Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк", позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості. Позивач зазначив, що 21.05.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № VILWRX19240141, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 12 761,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 06.02.2017 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 21 554, 56 грн., з яких: 5 837, 95 грн. - заборгованість за кредитом; 2, 27 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 914, 25 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 12 297, 49 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 002, 60 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути із відповідача та вирішити питання судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи оповіщеною про день та час розгляду справи шляхом публікації оголошення у пресі, в судове засідання не з'явилась, заяви про відкладення розгляду справи або ж розгляду у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. 26.09.2017 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Зважаючи на те, що представник позивача скористався правами наданими йому ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною, отож не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, при заочному розгляді справи, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 21.05.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено кредитний договір № VILWRX19240141, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 12 761, 70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між нею і Банком кредитно заставний договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві (а.с.56). Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 53-54). З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим станом на 06.02.2017 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку (а.с.55) складає 21 554, 56 грн., з яких: 5 837, 95 грн. - заборгованість за кредитом; 2, 27 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 914, 25 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 12 297, 49 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 002, 60 грн. - штраф (процентна складова). Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України, зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення\~заборгованості за кредитом в сумі : 5 837, 95 грн., ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь\~яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Також суд вважає, що підлягає до задоволення вимога про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2, 27 грн., оскільки розмір відсотків було оговорено сторонами договору у заяві, а відповідачем не надано жодних заперечень щодо його розміру. Перевіряючи законність нарахування банком комісії, а також зясовуючи правову підставу її нарахування, суд виходить з такого. Відповідно до\~ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.\~\~\~\~\~\~ З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті1,\~статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 [PERSON] надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За правилами ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено в розумінні належних та допустимих доказів, що нарахування цієї комісії не є послугами, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг за рахунок позивача, отож суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення комісійної винагороди банку з відповідача на користь позивача не підлягають до задоволення. Крім цього, судом встановлено, що надані позивачем [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг не містять підпису позичальника, будь яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і [PERSON] ознайомлений позичальник підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 (постанова від 22.03.2017 року). Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. З зазначеного слідує, що вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з позичальника штрафів, що визначені пунктом 2.4.5.5. [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг є безпідставною, оскільки вони не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вирішуючи питання про стягнення пені за кредитним договором, суд виходить з такого. Згідно\~ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року в справі № 6-100цс14 висловив правову позицію, відповідно до якої частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути\~11\~678, 17 грн., з яких: 5\~837, 95 грн.\~- заборгованість за кредитом,\~2, 27 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також пеня в сумі\~5\~840, 22 грн. В решті позову слід відмовити за необґрунтованості. Згідно\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1600,00 грн. (а.с. 38). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути\~судові витрати\~в сумі 866, 87 грн.\~(1 600,00 грн. * 11\~678, 17\~грн. / 21\~554, 56\~грн.).

Outcome: partial