Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договорами позики у загальній сумі 18 107,79 доларів США з яких: 6 000,00 доларів США - основна сума заборгованості за договором позики від 14.12.2017; 6 375,00 доларів США - відсотки за договором позики від 14.12.2017 р.; 257,67 доларів США - 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики від 14.12.2017; 5 300,00 доларів США - заборгованість за позикою від 19.01.2018 р.; 175,12 доларів США - 3% річних від простроченої суми боргу за позикою від 19.01.2018 р. Свої вимоги мотивує тим, що 14.12.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав грошові кошти готівкою відповідачеві на строк чотири місяці, по 14.04.2018 року у сумі 6 000,00 доларів США зі сплатою 6,25 % від суми позики за кожен місяць користування позикою. Окрім того, 19.01.2018 р. позивач надав відповідачеві грошові кошти готівкою в сумі 5 300,00 доларів США на строк до 30.04.2018 року. Проте станом на момент подачі позовної заяви відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму боргу. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, у тому числі витрати на професійну правову допомогу у розмір 7 000,00 гривень. Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.06.2019 з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (суддя Войтенко Т. В.). Ухвалою від 21.06.2019 заяву [PERSON] про забезпечення його позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Накладено арешт на належні [PERSON] частки у статутних капіталах наступних товариств у таких розмірах: частку у розмірі 50% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВІ БІОТЕХНОЛОГІЇ" (код в ЄДРПОУ 36590475, адреса: 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, будинок 4/6), номінальною вартістю 31 500,00 грн., частку у розмірі 90% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦФАРМБІОТЕХ" (код в ЄДРПОУ 37884363, адреса: 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, будинок 4/6), номінальною вартістю 180 000,00 грн., частку у розмірі 20 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАМАРІС" (код в ЄДРПОУ 36589538, адреса: 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, будинок 4/6), номінальною вартістю 12 600,00 грн., частку у розмірі 50 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМАШНІЙ ДОКТОР 2007" (код в ЄДРПОУ 35058557, адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд.14/24, кв. 63), номінальною вартістю 25 000,00 грн., частку у розмірі 50 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ОНКОДІАМЕД" (код в ЄДРПОУ 37450431, адреса: 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, будинок 4/6), номінальною вартістю 1 000,00 грн., частку у розмірі 25 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВЕ ТЕХНОЛОГІЧНЕ ПОКОЛІННЯ" (код в ЄДРПОУ 37044258, адреса: 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, будинок 4/6), номінальною вартістю 500,00 грн. Заборонено органам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно належних [PERSON] часток у статутних капіталах зазначених товариств. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 13.09.2019 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. До початку розгляду справи по суті позивачем були подані заяви про збільшення позовних вимог від 20.08.2019, від 03.02.2020 та від 10.07.2020. Остаточно позивач просив стягнути з відповідача 23 403,61 доларів США, з яких:6 000,00 доларів США - основна заборгованість за договором позики від 14.12.2017; 11 250,00 доларів США - відсотки за договором позики від 14.12.2017 за період з 14.12.2017 по 10.07.2020; 504,25 доларів США - 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики від 14.12.2017; 5 300,00 доларів США - заборгованість за позикою від 19.01.2018; 349,36 доларів США - 3% річних від простроченої суми боргу за позикою від 19.01.2018. Також просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в заяві, представник позивача надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просила задовольнити позов з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог та ухвалити відповідне рішення. Після оголошення перерви, до початку судового засідання, призначеного на 17.02.2021 р., представник позивача подала заяву, в якій просила закінчити судовий розгляд за її та позивача відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, заперечувала проти відкладення розгляду справи за клопотанням відповідача та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явились, представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи. Зважаючи на повторну неявку сторони відповідача у судові засідання, неподання ним відзиву на позов, а також враховуючи думку сторони позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України розгляд цієї справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, пунктом 1 якого передбачено, що позивач (Позикодавець за договором) передає у власність відповідача (Позичальника за договором) строком на чотири місяці грошові кошти в розмірі 166 740,00 грн (сто шістдесят шість тисяч сімсот сорок грн, 00 коп.), що становить 6 000,00 дол. США (шість тисяч доларів США, 00 центів), виходячи з курсу, що встановлений на міжбанківському валютному ринку (www.finance.ua) станом на дату укладення цього Договору. Договір підписаний обома сторонами, про отримання зазначених коштів від позивача відповідач склав відповідну розписку. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не повернув суму заборгованості за договором позики у строки, які в ньому визначені, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем були надані оригінал договору позики та оригінал розписки від 14.12.2017 р., як це передбачено ст. 1047 ЦК України, які долучені до матеріалів справи. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з договору позики від 14.12.2017 р., пунктами 6, 7 сторони передбачили, що спори та розбіжності, які можуть вникнути у зв`язку із виконанням умов цього договору, вони намагатимуться вирішити шляхом переговорів та взаємних консультацій. Спори та розбіжності в рамках цього договору, що неможливо буде врегулювати шляхом переговорів, вирішуватимуться в судовому порядку, передбаченому діючим законодавством України. На підтвердження наміру врегулювати у досудовому порядку спір, що виник у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивачем надана претензія № 28.01/19 від 28.01.2019, направлена відповідачу 04.02.2019, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною та квитанцією від 04.02.2019 та якою позивачем запропоновано відповідачу сплати суму боргу добровільно, у досудовому порядку. На спростування доказів позивача відповідачем не надано доказів про погашення суми боргу. Відповідно до останньої заяви про збільшення позовних вимог від 10.07.2020 позивач просив сягнути з відповідача основну заборгованість за договором позики від 14.12.2017 у розмірі 6 000,00 доларів США, 11 250,00 доларів США - відсотків за договором позики від 14.12.2017 р. за період з 14.12.2017 р. по 10.07.2020 р. та 504,25 доларів США - 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики від 14.12.2017 р. Вказані вище обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики від 14.12.2017 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 493 390,51 грн (чотириста дев`яносто три тисячі триста дев`яносто грн, 51 коп.), що суд обґрунтовує таким. Так, позивач вимагає стягнути суму основного боргу за договором позики від 14.12.2017 та проценти за користування грошовими коштами у валюті - долари США. Проте пунктом 1 договору позики від 14.12.2017 визначено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в гривні, а саме в розмірі 166 740,00 грн (сто шістдесят шість тисяч сімсот сорок грн, 00 коп.), що на день укладання договору становило 6 000,00 дол. США (шість тисяч доларів США, 00 центів), виходячи з курсу, встановленого на міжбанківському валютному ринку. Отже, суд вбачає за можливе стягнути з відповідача основну заборгованість за договором позики від 14.12.2017 у сумі 166 740,00 грн (сто шістдесят шість тисяч сімсот сорок грн, 00 коп.). Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування позикою, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до пункту 4 договору позики від 14.12.2017, сторони домовились, що за користування Позикою позикодавець нараховує проценти у розмірі 6,25% щомісяця. Позивач просив суд стягнути проценти у розмірі 11 250,00 доларів США, нараховані за період з 14.12.2017 по 10.07.2020. При цьому, відповідно до обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, долученого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог від 10.07.2020, розрахунок процентів був здійснений позивачем за період з 14.12.2017 по 14.06.2020, тобто за 30 (тридцять) місяців. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів від суми позики є правомірними. Проте, враховуючи, що сума основного боргу стягується з відповідача у гривнях, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню проценти від суми позики за договором позики від 14.12.2017 у розмірі 312 637,50 грн (триста дванадцять тисяч шістсот тридцять сім грн, 50 коп.), виходячи із розрахунку: 166 740,00 грн (сума основного боргу) х 6,25 % х 30 місяців (з 14.12.2017 по 14.06.2020) = 312 637,50 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних за порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 14.12.2017, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору позики від 14.12.2017 позивач надав відповідачу у позику грошові кошти строком на 4 (чотири) місяці з нарахуванням 6,25 % за користування позикою щомісячно (пункти 1, 4). Частиною 3 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк, визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, відповідач мав повернути позивачу грошові кошти 14.04.2018 у розмірі 208 425,00 грн (двісті вісім тисяч чотириста двадцять п`ять грн, 00 коп.), виходячи із розрахунку: 166 740,00 грн (сума основного боргу) + (166 740,00 грн (сума основного боргу) х 6,25 % х 4 місяці) = 208 425,00 грн. Враховуючи ту обставину, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а також беручи до уваги, що позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 15.04.2018 по 10.07.2020, а саме за 818 днів, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 14 013,01 грн (чотирнадцять тисяч тринадцять грн, 01 коп.), виходячи із розрахунку: 208 425,00 грн (сума боргу, що підлягала поверненню) х 3 % х 818 (кількість днів прострочення) : 365 днів = 14 013,01 грн. Отже, з відповідача на користь позивача за договором позики від 14.12.2017 підлягає стягненню сума боргу у розмірі 493 390,51 грн (чотириста дев`яносто три тисячі триста дев`яносто грн, 51 коп.), з яких: 166 740,00 грн - сума основного боргу, 312 637,50 грн - проценти від суми позики, 14 013,01 грн - 3 % річних від простроченої суми. Окрім того, судом було встановлено, що 19.01.2018 позивач передав відповідачу у позику 5 300,00 доларів США строком до 30.04.2018. Про отримання зазначених коштів від позивача відповідач склав відповідну розписку. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - розписки від 19.01.2018, отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за позикою від 19.01.2018 на час розгляду справи складає 5 300,00 дол. США (п`ять тисяч доларів США, 00 центів). Також, перевіривши розрахунок позивача 3 % річних від простроченої суми позики від 19.01.2018, що складає 349,36 доларів США та обрахований за період з 01.05.2018 по 10.07.2020, суд вважає його вірним. При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тлумачення статей 1046 та 1049 Цивільного кодексу України дає змогу зробити висновок, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та в тій валюті, яка визначена договором позики, а не виключно в національній валюті України. Тобто фактично суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5 649,36 дол. США (п`ять тисяч шістсот сорок дев`ять доларів США, 36 центів) за позикою від 19.01.2018, з яких 5 300,00 доларів США - основна заборгованість, 349,36 доларів США - 3 % річних від простроченої суми позики, є законними, обґрунтованими, а, отже, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тож права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики у розмірі 493 390,51 грн (чотириста дев`яносто три тисячі триста дев`яносто грн, 51 коп.), за договором позики від 14.12.2017, з яких: 166 740,00 грн (сто шістдесят шість тисяч сімсот сорок грн, 00 коп.) - сума основного боргу, 312 637,50 грн (триста дванадцять тисяч шістсот тридцять сім грн, 50 коп.) - проценти від суми позики, 14 013,01 грн (чотирнадцять тисяч тринадцять грн, 01 коп.) - 3 % річних від простроченої суми та 5 649,36 дол. США (п`ять тисяч шістсот сорок дев`ять доларів США, 36 центів) за позикою від 19.01.2018, з яких 5 300,00 дол. США (п`ять тисяч триста доларів США, 00 центів) - сума основного боргу, 349,36 дол. США (триста сорок дев`ять доларів США, 36 центів) - 3 % річних від простроченої суми позики. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні до суду позову, а також заяв про збільшення позовних вимог, сплачено судовий збір у сумі 6 302,59 грн. Окрім того, позивачем сплачено 384,20 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Тобто загальна сума сплаченого позивачем судового збору дорівнює 6 689,79 грн. Зазначене підтверджується квитанціями, які містяться у матеріалах справи. Враховуючи часткове задоволення позову, а саме те, що частина заборгованості за позиками стягується у гривнях, а частина у доларах США, суд розрахував розмір судового збору наступним чином: 4 933,91 грн - судовий збір від суми заборгованості, що стягується за договором позики від 14.12.2017 р., 1 519,63 грн - судовий збір від суми заборгованості, що стягується за позикою від 19.01.2018, з яких: 1 474,45 грн - судовий збір від суми позовних вимог за позовною заявою від 06.06.2019 у розмірі 5 475,12 доларів США із розрахунку: 5 475,12 дол. США х 26,93 (курс НБУ станом на 06.06.2019 - дату складання позову та сплати судового збору) х 1% = 1 474,45 грн; 26,64 грн - судовий збір від суми збільшених позовних вимог за заявою від 03.02.2020 із розрахунку: 106,42 дол. США (сума, на яку збільшились позовні вимоги за позикою від 19.01.2018) х 25,0294 (курс НБУ станом на 03.02.2020 - дату складання заяви про збільшення позовних вимог та сплати судового збору) х 1% = 26,64 грн; 18,54 грн - судовий збір від суми збільшених позовних вимог за заявою від 10.07.2020 із розрахунку: 68,82 дол. США (сума, на яку збільшились позовні вимоги за позикою від 19.01.2018) х 26,9335 (курс НБУ станом на 10.07.2020 - дату складання заяви про збільшення позовних вимог та сплати судового збору) х 1% = 18,54 грн. Отже, загальна сума судового збору за позовними вимогами складає 6 453,54 грн. Перевищення розміру судового збору, нарахованого судом, над сплаченим позивачем розміром судового збору, пояснюється коливанням курсу долара США, адже судовий збір, що підлягав сплаті під час подання до суду позову та заяв про збільшення позовних вимог щоразу обраховувався позивачем із загальної суми позовних вимог, визначеної у доларах США. З огляду на зазначене та враховуючи, що позивачем був сплачений судовий збір у загальному розмірі 6 689,79 грн (6 302,59 грн - судовий збір за позовні вимоги та 384,20 грн - за подання заяви про забезпечення позову), суд вважає, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 6 689,79 грн (шість тисяч шістсот вісімдесят дев`ять грн, 79 коп.). Окрім того, позивач просив стягнути 7 000,00 грн (сім тисяч грн, 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що зазначені вимоги підтверджуються наявними у матеріалах справи копією договору про надання правової допомоги від 24.01.2019, копіями актів наданих послуг № 1 від 28.01.2019 та № 2 від 06.06.2019 з детальним описом наданих послуг, копіями квитанцій від 28.01.2019 та від 06.06.2019, що підтверджують оплату позивачем послуг адвоката Котенко Р. В. за договором про надання правової допомоги від 24.01.2019, враховуючи складність справи, ціну позову та ту обставину, що окрім послуг, зазначених в наданих копіях актів № 1 від 28.01.2019 та № 2 від 06.06.2019, адвокат Котенко Р. В. від імені позивача складала заяву про збільшення позовних вимог з новим розрахунком позовних вимог, ознайомлювалася з матеріалами справи та брала участь у судовому засіданні, а також те, що зазначені витрати були передбачені позивачем у попередньому розрахунку суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку із розглядом справи, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч грн, 00 коп.). Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.11, 15, 16, 192, 254, 526, 527, 530, 533, 610 - 612, 625, 1046 - 1050 ЦК України,

Outcome: partial