Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 листопада 1966 року він народився в будинку [ADDRESS], який належав його батькам. В цьому будинку він прописаний та у ньому проживає, іншого житла не має. Також, у батьківському будинку проживав його брат [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] Після смерті брата [PERSON], відповідач [PERSON] на батьківський будинок незаконно виготовила свідоцтво на право власності на будинок і стала перешкоджати йому проживати в даному будинку. Крім цього, відповідач викинула з будинку його домашній реманент. Просить винести рішення, яким зобов'язати відповідача [PERSON] не вчиняти йому перешкод у проживанні в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, про втрату права на користування, позбавлення права власності житловим будинком та зняття з реєстрації. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що будинок [ADDRESS] був збудований у 1978 році її покійним чоловіком [PERSON], після знесення старого житлового будинку його батьків. У 1990 році вона одружилася з [PERSON] і перейшла жити в його житловий будинок, в якому також проживала мати чоловіка [PERSON], та його брат [PERSON] У 1994 році [PERSON] померла, а [PERSON] 19 лютого 1994 року одружився з [PERSON] і пішов проживати до неї, тобто в будинок [ADDRESS]. З цього часу, [PERSON] у будинку [ADDRESS] ніколи не проживав, а лише інколи приходив в гості. У 2010 році її чоловік [PERSON] виготовив свідоцтво про право на власність вищезазначеного будинку, а після його смерті, вона стала єдиною його спадкоємницею, за законом. Оскільки відповідач з 1994 року в будинку [ADDRESS] не проживає, добровільно з реєстрації не знімається, просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняти його з реєстрації та позбавити його права власності на цей будинок. У судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, проти зустрічного позову заперечили. Крім цього, [PERSON] суду пояснив, що дійсно не проживає у спірному будинку з моменту одруження, тобто з 1994 року. Протягом цього часу, він лише декілька разів жив, а саме, ночував у даному будинку, а останній раз проживав у ньому, більше чотирьох років тому. Відповідач - позивач [PERSON] та її представник проти первісного позову заперечили, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з часу свого одруження, тобто з 1994 року. За цей період часу, він лише приходив до свого брата в гості, однак у даному будинку не ночував, а тим більше не проживав. Крім цього, [PERSON] має свій будинок, який побудував, і в якому проживає. Представник третьої особи - Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та свідків, проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання про те, що обставини на які покликається позивач-відповідач за первісним позовом не обґрунтовані, не доведені перед судом і не можуть бути задоволені, а обставини на які покликається відповідач-позивач у зустрічній позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, і підлягають частковому задоволенню. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Згідно рішення виконкому Углянської сільської ради № 62 від 09 грудня 2009 року за [PERSON] оформлено право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] (а.с.17). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 07 травня 1990 року одружився із [PERSON] (а.с.16). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с.18). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 листопада 2013 року [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] (а.с.76). Із довідки Углянської сільської ради № 67 від 07 березня 2013 року вбачається, що дворогосподарство [ADDRESS], згідно погосподарського обліку, станом на 01 січня 1980 року, після смерті [PERSON], який помер у 1978 році, було закріплено за його дружиною [PERSON] Після смерті останньої у 1994 році, дане дворогосподарство у 1996 році було перереєстровано на її сина [PERSON], який помер у 2012 році (а.с.19). Із довідки Углянської сільської ради № 2524 від 17 вересня 2012 року вбачається, що [PERSON], до дня своєї смерті, проживав разом з своєю дружиною в будинку [ADDRESS] (а.с.22). Із довідки Углянської сільської ради № 2671 від 27 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON], згідно даних погосподарського обліку, проживає в [ADDRESS] (а.с.83). Із довідки Углянської сільської ради № 3851 від 02 грудня 2013 року вбачається, що [PERSON], згідно даних паспортного обліку, зареєстрований в [ADDRESS], і приватизованого житла не має (а.с.83). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сестрою [PERSON] Після одруження її брата [PERSON] з [PERSON], остання стала проживати в спірному будинку. [PERSON] постійно приходив до свого брата [PERSON], за його життя. Зазначила, що [PERSON] має інше житло, в якому проживає, однак, відмовилася пояснити, з якого часу він не проживає в будинку [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є племінницею [PERSON] та покійного [PERSON] З 1994 року у будинку [ADDRESS], де раніше проживала її бабця, [PERSON] не проживав взагалі, в тому числі і тимчасово, оскільки разом з своєю сім'єю постійно проживає у іншому будинку, який був ними куплений. Зазначила, що після смерті бабці, в даному будинку залишились лише проживати [PERSON] та його дружина [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Суд зазначає, що позивачем-відповідачем за первісним позовом [PERSON] не представлено жодних доказів того, що до часу звернення ним до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житлом, він звертався до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування чи їх комунальних підприємств з заявами та скаргами про вчинення відповідачем-позивачем [PERSON] перешкод у користуванні будинком [ADDRESS] чи про недопущення його до даного будинку, а тому суд критично ставиться до даного позову [PERSON], оскільки даний позов не ґрунтується на жодних доказах, і нічим не підтверджений. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених відповідачем-позивачем за зустрічним позовом [PERSON] Її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Оцінивши докази по даній справі, суд приходить до переконання, що в первісному позові [PERSON] слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах чинного законодавства і доведені повністю доказами, дослідженими в судовому засіданні. Враховуючи те, що позивач-відповідач [PERSON] в спірному будинку не проживає з 1994 року, чого він сам не заперечував у судовому засіданні, суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України він втратив право користування будинком [ADDRESS] Закарпатської області, а тому зустрічний позов в цій частині підлягає до задоволення. Не підлягають до задоволення вимоги відповідача - позивача [PERSON] про зняття позивача-відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 вказаного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Абзацом 7 ч.1 ст.3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:заяви особи або її законного представника;судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;свідоцтва про смерть;паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;інших документів, які свідчать про припинення:підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що вимога відповідача - позивача [PERSON] про зобов'язання зняття позивача-відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання у житловому будинку [ADDRESS] є передчасною. Також не підлягає до задоволення вимога відповідача - позивача [PERSON] про позбавлення позивача-відповідача [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS], оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивач - відповідач [PERSON] не є власником вищезазначеного житлового будинку. Що ж стосується питання розподілу судових витрат по справі, то це питання суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України, ст.ст.72, 150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: partial