Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 26.01.2008 року в розмірі 6600,00 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а саме: 2457,61 грн. - тіло кредиту; 555,30 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 4399,60 - заборгованість з пені, а також штрафи: відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 620,63 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 06 вересня 2017 року відкрито провадження по справі. Протокольною ухвалою від 13.06.2018 р. уточнений позов АТ КБ "ПриватБанк" повернуто на підставі п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача Романовський Д.С наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, в обґрунтування якого зазначено, що вказані в позові Умови та Правила надання банківських послуг не діяли на день оформлення кредиту. так, в позовній заяві та в заяві позичальника дата отримання кредиту вказана як 26.01.2008 р., що вказує на час виникнення договірних правовідносин між сторонами, проте в Розділі «Загальні положення» Витягу «Умов та правил надання банківських послуг» вказано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009 р., тобто вказаний документ (Умови та Правила) був складений значно пізніше та не міг регулювати відносини під час укладення кредитного договору 26.01.2008 р. Крім того, з урахуванням терміну дії кредитної картки, що надавалася [PERSON], позивачем здійснено пропуск строку позовної давності при нарахуванні заборгованості, а також пені. Кредитні кошти були надані на споживчі цілі, тому до спірних правовідносин слід застосовувати п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] зазначила, що у разі незгоди зі змінами "Умов та правил наданнябанківських послуг" або "Тарифів Банку", клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. Можливість зміни умов договору передбачено розділом ІІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 р., а саме банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 р. № 2346-ІІІ встановлено, що платіжна картка є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого видку картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Оскільки клієнт на сьогоднішній день не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, внесені зміни вважаються прийнятими, а тому до позовної заяви додаються Умови та Правила надання банківських послуг, актуальні на дату подачі позову. Відповідачем неправомірно зазначено посилання на Закон України "Про захист прав споживачів", оскільки в даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, а не на придбання продукції.Позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки строк випущеної картки до останнього дня 08.2017 р., а позивач звернувся до суду 02.04.2018 р. Підстав для застосування позовної давності до вимог про стягенння пені також немає, оскільки порушення триває, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких мотивів. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 26.01.2008 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору являється прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п. 1.1.3.2.2. Умов, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає сплаті в зазначені банком терміни. Пунктом 1.1.7.12 Умов сторони погодили, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а.с. 12-26 - копія витягу з Умов та Правил). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов Договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачу. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за укладеним договором, відповідач, станом на 18 липня 2017 року, має заборгованість 12412,51 грн., яка складається з наступного: 2457,61 грн. - заборгованість за кредитом; 5555,30 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 4399,60 грн. - нарахована пеня. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, судом встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги в частині стягнення з відповідача сум штрафів задоволенню не підлягають. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 1521/5041/12-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представником відповідача по справі заявлено про застосування строку позовної давності до пред'явлених вимог АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, строк дії картки до серпня 2017 року. Судом встановлено, що на картковий рахунок [PERSON] періодично вносилися платежі, зокрема: 48,00 грн. - 26.05.2017 р., 1067,00 грн. - 29.10.2016 р., 197,00 грн. - 26.08.2016 р., 145,35 грн. - та 359,05 грн. - 31.07.2016 р., тощо, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 15.02.2008 року по 18.07 2017 року. Встановивши зазначені факти переривання [PERSON] перебігу строку позовної давності, суд вважає, що звернувшись до суду з позовом 09 серпня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустило строку позовної давності, оскільки його перебіг почався заново 26 травня 2017 року (дата останнього платежу згідно виписки). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 7 березня 2018 року у справі № 756/11416/15-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач користуючись кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж він здійснив 26.05.2017 року. Підписавши 26.01.2008 року анкету-заяву, [PERSON] дав свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач та його представник не надав (Постанова Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 637/992/16-ц). Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 12412,51 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1600,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в розмірі 1495,13 грн. виходячи з наступного розрахунку: 12412,51 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1600,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 13283,14 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial