Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

12.11.2013 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів (а.с.14-15), просить визнати факт його проживання з [PERSON] у будинку [ADDRESS] з 2007 року, визнати право користування будинком [ADDRESS]. Вимоги позову мотивовані тим, що з 2007 року позивач мешкав та користувався житловим будинком [ADDRESS]. Основним наймачем цього будинку був [PERSON], який там зареєстрований, крім нього в будинку зареєстрована його дружина [PERSON] [PERSON] був приятелем позивача, з 2007 року позивач разом з ним мешкав у будинку [ADDRESS], оскільки [PERSON] потребував турботи, матеріальної та моральної допомоги, ніде не працював та зловживав алкогольними напоями. Позивач не має постійного місця проживання, є зареєстрованим у гуртожитку, проте ніколи там не мешкав, оскільки кімната йому у користування не надавалась. На початку 2012 року [PERSON] помер, його дружина [PERSON] жодного разу не з'являлась у будинок, позивач її ніколи не бачив, на даний час вона там не мешкає. Позивач зазначає, що оскільки з 2007 р. по 2012 рік він матеріально забезпечував [PERSON], вів з ним спільне господарство, проте не встиг зареєструватися у будинку як член сім`ї наймача, він має право на користування будинком [ADDRESS] як член сім`ї наймача. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з викладених підстав. Представник відповідача КП «РЕП №17» СМР у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Представник Севастопольської міської Ради у судове засідання не з'явився, надав заперечення на позов, посилаючись на те, що законом не передбачено можливості визнання факту проживання особи з іншою особою за певною адресою. Зазначав, що позивач, посилаючись на норму ст.64 ЖК України, не просить визнати його членом сім`ї [PERSON] Оскільки позивач не просить визнати його членом сім`ї [PERSON], то він не може вимагати визнати за ним право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст.ст.64,65 ЖК України. Крім того, позивачем не доведено чи надавалась письмова згода членів сім`ї наймача, зокрема його дружини, на вселення позивача у житловий будинок [ADDRESS]. Також позивачем не надано доказів, які б підтвердили факт його проживання у спірному будинку, ведення з наймачем спільного господарства, як те: факту реєстрації позивача у спірному житловому будинку, факту постійного проживання та тривалості такого проживання, фактів ведення спільного господарства, зокрема, спільної участі в утриманні будинку, оплати комунальних послуг, здійснення інших спільних витрат, пов'язаних з веденням спільного господарства. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за Севастопольською міською Радою (а.с.3). 26 серпня 1986 року виконавчим комітетом Севастопольської міської Ради народних депутатів [PERSON] на склад родини з двох осіб виданий ордер на житлове приміщення №373 серії 86, відповідно до якого він має право на зайняття квартири №3 у будинку [ADDRESS]. Склад сім`ї - брат [PERSON](а.с.39). Згідно довідки КП «РЕП №17» СМР №149 основним наймачем квартири №3 у будинку [ADDRESS] є [PERSON], який знятий з реєстрації 20.09.1988 р. Також в даній квартирі з 1986 року зареєстрований [PERSON], який помер [INFO], проте з реєстрації не знятий та з 1997 року зареєстрована [PERSON], його дружина (а.с.43). Згідно рапорту старшого дільничного інспектору міліції Ленінського РВ УМВС України у м. Севастополі Цурцучо М.Д. від 15.03.2011 р. на момент відвідування будинку [ADDRESS] за даною адресою дома нікого не було, на воротах висить замок, у дворі безлад, слідів проживання не виявлено (а.с.5). У судовому засіданні свідок [PERSON], який є приятелем позивача, показав, що знає [PERSON] більш десяти років, сам проживає у м. Києві, проте кожен рік приїжджає влітку до батьків у Севастополь. При зустрічі у 2007 року [PERSON] йому говорив, що він живе у [PERSON] та платить йому за житло, у них була угода: [PERSON] надає [PERSON] житло, а він, в свою чергу, платить за це гроші. Між [PERSON] та позивачем існували приятельські відносити, жили вони як у гуртожитку, на думку свідка, вони жили як одна родина. Свідок [PERSON], який є приятелем позивача, показав, що знає позивача біля десяти років, з [PERSON] познайомився приблизно у 2007 році, так як у позивача немає свого житла, [PERSON] запропонував [PERSON] проживати у нього. Позивач купував продукти, робив дрібний ремонт, платив комунальні послуги, оскільки сам [PERSON] зловживав спиртними напоями, ніде не працював та не мав доходів. Свідок [PERSON], друг позивача з 2005 року, у судовому засіданні показав, що позивач проживає в будинку [ADDRESS] з 2007 року, вони з [PERSON] вели спільне господарство, [PERSON] купував продукти на двох, у них була спільна кухня та спільна кімната, де стояв телевізор, вони жили як сім`я. Відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З огляду на позовні вимоги, встановлені судом обставини та надані докази суд зазначає, що позов не може бути задоволений, оскільки для цього відсутні підстави. Так, по-перше, позивач просить встановити факт проживання за певною адресою, який сам по собі (факт) не свідчить про те, що особа, яка проживає за певною адресою, автоматично являється членом певної сім"ї. Крім того, такий факт взагалі не може бути встановлений судом, оскільки підтверджується лише реєстрацією, якої позивач за даною адресою не має. По-друге, позивач просить визнати за ним право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги ст.64 ЖК України, а саме: тим, що він проживав разом з [PERSON] та вів з ним спільне господарство, тобто був членом сім"ї наймача, а тому має рівні з ним права на користування приміщенням. При цьому суд звертає увагу на те, що у домоволодінні зареєстрована дружина [PERSON] - [PERSON], позивач не просить визнати його членом сім"ї [PERSON], вважає, що є інша сім"я - [PERSON] та він, так як дружина [PERSON] там не проживає, при цьому суду не надано свідоцтва, або рішення суду про розірвання шлюбу між подружжям, або визнання шлюбу недійсним. При таких обставинах [PERSON] не може бути одночасно членом іншої сім"ї. По-трете, позивач може мати право на користування приміщенням як член сім"ї наймача, якщо первісно вселився в такому статусі (саме як член сім"ї), а як вбачається з пояснень самого позивача та показань свідків, позивач випадково познайомився з [PERSON] на рибалці, і оскільки не мав у місті житла, то за плату у вигляді продуктів харчування та оплати комунальних послуг вселився в будинок, по суті як наймач, причому без письмової згоди дружини [PERSON] та без реєстрації, що свідчить про те, що при вселенні не був дотриманий встановлений законом порядок. Доводи позивача, що дружина у будинку не проживає, а тому не потрібно її згоди, суд не приймає до уваги, оскільки доказів, що дружина [PERSON] визнана судом такою, що втратила право користування даним приміщенням, суду не надано. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позивач не може вважатися членом сім"ї [PERSON], не просить визнати його таким, а тому на позивача не розповсюджуються права члена сім"ї на користування приміщенням. Крім того, суд зазначає, що ордер виданий на квартиру №3, а не на весь будинок [ADDRESS], а тому ставити питання про право користування всім будинком в даному випадку незаконно. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 64, 65 ЖК України,

Outcome: dismissed