Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою. У позові вказав, що 28.09.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14/06/07-НВк, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 52650 доларів США на строк з 28.09.2007 року по 27.09.2032 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором кредиту № 14/06/07-НВк від 28.09.2007 року іпотекадавець [PERSON] за договором іпотеки № 14/06/і01/07-НВк від 28.09.2007 року передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 71,77 кв.м., жилою площею 48,7 кв.м. Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором: не сплачує кредит та проценти за користування кредитними коштами по кредитному договору, тому станом на 20.07.2015 року має заборгованість у сумі 864778 грн. 31 коп., з яких: 522208 грн. 31 коп. - тіло кредиту, 271055 грн. 67 коп. - відсотки, 64809 грн. 86 коп. пеня, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 1022 грн. 99 коп., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 5681 грн. 48 коп. 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі- продажу прав вимоги за кредитами, а тому вважає, що банк має право вимоги за вказаним кредитним договором, тому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 71,77 кв.м., жилою площею 48,7 кв.м., шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта банк». У судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не одноразово не зявився, про слухання справи сповіщався належним чином, шляхом надсилання рекомендованими листами на його адресу судових повісток, копії позову та додатків до нього, але він тривалий час не з'являвся у відділення зв'язку за отриманням повісток та інших документів, про що на поштовому конверті зроблено відповідний напис (а.с. 68). Враховуючи зазначені обставини, суд вважає неотримання відповідачем поштового відправлення відмовою у його отриманні, а тому, відповідно до п. 8 ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про час, місце розгляду цивільної справи, а оскільки він не повідомив суд про причини своєї неявки, суд вважає причину його неявки неповажною. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 16.09.2015 року [PERSON] знятий з реєстрації на підставі рішення суду у 2007 році, повістки з викликом до суду направлялися за останньою відомою адресою: [ADDRESS], а також про слухання справи відповідач повідомлявся через ЗМІ, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності [PERSON] по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд при вирішенні спору керується ст.ст. 3, 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 346, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 549, 572, 575, 585, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Постановою Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача є необґрунтованими; банком, як позивачем, не доведено належними доказами виникнення у нього права на звернення стягнення за рішенням суду у цій справі на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на цей предмет іпотеки в рахунок погашення забезпечених іпотекою зобов'язань. Судом встановлено, що 28.09.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14/06/07-НВк, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 52650 доларів США на строк з 28.09.2007 року по 27.09.2032 року (а.с. 7-15). 29.09.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 14/06/07-НВк від 28.09.2007 року, згідно якого змінена процентна ставка за кредитом на купівлю нерухомості, яка дорівнює 14,5 % процентів річних в іноземній валюті (а.с. 19). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором кредиту № 14/06/07-НВк від 28.09.2007 року іпотекадавець [PERSON] за договором іпотеки № 14/06/і01/07-НВк від 28.09.2007 року передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 71,77 кв.м., жилою площею 48,7 кв.м.(а.с. 20-25) 25.07.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений додатковий договір до іпотечного договору № 14/06/і01/07-НВк від 28.09.2007 року у звязку з державною реєстрацією за іпотекодавцем права власності на квартиру загальною площею 71,77 кв.м., жилою площею 48,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.26-27) 07.10.2008 року ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору № 14/06/і01/07-НВк від 28.09.2007 року згідно якого змінена процентна ставка за користування кредитними коштами наданими на купівлю нерухомості, яка дорівнює 14,5 % процентів річних в іноземній валюті (а.с. 28-29). 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 40-45). Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта банк» набув права вимоги по кредитному договору № 14/06/07-НВк від 28.09.2007 рокута по іпотечному договору № 14/06/і01/07-НВк від 28.09.2007 року (а.с. 46). Згідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором. Як вказав позивач у позовній заяві, відповідач [PERSON] має заборгованість по кредитному договору № 14/06/07-НВку сумі 864778 грн. 31 коп., з яких: 522208 грн. 31 коп. - тіло кредиту, 271055 грн. 67 коп. - відсотки, 64809 грн. 86 коп. пені, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 1022 грн. 99 коп., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 5681 грн. 48 коп., але розрахунок цієї заборгованості суду позивачем не наданий. У позовній заяві позивач не вказав за який саме період утворилася заборгованість як по тілу кредиту так і по нарахованим відсоткам, матеріали справи не містять детального (щомісячного) розрахунку заборгованості із зазначенням періоду виникнення заборгованості, не зазначено суми, які вносилися позичальником на погашення кредитних зобовязань з відхиленням від встановленого графіку погашення кредиту, неможливо встановити та перевірити суму заборгованості за кредитним договором, а тому, суд вважає, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним зобовязанням, суду не доведена. Крім того, судом встановлено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» на імя [PERSON] 27.08.2015 року направлявся лист-вимога від 27.08.2015 року щодо усунення порушення прав Банку шляхом погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (а.с.33-39), який має також відомості про те, що банк є правонаступником за укладеним [PERSON] кредитним договором, але позивачем по справі не надано суду жодного доказу про те, що зазначений лист-вимога, відповідачем був отриманий та з ним він ознайомлений. З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на квартиру, ПАТ «Дельта Банк» звернувся 03.09.2015 року ( дата реєстрації позову судом), а по пошті позовна заява та додані до неї документи направлені суду ще 28.08.2015 року. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до розділу 9 п. 9.1 договору іпотеки квартири, у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобовязань, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним. Згідно п.9.2, у разі порушення умов кредитного договору позичальником іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення протягом тридцятиденного строку. Якщо вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Як передбачено ч.1 ст. 35 Закону України „Про іпотеку", у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Зазначене вище також передбачено іпотечним договором- п. 4.1. Вимога про повернення суми кредиту в повному обсязі, у порушення вимог ст.. 35 Закону України « Про іпотеку» - не менше ніж за 30 днів, [PERSON] направлена не була. На підставі рішення суду звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України „Про іпотеку". Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом іпотечного договору від 28.09.2007 року, п. 4.1, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодування збитків, які виникли у звязку з простроченням виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, витратами повязаними із звернення стягнення на майно, витратами, повязаними з утриманням та збереженням майна,витратами на страхування майна, та іншими витратами обумовленими виконанням умов цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного або іпотечного договору. Однак, хоча й умовами іпотечного договору передбачено право Банку на задоволення вимог іпотекодержателя, але останній мав здійснюватись у позасудовому порядку згідно із ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки цим іпотечним договором прямо не передбачено такий спосіб звернення стягнення, «як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду». В силу вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також відповідає застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону та з дотриманням вимог вказаного закону і умов іпотечного договору. Згідно ст.ст. 38,39 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом продажу предмета іпотеки у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Інших позовних вимог банком не заявлено, тому суд розглядає дану справу з додержанням вимог ст. 10-11, 60-61 ЦПК України, тобто в межах заявлених Банком позовних вимог та на підставі доказів сторін. Відповідно до п. 39 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. Однак, при цьому, Законом України "Про іпотеку", зокрема ст. ст. 33, 36, 37 та договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, документи на підтвердження реальної вартості вищезазначеного предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, Банком суду не надані. Підстави для звільнення Банку, від доказування у цій справі, передбачені ст. 61 ЦПК України, відсутні. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення позивних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за банком право власності на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed