні дві квартири. Його частка у праві власності на вказану квартиру є незначною, на 1/6 частину квартири припадає 11,28 кв.м. загальної та 6,42 кв.м. житлової площі, що набагато менше ніж мінімальна площа, передбачена ст. 47 ЖК України та не відповідає мінімальним санітарним нормам, затвердженим постановою КМУ № 219 від 19.03.2008 року "Про встановлення тичасових мінімальних норм забезпечення соціальним житлом" (9,3 кв.м.); квартира є річчю неподільною, з неї неможливо виділити окреме житлове приміщення з самостійним виходом, спільне користування нею є неможливим, оскільки в них склалися неприязні стосунки та крім неї в квартирі мешкає її син, який також не бажає спілкуватися зі своїм дядькою. Припинення права власності відповідача на зазначену частку не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім"ї, оскільки в зазначеній квартирі він ніколи не проживав та не був зареєстрований, відповідач не утримує належну йому частку спадкового майна та не сплачує за неї комунальні послуги. Крім того, він має інше житло - квартиру, розташовану за адресою м. Дніпропетровськ? [ADDRESS], в якій він зареєстрований та проживає разом зі своєю сім"єю. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], померлої 18.02.2012 року, на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; припинити за [PERSON] право на 1/6 частину квартири [ADDRESS], яку він фактично прийняв в спадок після їхньої матері, шляхом відшкодування йому вартості його частки в праві власності, визнати за нею право власності на зазначену 1/6 частину квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач з представником не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В окремій заяві, поданій до суду, представник позивача просив розглянути справу у його відсутність та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд з урахуванням згоди представника позивача вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - у заочному порядку. Треті особи, їх представники в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивача підтримав. Дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1997 року позивачці - [PERSON], її матері [PERSON] та сину позивача - [PERSON], кожному, належить на праві власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Вказана квартира складається з: 1-коридор, площею 13,2 кв.м., 2-кладова, площею 0,5 кв.м., 3-туалет, площею 1,2 кв.м., 4-ванна, площею 2,6 кв.м., 5-житлова, площею 9,4 кв.м., 6-житлова, площею 12,2 кв.м., 7-кухня, площею 7,3 кв.м., 8-шафа, площею 0,4 кв.м., 9-шафа, площею 0,5 кв.м., 10-житлова, площею 16,9 кв.м., І - лоджія, площею 3,5 кв.м., загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. Також, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] р/н № 168, належало право власності на квартиру [ADDRESS]. 18.02.2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 451018, виданим 12.03.2012 Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1713. На день її смерті разом з нею у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали позивач та її син - [PERSON], що підтверджується довідкою КЖЄП-36 №03-252 від 16.08.2012 року. З матеріалів спадкової справи № 741/2012, копія якої надана суду, вбачається, що заповіт [PERSON] не залишила. Протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, з заявами про прийняття спадщини після її смерті, до нотаріуса звернулися позивач та її брат відповідач [PERSON] Жодних інших спадкоємців, окрім позивача та відповідача, у [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 741/2012, заведеної після смерті [PERSON], копія якої надана Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, в якій також міститься свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.02.2016 року після [PERSON], померлої 18.02.2012 року, на спадщину, яка складається з 1/3 частини № 127 в будинку № 60 по вулиці Запорізьке шосе у місті Дніпро. Спадкоємцями у вищезазначеному свідоцтві вказані: [PERSON] та [PERSON], кожному з них належить по ? частині спадкового майна або по 1/6 частині вищезазначеної квартири. Встановлено? що відповідач не виявив бажання отримувати зазначене свідоцтво на належну йому частину спадщини. Крім того, він утримує у себе правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], чим позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку. Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2016 року, виданою завідуючою Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON], якою позивачці відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно приписів ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відкривається спадщина внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~\~\~ Згідно до\~ст.1223 цього Кодексу\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. \~ У відповідності до\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~ У відповідності до\~ст. 1299 ЦК України,\~якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем після смерті своєї матері і відповідно до положень ст. 1278 ЦК України її частка у спадщині є рівною, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після її матері [PERSON]. Щодо позовних вимог про припинення за [PERSON] права на 1/6 частину квартири [ADDRESS], яку він прийняв в спадок після своєї матері [PERSON], померлої 18.02.2012 року, та визнання за позивачем права власності на зазначену частку, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 23.01.2013 року по справі № 6-164цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності однієї з обставин: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ця позиція відповідає рішенню Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року (справа № 35041/05 "[PERSON] проти України"), яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року та в якому мова йшлася про не вірне застосування національними судами положень ст. 365 ЦК України, що призвело до порушень положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року (справа № 6-81цс11) зазначив наступну правову позицію про те, що частиною 1 ст. 365 ЦК передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, зокрема: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 13 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11). В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача судом було призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи квартири [ADDRESS]. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 2927/2928-16 від 09.09.2016 року, проведеної [PERSON] науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість 1/6 частини квартири [ADDRESS] від загальної вартості квартири складає 93 780,00 гривень та встановлено, що зазначена квартира є річчю неподільною й з неї неможливо виділити в натурі 1/6 частину квартири, фактично власнику 1/6 частини квартири належить площа 11,28 кв.м. від загальної площі квартири. Крім того суд вважає, що частка відповідача в праві власності на спірну квартиру є незначною. На 1/6 частини вищезазначеної квартири припадає 11,28 кв. м. загальної та 6,42 кв.м. житлової площі, що менше мінімальної площі, визначеної в ст. 47 ЖК України (13,65 кв.м.), та не відповідає мінімальним санітарним нормам, затвердженим Постановою КМУ №219 від 19.03.2008 року «Про встановлення тимчасових мінімальних норм забезпечення соціальним житлом» (9,3 кв.м.). Також, позивач 10.11.2016 року добровільно доплатила згідно результатів судової експертизи ще додатково 13 794,00 гривень до раніше внесених нею 25.04.2016 року на депозитний рахунок суду 79986,00 гривень, і таким чином внесла вартість 1/6 частки цієї квартири в сумі 93 780,00 гривень на депозитний рахунок суду, виконавши приписи ч.2 ст. 365 ЦК України. Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.3 ст. 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Також відповідно до положень ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Кожен з власників (співвласників) має не лише суб'єктивні права, але й несе відповідальність за належне використання цих прав перед громадою, суспільством, іншими співвласниками майна. Як зазначено вище, за наявності однієї з підстав, передбачених пп.1-4 ч.1 ст. 365 ЦК України та при дотримання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] в спірній квартирі раніше ніколи не проживав та не проживає. Раніше відповідач був зареєстрований та проживав разом зі своєю сімєю в неприватизованій квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпро, пр. О.Поля (Кірова)[ADDRESS]. Під час розгляду справи в суді відповідач проживав уже в успадкованій ним квартирі [ADDRESS] та саме за цією адресою отримував судові повістки, тому він забезпечений власним житлом та припинення за ним права на незначну частку в іншій квартирі, в якій він ніколи не проживав, не завдасть йому істотної шкоди. Враховуючи вищезазначене та положення ч.5 ст. 1268 ЦК України суд вважає, що можливо припинити право [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], яку він прийняв в спадок після своєї матері [PERSON], померлої 18.02.2012 року, та визнати за позивачем право власності на зазначену частку квартири. Одночасно суд вважає за необхідне зобов»язати Територіальне управління державної судової адміністрації у Дніпропетровській області виплатити [PERSON] вартість 1/6 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 93774,00 грн., внесених [PERSON] на депозитний рахунок № 37312066017442 відповідно до квитанцій № 33995265 від 25.04.2016 року та № 19 від 10.11.2016 року. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають понесені нею судові витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 2639,78 гривень та 3623,20 грн. понесених витрат за проведення експертизи, а всього 6262,98 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved