Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача 17.08.2015 року звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у сумі 73732,92 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 11.06.2015 року становить 1559696,78 гривень за кредитним договором №010/17-16/60/1 від 18.03.2008 року та стягнення судових витрат в розмірі 3654,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладений договір №010/17-16/60/1, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 91000,00 доларів США строком до 17.03.2023 року із сплатою 13,5% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 20.12.2010 року між Кредитором та Позичальником була укладена Додаткова угода №4 до кредитного договору №010/17-16/60/1 укладеного до Генеральної кредитної угоди №010/17-16/60 від 18.03.2008 року згідно якої викладено Додаток №1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів» до кредитного договору в новій редакції. Однак позичальником умови договору та додаткових угод щодо погашення кредиту не виконуються, станом на 11.06.2015 року вона має заборгованість: по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374.39 грн.) в тому числі прострочена 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків 1055,92 доларів США (22336,22 грн.) Для забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18.03.2008 року, відповідно до якого виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном нежитловою будівлею торговельного павільйону літ.А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця 8-го Березня, будинок 22-а. Посилаючись на ст.ст.33, 35, 38 ЗУ «Про іпотеку», в позовній заяві ПАТ «[PERSON] Аваль» просило суд для задоволення вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/17-16/60/1 від 18.03.2008 року в розмірі 73732,92 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 11.06.2015 року становить 1559696,78 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно нежитлову будівлю торговельного павільйону літ.А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.8-го Березня, буд.22-а, що належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження та покласти на відповідачку судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON], проти позову заперечував про що надав письмові заперечення проти позову, в подальшому додаткові письмові заперечення та просив у позові відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню. Згідно ч.1, 2 п.1ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладений договір №010/17-16/60/1, відповідно якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 91000,00 доларів США строком до 17.03.2023 року із сплатою 13,5% річних. З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 20.12.2010 року між Кредитором та Позичальником була укладена Додаткова угода №4 до кредитного договору №010/17-16/60/1 укладеного до Генеральної кредитної угоди №010/17-16/60 від 18.03.2008 року згідно якої викладено Додаток №1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів» до кредитного договору в новій редакції. У відповідності до умов кредитного договору, відповідач зобовязався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту, у відповідності додатку № 1 до кредитного договору. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] припинила сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в звязку з чим, загальна сума заборгованості станом на 11.06.2015 року становить 67761,17 доларів США (1433374.39 грн.) в тому числі прострочена 2231,16 доларів США (47196,46 грн); а також заборгованість по сплаті відсотків 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків 1055,92 доларів США (22336,22 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості Банку. Враховуючи те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів. 18.03.2008 року між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки №010/17-16/60/2, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю торговельного павільйону літ.А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.8-го Березня, буд.22-а, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва серії ЯЯЯ №897760 про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Зопорізької міської ради 13.09.2006 року, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 21.09.2006 року, номер запису 1863 в книзі №8. Свої зобов'язання за Кредитним договором [PERSON] виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами. Розрахунком ПАТ «[PERSON] Аваль», відповідно до якого [PERSON] станом на 11.06.2015 року має борг по кредитному договору в сумі 73732,92 доларів США, (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі НБУ валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374,39 грн.) в тому числі прострочена в сумі 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків у сумі 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1055,92 доларів США (22336,22 грн.). Позивачем суду надано на підтвердження своїх вимог копія письмової вимоги № 114-0-0-00/15-31752 від 18.05.2015 року про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором на імя [PERSON] про погашення протягом 60-ти днів з моменту її отримання простроченої заборгованості, яка складається з простроченого кредиту в сумі 1439,02 доларів США, заборгованості за процентами 3011,09 доларів США, заборгованості по сумі кредиту в розмірі 67761,17 доларів США та пені, яка буде розрахована на день погашення заборгованості за кредитом, в разі невиконання вимоги, буде звернене стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. На підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішення суду зазначаються початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Частиною 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. 03 червня 2014 року прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого, не може бути стягнуте (відчужене без згоди власника) майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та\\або є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника) з споживчими кредитами, наданих йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті. В той же час, суд приходить до переконання, що вимоги зазначеного вище закону не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», можуть бути застосованими на стадії виконання рішення суду. В звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Зі змісту кредитного договору вбачається, що за його умовами погашення кредиту мало здійснюватися [PERSON] щомісячними платежами. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість по платежам за кредитом у позичальника почала виникати з липня 2014 року, при цьому боржник здійснював погашення кредиту, хоча із порушеннями строків, щомісяця показники заборгованості змінювалися. З 03.07.2014 року нараховувалася пеня, розмір якої постійно збільшувався. З лютого 2015 року [PERSON] жодних платежів не здійснювала, кошти на погашення тіла кредиту, відсотків, пені не вносила. Відповідно до розрахунку, який надано позивачем станом на 11.06.2015 року заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором становить по кредиту в сумі 73732,92 доларів США, (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі НБУ валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374,39 грн.) в тому числі прострочена в сумі 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків у сумі 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1055,92 доларів США (22336,22 грн.). Вказана сума заборгованості, станом на день розгляду справи відповідачкою банку не сплачена. Порядок призначення та проведення судових експертиз передбачений Законом України "Про судову експертизу", а також регулюється Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5. За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України). Крім того, у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. З висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2725/2726-16 від 12.01.2017 року вбачається, що заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 010/17-16/60 від 18.03.2008 року станом на 11.06.2015р. в сумі 67761,17 доларів США документально підтверджується, що узгоджується з вимогами позивача. Підтвердити документально виходячи із якого розміру процентів нараховані платежі з 03.03.2011 року, визначити розмір заборгованості за відсотками за кредитним договором станом на 11.06.2015 року, а також встановити, які саме вимоги Положення про кредитування, з урахуванням вимог діючого на момент укладення договору законодавства, були порушені АТ «[PERSON] Аваль» при укладенні генеральної кредитної угоди та кредитного договору не надається за можливе. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримала складений нею висновок судово-економічної експертизи №2725/2726-16 від 12.01.2017. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для справи. Факти, що входять в предмет доказування, визначені у ч.1 ст. 179 ЦПК України. За ч.2 ст. 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Допустимість доказу - це відповідність його процесуальній формі (засобів доказування) вимогам закону. Відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що відповідачка та її представник [PERSON] не надали суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Суд не приймає до уваги копію квитанції №9471 від 23.07.2009 року, в якій призначення платежу зазначено погашення процентів по договору кредиту №338-01-1-08-К від 22.08.2008р., копії квитанцій №29 від 30.09.2010р., №170 від 27.09.2010р про здійснення валютно-обмінної операції, копії квитанцій №151683209 від 26.01.2015р. та №151660634 від 16.09.2014р., в яких призначення платежу зазначено зняття готівки фізичною особою зі свого поточного рахунку, копії заявок на видачу готівки №151603027 від 26.01.2015р., №151060514 від 16.09.2014р., №15167506 від 13.10.2014р., 315186846 від 10.12.2014р., №10789211 від 11.11.2014р., копії квитанцій №187812146 від 04.11.2014р. та №091Х3126 від 25.11.2014р., №151675514 від 06.10.2014р., №15163885 від 04.12.2014р., №151064786 від 20.01.2015р., №151685105 від 04.12.2014р. про внесення готівки на власний рахунок, копію квитанції №К18/21 від 20.08.2009р.в якій зазначено призначення платежу надходження на рахунки за вкладами фізичних осіб, оскільки вони не стосуються предмету розгляду даної справи. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про погашення заборгованості в сумі 73732,92 доларів США, (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі НБУ валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374,39 грн.) в тому числі прострочена в сумі 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків у сумі 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1055,92 доларів США (22336,22 грн.) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю торговельного павільйону літ.А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.8-го Березня, буд.22-а, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved