Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

В червні 2014 року ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], у якому просить зобов»язати Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції звільнити з-під арешту легковий автомобіль Mercedes-Benz E220, 1999 року випуску, що належить на праві власності [PERSON], накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29080814 від 30.05.2012 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 22475124 від 20.01.2012 року, постановою про арешт майна боржника вих. № 10/864 від 01.09.2010 року, постановою про арешт майна боржника вих. № 9/1055 від 22.10.2009 р., постановою про розшук майна № 22475124 від 25.01.2012 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено кредитно-заставний договір № ZRZ0A80000008, від 13.06.2008 року, в забезпечення виконання зобов»язань за яким відповідач передав в заставу банку належний йому легковий автомобіль Mercedes-Benz E220. Під час продажу предмету кредитно-заставного договору, позивачу стало відомо, що Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ накладено арешт на все майно відповідача, чим порушено його права, як заставодержателя. В судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якому остання не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача повторно не з"явився в судове засідання, надіслав заяву про відкладення розгляду справи, у зв"язку з перебуванням [PERSON] на лікарняному. Доказвів на підтвердження вказаних обставин в судові засідання 03.09.2014р. та 09.10.2014 р. не надав, тому суд визнав причини неявки відповідача не поважними. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що 13.06.2008 року між ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № ZRZ0A80000008, в забезпечення виконання якого [PERSON] передав в заставу позивачу, належний йому на праві власності легковий автомобіль Mercedes-Benz E220, номер кузов/шасі:[NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], 1999 рік випуску (а.с. 3-8). Заставу спірного майна зареєстровано 23.06.2008 року за № 7431778, про що свідчить Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 44448882 від 13.06.2014 року (а.с. 11-14). У зв"язку з невиконанням [PERSON] рішення суду в строк наданий для добровільного виконаня рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу на загальну суму 5 356 грн., державним виконавцем Корольовського ВДВС Житомирського МУЮФайдовим О.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 22475124 від 20.01.2012 року, якою накладено арешт на легковий автомобіль Mercedes-Benz E220 та оголошено заборону його відчуження, а також постанову про розшук майна боржника № 22475124 від 25.01.2012 року (а.с. 15,16). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов»язань перед банком. Згідно з ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про заставу», якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Відповідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. З матеріалів справи та вищезазначених вимог закону вбачається, що позивач має пріоритетне право щодо звернення стягнення на заставне майно, а тому арешт та заборона на відчуження заставного майна - легкового автомобіля Mercedes-Benz E220 оформлені постановою ВП № 22475124 від 20.01.2012 року, є неправомірними та такими, що порушують права позивача як заставодержателя. За вказаних обставин позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved