Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенеж-Україна" про зміну дати звільнення та видачу трудової книжки. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що з 01.02.2011 року по 16.04.2004 рік він працював на посаді керівника Вінницької філії ТОВ "Сенеж-Україна", а згодом був переведений на посаду торгівельного представника. Відповідно до заяви позивача про звільнення, яка була підписана директором підприємства Стадник В.П. від 22.04.2014 року, його було звільнено на підставі ст. 36 КЗпП України з відпрацюванням 14 днів, тобто днем звільнення є 08.05.2014 року. Позивач зазначає, що при звільнені трудову книжку йому не повернули, незважаючи на його звернення до керівництва. 16.10.2014 року позивачем було отримано лист від ТОВ "Сенеж-Україна" з проханням надати письмові пояснення щодо його відсутності на робочому місці з 01.05.2014 року по 13.10.2014 рік. [PERSON] була надана відповідь про те, що він був звільнений з посади на підставі заяви про звільнення від 16.04.2014 року з відпрацюванням 14 днів. В результаті невиконання вимог чинного законодавства щодо видачі трудової книжки, позивач позбавлений права стати на облік в міський центр зайнятості як безробітній або влаштуватися на роботу. В зв'язку з цим позивач позбавлений можливості утримувати себе та свою сім'ю. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить зобов'язати ТОВ "Сенеж-Україна" повернути йому трудову книжку, з відміткою про звільнення, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України від 08.05.2014 року, надіславши на адресу його проживання та стягнути з ТОВ "Сенеж-Україна" судовий збір в розмірі 68 грн. та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення на користь держави. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додов, що на даний час він працює. Просив позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ "Сенеж-Україна" - Меланчук І.В. позов не визнав, суду пояснив, що позивач звільнений з посади 12.01.2015 року. Що стосується звільнення щодо заяви, то на ній зазначено, що йому необхідно відпрацювати два тижні та надати документи згідно листа за вих. № 24/04 від 24.04.2014 року. До цього часу позивач даних документів не надав. Також, представник відповідача зазначив, що [PERSON] був звільнений під час розгляду справи по суті, тому трудова книжка йому не надсилалась, а була видана під час розгляду справи. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача Меланчука І.В., дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.01.2012 року між ТОВ "Сенеж-Україна" та [PERSON] було укладено трудовий договір №3 на невизначений строк, відповідно до умов якого останній наймається на роботу в ТОВ "Сенеж-Україна" за професією "Директор філіала Вінницького регіону" (а.с. 53-54). Також 01.01.2012 року між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 55). З наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу №00000000009-0000000031 від 03.02.2014 року, суд вбачає, що [PERSON] з 03.02.2014 року було переведено на посаду агента торговельного в 1502-Підрозділ-Вінниця (а.с. 56). Згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є угода сторін. З заяви [PERSON] від 16.04.2014 року, адресованої директору ТОВ "Сенеж-Україна" Стадник В.П., судом встановлено, що позивач звернувся з проханням про звільнення його із займаної посади торгового агента ТОВ "Сенеж-Україна", відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін з 16 квітня 2014 року. З відмітки зробленої на заяві вбачається, що вона отримана 22.04.2014 року за вх. № 22/04/01 директором ТОВ "Сенеж-Україна" Стадник В.П. та зазначено про необхідність відпрацювати два тижні, а також надати документи згідно листа за вих. № 24/04 від 24.04.2014 року (а.с. 4). Відповідно до листа за вих. № 24/04 від 24.04.2014 року директора ТОВ "Сенеж-Україна" Стадника В.П., адресованого торговому агенту ТОВ "Сенеж-Україна" [PERSON], суд вбачає, що позивача було повідомлено про зобов?язання надати документи, що підтверджують господарську діяльність з покупцями, закріпленими за ним та повний аудит товарно-грошових та інших звітів про рух і залишок довірених йому матеріальних цінностей, а саме акти звірки, товарні та розхідні накладні, що підтверджують розрахунки станом на 16.04.2014 року з усіма контрагентами (покупцями) закріпленими за ним (а.с. 85). Згідно доповідних записок керівника напрямку Артименка Д.В. від 25.04.2014 року, 31.05.2014 року, 30.06.2014 року, 31.07.2014 року, 31.08.2014 року, 30.09.2014 року, 31.10.2014 року, 30.11.2014 року, 31.12.2014 року суд вбачає, що позивач в період з 14.04.2014 року по 25.04.2014 року, з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року, з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року, з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року, з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року на роботу не з'явився, на робочому місці був відсутній (а.с. 59, 63, 65, 67, 69, 71, 76, 78, 80), що підтверджується також актами про відсутність працівника на робочому місці від 25.04.2014р., 31.05.2014р., 30.06.2014р., 31.07.2014р., 31.08.2014р., 30.09.2014р., 31.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014 (а.с. 60, 64, 66, 68, 70, 72, 77, 79, 81). Крім того, судом встановлено, що директором ТОВ "Сенеж-Україна" Стадником В.П. було направлено повідомлення від 25.04.2014 року № 02 працівнику [PERSON] про необхідність протягом двох днів після одержання данного повідомлення, надати письмове пояснення з приводу його відсутності на робочому місці в період з 14.04.2014р. по 25.04.2014 року без поважних на те причин (а.с. 61), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Аналогічний лист був також направлений 16.10.2014 року № 01 з проханням надання письмових пояснень по питанню його відсутності на робочому місці з 01.05.2014р. по 13.10.2014р. протягом всього робочого часу без поважної причини (а.с. 73), що підтверджується фіскальним чеком про направлення рекомендованим листом (а.с. 74). З листка непрацездатності серія АГІ № 651443, судом встановлено, що позивач [PERSON] хворів з 07.04.2014 року по 12.04.2014 року (а.с. 87). З наказу № 00000000002-0000000031 від 12.01.2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенеж-Україна", судом встановлено, що позивач [PERSON] був звільнений з посади агента торговельного 1502-Підрозділу-Вінниця, у зв'язку зі прогулом (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 82). Статтею 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. В п. 4 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Суд звертає увагу на те, що насамперед підлягало перевірці судом питання щодо законності звільнення позивача згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП, а похідним від нього є питання про зміну дати іформулювання причин звільнення, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП. Зі змісту ч. 3 ст. 235 КЗпП вбачається, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 4.1. Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Представником відповідача суду не надано належних доказів виконання вимог вищевказаної Інструкції. Судом встановлено, що відповідачем були порушені строки видачі позивачу трудової книжки. Однак, під час розгляду справи по суті, в судовому засіданні представником відповідача була вручена позивачу трудова книжка, тому, суд вважає, що вимога про зобов'язання ТОВ "Сенеж-Україна" повернути трудову книжку позивачу не підлягає задоволенню, оскільки відсутній предмет спору, в зв'язку з виконанням вимоги відповідачем в добровільному порядку. В порядку перевірки доказової бази слід зауважити на те, що позивачем не було надано суду доказів відсутності на робочому місці з поважних причин. Суд звертає увагу на те, що навіть за умови подання працівником заяви про звільнення за згодою сторін, дана заява не є перешкодою для звільнення такого працівника за ініціативою роботодавця, в тому числі у зв'язку з прогулом, якщо на це є законні та об'єктивні підстави. Досліджуючи та оцінюючи у сукупності вищезазначені докази, суд приходить до висновку про наявність у відповідача об'єктивних підстав для звільнення позивача за вказаної підстави, при цьому сам факт написання заяви позивачем про звільнення за згодою сторін, яка, до того ж, була написана до звільнення, не може перешкоджати та унеможливлювати звільнення працівника з ініціативи роботодавця, в тому числі з підстав прогулу, що підтверджується відсутністю жодної норми в чинному КЗпП України, де б закріплювались би такі обмеження, в силу чого позовні вимоги в частині змінити дати звільнення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Даючи аналіз зазначених обставин, підтверджених відповідними доказами, суд дійшов висновку, що відповідачем не було порушено норми трудового законодавства щодо дати і формулювання причини звільнення позивача з роботи. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed