Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Національного історико-архітектурного музею "Київська фортеця" і просить поновити його на посаді заступника Генерального директора з наукової роботи Національного історико-архітектурного музею "Київська фортеця" , стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 травня 2015 року по 30 листопада 2015 року, що складає 18 741,03 грн., та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що звільнення позивача було незаконним та безпідставним. Під час судового розгляду позивач та представник позивача підтримали вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача не заперечувала проти задоволення позову, окрім відшкодування моральної шкоди Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу; Встановлено, що 15 травня 2015 року наказом №63-К позивача [PERSON] було звільнено з посади заступника Генерального директора з наукової роботи Національного історико-архітектурного музею "Київська фортеця" відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку генерального директора музею. Виданий відповідачем наказ в особі Генерального директора [PERSON] не визначає обставину, яка стала підставою для звільнення позивача, зокрема не визначено подію відповідно до якої третя особа прийшла до висновку про наявність в діях працівника [PERSON]. винних дій, які призвели до втрати довір'я. З огляду на відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження наведених обставин слід визнати звільнення позивача таким, що проведено без законної підстави. Отже позивач підлягає поновленню на роботі. Згідно виданих відповідачем довідок про середню заробітну плату [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2015 року по 30 листопада 2015 року складає 18 741,03 грн. За викладених обставини вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить також стягнути з відповідача 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Як зазначено у ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження заподіяння моральної шкоди та не обґрунтовано розмір компенсації моральної шкоди, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування судових витрат. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial