Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] 09.12.2015 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" з [PERSON] заборгованості в сумі 29890,58 грн, що складається з боргу за кредитом у розмірі 10847,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9,35 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2770,29 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 14364,26 грн., штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1399,55 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що останнім в порушення умов кредитного договору не в повній мірі виконано особисті зобовязання щодо здійснення щомісячних платежів за укладеною між сторонами заявою №VIV2R312843029 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11.09.2012 року, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 15390,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк", належно повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подавши попередньо письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.26), вдруге не зявився в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не представив. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного. Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.26) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Так, в судовому засіданні установлено, що 11.09.2012 року відповідач [PERSON] став клієнтом ПАТ "КБ "Приватбанк", підписавши заяву №VIV2R312843029, що підтверджується копією останньої (а.с.5), згідно якої відповідач отримав строковий кредит в розмірі 15390,57 грн. на оплату споживчих товарів терміном на 24 місяці з 11.09.2012 року по 10.09.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.15 даної заяви позичальник згоден, що ця заява разои із запропонованими кредитодавцем Умовами та правилами, Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Відповідно до п.2.4.3.5. Умов та правил (а.с.6-15) позичальник сплачує банку винагороду в розмірі і в строки, вказані у заяві і справжніх умовах. Згідно п.2.4.5.1. Умов надання споживчого кредиту у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, враховуючи заборгованість, яка виникла у відповідності з п.2.4.3.6., 2.4.5.2., 2.4.5.3. Умов та правил позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту, в тому числі заборгованості у відповідності з п.2.4.3.6., 2.4.5.2., 2.4.5.3. Умов і правил за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні. Відповідно до вимог п.2.4.5.5. Умов надання споживчого кредиту при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості. З представленого позивачем розрахунку (а.с.4) вбачається, що відповідачем [PERSON] в порушення особистих зобов'язань не у повній мірі здійснювались платежі за кредитним договором №VIV2R312843029 від 11.09.2012 року, оскільки за ним станом на 26.11.2015 року рахується заборгованість в межах заявлених позовних вимог на суму 29890,58 грн., яка складається з боргу за кредитом у розмірі 10847,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9,35 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2770,29 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 14364,26 грн., штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1399,55 грн. (процентна складова). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не спростовуються та не суперечать один одному. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення ним інших платежів в рахунок виконання власних зобовязань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обовязком особи, яка порушила зобовязання. Разом з тим, відповідно до розяснень Верховного Суду України, що містяться в листі, що надісланий судам із метою однакового застосування судами України законодавства, "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" від 01.02.2013 року, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобовязання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. Згідно вимог п.5 ч.3 ст.18 Закону "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобовязань за договором. У відповідності до ч.5 ст.18 Закону "Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи, що в даному конкретному впадку фактичний розмір пені, яку позивач просить стягнути з відповідача в межах правовідносин сторін за договором споживчого кредиту значно перевищує та вочевидь є більшим від половини суми боргу за кредитом, процентам та комісії, тобто загальних збитків кредитодавця, заявлена до стягнення сума пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 14364,26 грн. підлягає частковому зменшенню судом до розміру половини відповідної суми заборгованості за кредитом, що становить 6813,39 грн. ((10847,13 грн. + 9,35 грн. + 2770,29 грн.) / 2). У зв'язку з цим відповідному пропорційному зменшенню підлягає також заявлений розмір штрафу в частині його процентної складової, який слід визначити в розмірі 1022,01 грн. ((10847,13 грн. + 9,35 грн. + 2770,29 грн. + 6813,39 грн.) х 5%) Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи щодо наявності простроченої заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем із погашення кредитного боргу, заборгованості за відсотками, що виникла з вини позичальника, вимоги позивача є справедливими в межах уточненого зменшення заявлених до стягнення сум розрахунку заборгованості станом на 26.11.2015 року, не суперечать вимогам закону та відповідають положенням кредитного договору, не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб, а тому сума боргу підлягає стягненню з останнього на користь позивача в межах заявлених позовних вимог в остаточному обчисленні сум заборгованості за кредитом в розмірі 10847,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9,35 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2770,29 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 6813,39 грн., штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1022,01 грн. (процентна складова), тобто в загальній сумі 21962,17 грн. Про застосування щодо спірних правовідносин позовної давності ніким із сторін не заявлено, тому дане питання судом не вирішується. Також пропорційно обсягу задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати із сплати судового збору в розмірі 1218 грн. (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved