Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час. В тексті позову позивач вказав, що сторони 17.09.2005 року уклали шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . 15.06.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2013 року по цивільній справі №396/532/13 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, \~до досягнення сином [PERSON] повноліття [INFO] , а потім продовжити стягнення по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення донькою [PERSON] повноліття [INFO] , розпочавши стягнення з 25 лютого 2013 року. З [INFO] 2016 року син [PERSON] почав проживати з матір`ю позивача - третьою особою по справі, оскільки в нього не склалися відносини з новим чоловіком відповідачки, а дочка залишилася проживати з колишньою дружиною. З листопада 2016 року син повністю перебував на утриманні позивача, матір не цікавилася життям сина, його навчанням та добровільно не надавала допомогу на утримання сина. Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення аліментів на утримання дітей. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 року в задоволенню позову було відмовлено, однак постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.06.2019 року рішення суду було скасовано та позовні вимоги задоволено, та зменшено розмір аліментів, що стягуються на користь відповідачки з позивача на утримання доньки [PERSON] , до досягнення нею повноліття в розмірі ј частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, припинивши стягнення з позивача аліментів на сина [PERSON] . Тому позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, щомісячно в розмірі ј частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також просить стягнути з відповідачки аліменти за минулий час в розмірі ј частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в період з 01.11.2016 року по [INFO] року. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи до підготовчого судового засідання на 10.12.2019 року. 10.12.2019 року підготовче судове засідання відкладено для можливості подачі відповіді на відзив на 15.01.2020 року, 15.01.2020 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду на 19.02.2020 року. 10.12.2019 року через канцелярію суду надішов відзив від відповідача на позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час, відповідно до якого відповідач категорично заперечує позовні вимоги позивача як щодо стягнення аліментів на неповнолітнього сина так і про стягнення аліментів за минулий час, посилаючись на те, що син фактично не проживає з батьком, він проживає з бабусею, участь у вихованні сина не приймає батько, він має іншу сім`ю, проживає та зареєстрований за іншим місцем проживання, ніж син [PERSON] , аліменти, які стягненні з позивача за рішенням суду позивач зовсім не сплачував, за ним рахується заборгованість в розмірі 60849,85 грн. Посилається на Конвенцію про права дитини від 20.11.1989 року та рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, вважаючи що позивач не є членом сім`ї, де проживає син [PERSON] , тому на його користь не можуть бути стягнені аліменти (а.с.33-35). 15.01.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , яка є рідною бабусею [PERSON] та матір`ю позивача, яка вказує, що в листопаді 2016 року вона разом з позивачем забрали хлопчика від матері за її згодою, оскільки не склалися відносини хлопчика зі співмешканцем матері, після чого хлопчик проживав з нею, та відповідачка жодного разу не бачилася з сином, не цікавилася його життям, навіть не вітала з днем народження. Вказала, що починаючи з 2016 року позивач неодноразово звертався до своєї колишньої дружини з питанням врегулювання аліментних виплат на дітей та безпосередньо щодо сплати коштів відповідачкою щодо утримання сина [PERSON] , однак відповідачка ігнорувала звернення. Крім того, повідомила, що позивач по справі вдруге одружився та переїхав на постійне проживання до с.Рівне, а хлопчик залишився проживати з бабусею, оскільки навчався в Ганнівській школі та в неї гарні житлово-побутові умови проживання. Оскільки вона отримує невелику пенсію, батько [PERSON] забезпечує дитину всім необхідним: одягом, шкільним обладнанням, іграшками, ліками при необхідності, продуктами харчування, постійно переймається хлопчиком, цікавиться його навчанням, робить з ним уроки, проводить дозвілля, у зв`язку з чим просить повністю задовольнити позовні вимоги позивача (а.с.84-88). 04.02.2020 року на адресу суду надійшли заперечення від відповідача [PERSON] на пояснення третьої особи, відповідно до яких відповідачка вважає необгрунтованими пояснення третьої особи, оскільки вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх пояснень. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та просила прийняти до уваги поданий відзив проти позову та надані докази. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, подала пояснення та просила задовольнити позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, подані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи із наступних підстав. Згідно зі ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15.06.2011 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2013 року по цивільній справі №396/532/13 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, \~до досягнення сином [PERSON] повноліття [INFO] , а потім продовжити стягнення по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення донькою [PERSON] повноліття [INFO] , розпочавши стягнення з 25 лютого 2013 року (а.с.16). На підставі рішення суду видано виконавчий лист 25.05.2013 року, який пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження (а.с.17,18). 07.05.2018 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ по справі №396/700/18 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який було скасовано ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2018 року та цією ж ухвалою у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] було відмовлено у зв`язку з наявним на виконанні виконавчого листа по цивільній справі №396/532/13-ц, який видано на підставі рішення суду 24.05.2013 року, яке вступило в законну силу (а.с.30-31). Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, призначених судом на утримання неповнолітніх дітей шляхом припинення стягнення аліментів на одного з дітей, що проживає з боржником. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 року по цивільній справі №396/232/19 було відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог (а.с.40-44). Однак постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.06.2019 року рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 року скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено, та зменшено розмір аліментів, що стягуються на користь відповідачки з позивача на утримання доньки [PERSON] , до досягнення нею повноліття в розмірі ј частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, припинивши стягнення з позивача аліментів на сина [PERSON] (а.с.36-39). Судом встановлено, що син сторін - [PERSON] проживає з рідною бабусею матір`ю позивача, що не заперечувалося відповідачем. Згідно характеристики філії комунального закладу "Ганнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів-центр позашкільної освіти" від 16.01.2019 року, зазначено, що [PERSON] виховується у сім"ї бабусі і дідуся. Бабуся уважна до нього, цікавиться шкільним життям, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації. (а.с.21). Як вбачається з довідки філії комунального закладу "Ганнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів-центр позашкільної освіти" від 05.09.2019 року за №01-20/135 [PERSON] дійсно навчається в філії КЗ «Ганнівська ЗШ І-ІІІ ступенів ЦПО» «Григорівська ЗШ» у 7 класі (прибув до школи 30 січня 2017 року) (а.с.25). Відповідно до довідки Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 05.09.2019 року за №293 [PERSON] , 2006 року народження дійсно проживає в [ADDRESS] з листопада 2016 року (а.с.23). Згідно довідки Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 05.09.2019 року виданої [PERSON] , до складу її сім"ї входять [PERSON] , 1958р.н. - чоловік, [PERSON] , 1982р.н. - син, [PERSON] , 1987 р.н. - син, та [PERSON] , 2006 року народження - онук, проживає без реєстрації (а.с.24). Батько хлопчика [PERSON] проживає разом зі своєю новою дружиною в с.Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 10.09.2019 року (а.с.26). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст.\~181\~СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою ст.\~181\~СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківська,\~материнства та\~стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. [PERSON] проживає в сім`ї бабусі та дідуся, бабуся у своїх письмових поясненнях стверджує, що батько хлопчика повністю матеріально утримує дитину, забезпечує його всім необхідним: одягом, шкільним обладнанням, іграшками, ліками при необхідності, продуктами харчування, постійно переймається хлопчиком, цікавиться його навчанням, робить з ним уроки, проводить дозвілля. Судом встановлено, що матір хлопчика відповідачка по справі не займається вихованням хлопчика, матеріально не утримує, жодної допомоги не надає. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Законом України № 2037-VIII\~\~«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст.\~182\~СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимогами ст.\~182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст.\~182\~СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу. Враховуючи, що хлопчик проживає з бабусею та дідусем, однак повністю матеріально забезпечує [PERSON] батько дитини, займається з дитиною, проводить з ним дозвілля, про що повідомила бабуся, матір про сина не піклується, жодної допомоги не надає, про що остання не заперечила у своєму відзиві, тому вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, є законними та обґрунтованими в заявленому розмірі та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період з 01.11.2016 року по 01.06.2019 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минути час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191\~СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Глава 15\~Сімейного кодексу\~України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). За такого, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. В протилежному випадку - позов не може бути задоволений. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду з особистих мотивів). Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою надавати кошти на утримання сина [PERSON] , в період з 01.11.2016 року до 07.05.2018 року, тобто до моменту подачі до суду заяви про судовий наказ, суд не може прийняти як належний доказ повідомлення позивачем про те, що він неодноразово телефонував відповідачці з вимогою врегулювати питання про стягнення аліментів, тому що вказане жодним чином не підтверджується. Позивач в своєму позові наголошує на тому, що він ніби то вживав заходів щодо стягнення аліментів з відповідачки, оскільки подав до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, який було видано 07.05.2018 року, однак який було скасовано 11.07.2018 року, оскільки існувало та виконувалося вже рішення щодо стягнення аліментів з позивача, про дане рішення позивач знав, а звернувся з позовом до суду про зменшення розміру аліментів шляхом припинення стягнення на сина [PERSON] лише в лютому 2019 року, про що свідчить рішення суду по цивільній справі 396/232/19, та про стягнення аліментів на його користь на утримання сина більш до суду не звертався, лише 11.09.2019 року звернувся з даним позовом. Жодних офіційних доказів про звернення щодо одержання аліментів з відповідачки та жодних доказів ухилення відповідача від надання утримання дитини, позивач суду не надав. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив), крім того, у відповідності до ч.3 ст.\~12\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув. За такого, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу, як про те просить позивач в даному позові. Підсумовуючи викладене, позивач в супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог в цій частині. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , 2006 року народження, за минулий час, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до частини другої ст.89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. в дохід держави.

Outcome: partial