Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

14.09.2015 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Харківського міського Управління юстиції, в якому просив скасувати постанову відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 36916157 від 19.08.2013 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме його майна. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на виконанні [PERSON] ВДВС ХМУЮ перебувало виконавче провадження № 36916157 щодо стягнення з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошових коштів в сумі 146204,26 гривень. Для примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.08.2012 року державним виконавцем було винесено постанову ВП № 36916157 від 19.08.2013 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майна в межах суми звернення. 30.01.2014 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 36916157 про повернення виконавчого документу стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення. Виносячи зазначену постанову державний виконавець не скасував арешт накладений на майно постановою ВП № 36916157 від 19.08.2013 року, що є порушенням його прав та законних інтересів. У звязку з зазначеним просив скасувати зазначену постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.08.2013 року, посилаючись на порушення державним виконавцем вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ВДВС ХМУЮ заперечував проти позову. Суд, вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Частинами 1 та 2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 383, 384 ЦПК України та ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що\~у провадженні державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, знаходилось виконавче провадження № 1-18/14 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-3312/2011, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова, про стягнення з [PERSON] на користь Державного бюджету України податковий борг з податку на додану вартість ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 146204,26 грн. Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 04.02.2013 року по вищезазначеному виконавчому листу відкрито виконавче провадження № 36916157. (а.с. 34) Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 22.02.2013 року з [PERSON] стягнуто виконавчий збір в розмірі 14\~620,43 гривень. (а.с. 35) Згідно відповіді Державної податкової служби України № [NUMBER] від 21.05.2013 року на запит державного виконавця № 1548357 від 20.05.2013 року про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, інформація стосовно боржника [PERSON] щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку на ДРФО відсутня. (а.с. 37) Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 27.06.2013 року накладено арешт на кошти в розмірі 160\~924, 68 гривень, що містяться на всіх рахунках, відкритих або таких, що будуть відкриті після винесення постанови про накаледння арешту в банківських установах ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» та Філії № 1 АБ «Факторіал-Банк», що належать боржнику [PERSON] (а.с. 40) Актом опису та арешту майна від 24.07.2013 року державним виконавцем накладено арешт автомобіль HYUNDAI ACCENT, днз № АХ 9842ВК, який належить боржнику [PERSON] на праві власності. (а.с. 43) Відповідно до ч.1 п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.08.2013 року у звязку з тим, що боржником у добровільний строк рішення суду не виконано, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми стягнення в розмірі 160\~924, 52 гривень, що належить боржнику [PERSON] та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна. (а.с. 44) Згідно акту державного виконавця від 10.10.2013 року при виході за адресою мешкання боржника [PERSON] [ADDRESS] майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє. (а.с. 51) Відповідно до протоколу ПП «НИВА-В.Ш.» № 2113226 від 24.01.2014 року по проведенню аукціону по реалізації арештованого рухомого майна, належного [PERSON], автомобіль HYUNDAI ACCENT, днз № АХ 9842ВК придбав покупець [PERSON] за 44\~900,00 гривень, які були перераховані на рахунок ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення боргу боржником [PERSON] (а.с. 55-63) Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 30.01.2014 року виконавчий лист № 2-3312/2011 було повернуто стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» з розясненням права повторно предявити стягувачем виконавчий документ до виконання. (а.с. 66) Відповідно до ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових\~\~ осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання\~\~предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи),який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення\~\~виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", якою врегульовано наслідки завершення виконавчого провадження, позивач не врахував, що положення вказаної норми передбачають обов'язок державного виконавця знімати арешт з майна боржника лише у випадку:1. закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); 2. повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав з підстав передбачених ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження". Інших підстав зняття арешту з майна боржника положеннями ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено. Таким чином, виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем було вжито заходів арешту майна боржника [PERSON], не були закінчені виконанням, борг в повному обсязі та виконавчий збір не сплачені. Оскільки постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу, виконавче провадження не є завершеним, що відповідає вимогам ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно наслідки завершення виконавчого провадження шляхом зняття арешту, накладеного на майно боржника не застосовуються. Таким чином, оскільки державним виконавцем дотримано вимоги чинного законодавства та правомірно не знято арешт з майна боржника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі\~\~викладеного,

Outcome: dismissed