Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договору підряду, стягнення суми коштів та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON] від 20.02.2017 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору підряду, стягнення суми коштів та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/2177/17-ц, номер провадження 2/754/427/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді [PERSON] Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 24.10.2016 між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір підряду. Відповідно до зазначеного договору відповідач зобов'язаний був здійснити ремонтні роботи «під ключ» в належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS]. Відповідно до кошторису майбутніх ремонтних робіт, що був погоджений та підписаний між позивачем та відповідачем, вартість вказаних ремонтних робіт склала 115558,63грн. На виконання умов вказаного договору, позивачем на користь відповідача було сплачено 106140,00грн. Відповідно до п. 3.1. Договору, термін виконання робіт визначається поетапно виходячи з обсягу профінансованого переліку робіт поетапно відповідно до кошторисної документації, але не перевищує двох календарних місяців. Одразу з ж після того, як позивачем була сплачена зазначена сума коштів, відповідач розпочав роботи в квартирі позивача. Після того, як була проведена деяка частина робіт за договором, оглянувши квартиру, позивачу стало очевидним, що роботи, які виконуються відповідачем цілковито неякісні, без використання необхідних будівельних матеріалів або ж використання їх не в тій кількості, що необхідна для конкретного виду робіт. Після того, як позивач виявила зазначені недоліки в роботі відповідача, які були очевидні, оскільки відповідач за два місяці роботи фактично не зробив нічого з передбачених договором робіт, а ті роботи, що були виконані - виконані неякісно та непрофесійно. Позивач повідомила відповідача про ситуацію, що склалася, про що він не виконує свої зобов'язання належним чином, роботи проводяться вкрай неякісно, матеріали, які повинні були бути закуплені за надані позивачем кошти відсутні, а квартира внаслідок дій відповідача була піддана руйнуванню. На прохання позивача виправити всі недоліки в своїй роботі, закупити необхідний матеріал для проведення робіт, відповідач відповів згодою, але за умови, що позивач підпише акт виконаних робіт за перший етап. Позивач підписала акт №1 за виконані роботи, відповідно до якого відповідачем було виконано робіт на загальну суму 68891,60грн. Після того як позивач підписала вказаний вище акт виконаних робіт, відповідач недоліки не усунув, ремонтні роботи не завершив, натомість в односторонньому порядку припинив виконувати ремонтні роботи в квартирі позивача. Позивач неодноразово зверталася до відповідача повернути позивачу принаймні різницю між сплаченою позивачем сумою коштів та вартістю виконаних робіт, що вказана в акті №1 (хоча зазначені у вказаному акті роботи не відповідають дійсності), що дорівнює сумі 37248,40грн. Проте відповідач на прохання ніяк не реагував, зустрічі з позивачем уникав, на телефонні дзвінки не відповідав. В зв'язку з цим позивач звернулася до відповідача з письмовою претензією від 30.01.2016. На претензію відповідач жодним чином не відреагував. Позивач сплативши відповідачу наперед 106140,00грн за договором та підписавши акт №1 першого етапу виконаних робіт і не отримавши фактично навіть десяти відсотків від загального обсягу ремонтних робіт в своїй квартирі, опинившись без грошей та квартири, яка «зусиллями» відповідача так і залишилася непридатною для проживання. У зв'язку з вище викладеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. 02.05.2018 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив (відзив ідентичний до заперечень, які надійшли в провадженні судді [PERSON] від представника відповідача) відповідно до якого представник відповідача зазначив, що дійсно, між сторонами у справі було укладено договір на виконання будівельних робіт, згідно п.п. 1 вказаного договору ФОП [PERSON] зобов'язався виконати будівельні роботи з ремонту квартири, що належить позивачу за адресою [ADDRESS], а позивач прийняти та оплатити вказані роботи відповідно до умов укладеної угоди. На виконання умов договору замовником було сплачено підряднику грошові кошти в сумі 106140грн. Проте, в супереч доданому розрахунку, обґрунтовуючи ціну позову позивачем навмисно не враховано додаткові кошториси, що були підписані сторонами, а також два акти виконаних робіт, що наддавались їй підрядником на загальну суму 29090,60грн. Вказані дії позивачки направлені на те, щоб ввести суд в оману стосовно обставин, що викладені у позові. Враховуючи наведене, відповідач не може погодитись з позовними вимогами. Наприкінці завершення виконання будівельних робіт, що були визначені сторонами у кошторисі 2 етапу виконання робіт та кошторису «Плитка», відносинами між сторонами договору стали напруженими та такими, що унеможливлювали подальшу співпрацю. Відповідач намагався домовитись про виконання робіт у своїй квартирі з робітниками підрядника напряму. А коли деякі працівники пристали на її пропозицію, щодо виконання робіт без врахування послуг підрядника, позивач почала усіляко уникати спілкування з відповідачем та шукати приводи, щоб влаштувати конфлікт і розірвати укладений договір. Так, з метою підведення підсумків виконаної роботи, а також здійснення точного розрахунку, позивачка та відповідач домовились про зустріч, що була призначена на 23 січня 2017 року. Вказані акти були надані відповідачем для підпису позивачці 23 січня 2017 року, одразу після того, як позивач разом з відповідачем оглянула виконані роботи у квартирі. При цьому, дійсно на момент вказаного огляду, виходячи з розрахунку відповідача він мав у своєму розпорядженні частину не використаних коштів, що були сплачені авансом позивачкою та які хотів їй повернути в момент підписання актів виконаних робіт. Проте, подальша поведінка позивачки виявилась неадекватною та обурливою. Оглянувши у присутності підрядника квартиру, позивач зазначила, що претензій у неї до якості роботи не має, проте вона сказала, що все одно вважає їх вартість завищеною, а отже хоче повернути свої гроші. Одночасно позивачка вихопила гроші та документи, що тримав у руці відповідач та сказала, що він нікуди не піде з квартири, як що не дасть їй всю суму коштів, що у нього була з собою у гаманці. Відповідач, розуміючи, що розмова з позивачкою не йде конструктивно мав намір піти, проте двері у квартиру були зачинені позивачкою, а вона не мала наміру їх відчиняти, погрожуючи при цьому фізичною розправою зі сторони своїх знайомих, які нібито мали прибути на зустріч. Після цього, відповідач був вимушений викликати поліцію, за допомогою якої і вийшов із квартири позивачки. При цьому, наряду поліції, що прибув на виклик, позивачка заявляла, що жодних грошей та документів у відповідача з рук не виривала. В подальшому, розуміючи, що подальші адекватні перемовини з позивачкою не можливі, підрядником 24 січня 2017 року акти виконаних робіт були направлені поштою. Відповідач жодних викликів, щодо прибуття для складання акту стосовно не якісно виконаних будівельних робіт чи не виконаних будівельних робіт від позивача не отримував. У зв'язку з викладеним вище відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 10.05.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON], в якій зазначено, що відповідач у запереченнях та у відзиві на позовну заяву посилається на те, що наприкінці завершення будівельних (ремонтних) робіт, що були визначені сторонами у кошторисі 2 етапу виконання робіт та кошторисі «Плитка», які були укладені 09.12.2016, відносини між сторонами стали напруженими та такими, що унеможливлювали подальшу співпрацю. В подальшому відповідач односторонньо достроково припинив виконувати всі свої зобов'язання за спірним договором зовсім з інших підстав, а саме, на підставі п. 2., 6.3. ст. 6, п. 7.4. ст. 7 Договору, про що склав відповідного листа та направив його позивачу поштовим відправленням. Разом з цим, відповідач не навів доказів порушення позивачем зазначених вище пунктів договору. А отже, одностороннє припинення виконавцем (відповідачем) зобов'язань за спірним договором з наведених вище підстав є незаконним, істотно порушує умови договору та є таким, що завдає істотної шкоди позивачеві. Про вказане вище рішення, прийняте відповідачем 11.01.2017, повідомлено позивача шляхом поштового відправлення листа, датованого 13 січня 2017 року. З огляду на викладене, також звертаю увагу суду, що відповідач вказує, що ще в грудні 2016 року (з 09.12.2016 року), «відносини між сторонами стали напруженими та такими, що унеможливлювали подальшу співпрацю», тобто більше ніж за місяць до направлення позивачу офіційного листа відповідач вирішив, що виконувати зобов'язання за договором він не буде (а отже, позивач зазнає істотних збитків). При цьому, відповідач не вказує причин (підстав) виникнення напруженості відносин між сторонами та не доводить вину позивача у їх виникненні. З урахуванням наведеного та внаслідок односторонньої відмови відповідача від виконання зобов'язань за договором, позивач пред'явила відповідачу претензію щодо повернення їй грошових коштів в сумі 37248,40грн, що складає різницю між сплаченою позивачем відповідачу вартістю робіт та вартістю фактично виконаних відповідачем робіт, і направила відповідачеві зазначену претензію 30 січня 2017 року засобами поштового зв'язку (докази містяться у матеріалах справи). Крім того, посилання відповідача на те, що 23 січня 2017 року відповідач надавав, а позивач відмовилася від підписання актів виконаних робіт за договором побутового підряду від 24.10.2016, в матеріалах справи підтвердження не знаходить. 23 січня 2017 року позивач з відповідачем домовились про зустріч у зв'язку з невиконанням останнім зобов'язань (ремонтних робіт) згідно умов договору побутового підряду та з метою відшкодування відповідачем збитків позивачеві. Разом з цим, відповідач під час зустрічі з позивачем 23.01.2017 не відшкодував останній збитки, повернути грошові кошти в розмірі 37248,40 гривень відмовився. Внаслідок цього, сторони по справі, дійсно, мали конфлікт, проте не за тих обставин, які зазначає відповідач, а через невиконання відповідачем зобов'язань за Договором. Крім того, не зважаючи на те, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем визнається існування боргу перед позивачем у розмірі 8157,79гривень, відповідач вказану суму боргу до даного часу позивачеві так і не повернув. Таким чином, з наведених вище підстав, розуміючи обґрунтованість претензії позивача та бажаючи уникнути цивільно-правової відповідальності за безпідставну односторонню відмову від виконання зобов'язань за договором, відповідач негайно (24.01.2017) направив позивачеві акти виконаних робіт з нібито виконаними роботами підряду. У дійсності ж вказані акти виконаних робіт не підтверджують факт виконання робіт за договором побутового підряду, а тому підписані позивачем не були. Крім того, слід зазначати, що долучені відповідачем до матеріалів справи докази закупівлі матеріалів лише частково вказують на витрати, понесені відповідачем. 27.06.2018 до суду надійшов додатковий відзив від представника відповідача [PERSON] в якому представник відповідача зазначив, що 24 січня 2017 року спірні акти виконаних робіт були направлені підрядником поштою, що відповідає умовам укладеного договору. Відповідно до даних отриманих з СМС повідомлення ПАТ «УКРПОШТА», що з надійшло на телефон позивача, відповідачкою вказані акти виконаних робіт були отримані 25.01.2017 (скріншот додається, а носій інформації може бути інший за вимогою суду), а отже відповідно до наведеного вище пункту договору відповідності до п. 9.3. договору відповідно до якого у випадку відсутності письмових зауважень замовника протягом 2х днів з моменту пред'явлення йому підрядником Акта про прийняття виконаних робіт, останній вважається затвердженим, а послуги надані належним чином, роботи у відповідності до актів наданих будівельних робіт другого етапу та акту «плитка» були прийняті стороною замовника. Адже строк на подання відповідних письмових зауважень чи викликів для складання дефектного акту виконаних робіт позивачем відповідачу протягом 2-х з моменту отримання актів направлено не було. Претензія додана позивачем у якості доказу, що датована 30.01.2017 відправлена з порушенням строку вказаного вище містить за своїм змістом та не має жодного посилання на те, що роботи за вказаними спірними актами не виконувались відповідачем. Суть даної претензії стосується лише якості робіт виконаних співробітниками відповідача. На ряду з вказаним, жодних викликів щодо складання дефектного акту не містить та жодних доказів поганої якості робіт не наводить. Також, ціна на вказані будівельні роботи завчасно оговорювалась сторонами, про що складались відповідні кошториси виконання робіт, що затверджувались сторонами. Більш того, варто звернути увагу на той факт, що позивачка навмисно намагається ввести суд в оману фабрикуючи докази по справі. Зокрема відповідно до екземпляру укладеного між сторонами договору, що знаходиться у відповідача, строк виконання робіт за ним складає три місці з моменту його підписання. Проте, як стало відомо, після огляду додатків до позову, позивачкою вказаний термін виконання робіт у її екземплярі договору було власноручно виправлено на два місяці. Вказане виправлення чітко видно із ксерокопії, що була нею приєднана до позову, а отже не були порушені строки. У зв'язку з викладеним вище відповідач просить суд відмовити в позовних вимогах. 10.05.2018 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від представника позивача [PERSON], яка була прийнято судом. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на докази, які викладені в відзиві та запереченнях. В судому засіданні 25 жовтня 2018 року були заслухані свідки, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона з жовтня по січень місяць працювала консьєржем в будинку [ADDRESS]. Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона являється дочкою позивачки, ремонт дійсно зроблений дуже не якісно та деякий час її мама [PERSON] проживала у неї, так як в квартирі неможливо було проживати. Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона працювала малярем у ФОП [PERSON], свою роботу в квартирі 86 виконала якісно. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.10.2016 між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір підряду. Відповідно до зазначеного договору відповідач зобов'язаний був здійснити ремонтні роботи «під ключ» в належній позивачу на праві власності квартирі №86, що знаходиться в будинку №103 по вулиці М. Закревського в м. Києві. Відповідно до пункту 1.1. Згідно Договору Підрядник зобов'язується виконати роботи з ремонту квартири під «ключ» поетапно в обсязі передбаченому орієнтованою договірною вартістю, з дотриманням будівельних норм і правил, а так само умов цього Договору. Замовник зобов'язується здійснити оплату всіх цих робіт в обсязі кошторису і договірною вартістю, що є невід'ємною частиною Договору, і в термін, передбачений умовами цього Договору. Відповідно до пункту 3.1. Термін виконання робіт визначається поетапно виходячи з обсягу профінансованого переліку робіт поетапно відповідно до кошторисної документації, але не перевищує виконання 3 календарних місяці (за виключенням державних свят). Сторони в судовому засідання підтвердили, що термін виконання робіт становив 3 (три) місяці. Відповідно до пункту 4.1. Оплата робіт, виконуваних за Договором, здійснюється Замовником відповідно до кошторисної документації. Також відповідно до пункту 8 Договору, між сторонами обумовлено дострокове припинення (розірвання) Договору. Так на підставі кошторису на виконання ремонтно-будівельних робіт, який підписаний сторонами по справі, було визначено перелік робіт та суму, яку повинна була сплатити [PERSON] за фактично виконані роботи ФОП [PERSON]. Сума, згідно кошторису на виконання ремонтно-будівельних робіт, становила 115 558,63грн. На виконання умов Договору від 24.10.2016 [PERSON] сплатила загальну суму в розмірі 106140, 00грн, що підтверджується квитанціями №950586 та №950571. Так, згідно Акту 1 (розрахунку) за виконані ремонтно-будівельні роботи, який підписаний сторонами після виконаних робіт, та його підписання підтверджено сторонами в судовому засіданні, вартість вже виконаних робіт становила 68 891,60грн. 30.01.2018 [PERSON] надіслала претензію ФОП [PERSON] в якій зазначала, що відповідно до Договору від 24.10.2016 вартість ремонтних робіт складала 115558грн 63коп. На виконання Договору нею було сплачено 106140грн, але у зв'язку з тим, що виконані роботи є неякісними, не відповідають жодним будівельним нормам та стандартам, зазначивши, що ФОП [PERSON] порушив фактично усі умови договору, а також ту обставину, що в односторонньому порядку припинив виконувати свої обов'язки передбачені Договором, а відтак в односторонньому порядку розірвав вказаний договір, просила протягом трьох днів з дня отримання претензії повернути їй кошти в сумі 37248грн 40коп, що складає різницю між сплаченою сумою та вартістю фактично виконаних робіт відповідно до Акту №1. Направлення претензії підтверджується фіскальним чеком. Однак як вбачається з встановлених судом обставин справи та підтверджені матеріалами справи, позивачкою [PERSON] не враховано додаткові кошториси, а також 2 акти виконаних робіт, що надавались їй підрядником на загальну суму 29090грн 60 коп. Згідно із кошторису 2 етапу на виконання ремонтно-будівельних робіт загальна вартість робіт склала 33094,63грн, а відповідно до кошторису плитки на виконання ремонтно-будівельних робіт, загальна вартість робіт склала 22733,83грн. 24.01.2017 ФОП [PERSON] поштовим зв'язком направив акти виконаних робіт [PERSON] (доказ надсилання міститься в матеріалах справи), що відповідає умовам укладеного Договору, а саме п 7.1 Договору, згідно якого прийняття-здача робіт, виконуваних згідно Договору здійснюється Замовником, або його представником не пізніше 2-х (двох) робочих днів з моменту одержання від Підрядника повідомлення про виконаний окремий етап робіт. В подальшому [PERSON] не надсилала жодного виклику (зауваження) ФОП [PERSON] для складання дефектного акту стосовно неякісно виконаних будівельних робіт чи невиконаних будівельних робіт. Отже, роботи у відповідності до актів виконаних будівельних робіт другого етапу та акту плитка були прийняті [PERSON] в повному обсязі, оскільки відповідають умовам п.7.3.Договору у випадку відсутності письмових зауважень Замовника протягом 2-х (двох) днів з моменту пред'явлення йому Підрядником Акта про прийняття виконаних робіт, останній вважається затвердженим, а послуги надані належним чином. Крім того, в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила, що оплата було здійснена в добровільному порядку за виконані роботи, згідно кошторису 2 етапу на виконання ремонтно-будівельних робіт та кошторису плитки на виконання ремонтно-будівельних робіт. Однак, незважаючи на це, вона вважає що ремонтні роботи є неякісними та не відповідають жодним будівельним нормам та стандартам, на підтвердження чого нею були додані до позовної заяви фотознімки квартири. Судом в судовому засідання сторонам було роз'яснено, що суд не є фахівцем в галузі знань, пов'язаних з визначенням норм та стандартів якості проведення ремонтно-будівельних робіт та роз'яснено сторонам положення чинного законодавства України щодо клопотань про призначення та проведення експертизи із залученням фахівця з даної галузі знань. Однак сторонами по справі клопотання про призначення експертизи не заявлялось. Належних та допустимих доказів щодо неналежної якості ремонтно-будівельних робіт суду не надано. Суд не може взяти до уваги свідчення свідків, оскільки на їх свідчення не можливо встановити дійсність обставин справи. Відповідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 837 ЦК України - за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Так у ч. 1 ст. 843 ЦК України зазначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до ч. 1 ст. 844 ЦК України - ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Згідно із ст. 853 ЦК України - замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Відповідно до ч. 3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно із ч. 2 ст. 873 ЦК України робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось стороною позивача, [PERSON] при направленні претензії ФОП [PERSON] визнано той факт, що Договір укладений між ними 24.10.2016 - розірваний. В свою чергу відповідач ФОП [PERSON], направивши акти виконаних робіт [PERSON], що відповідає п. 7.1 Договору, не отримав жодного виклику від [PERSON] для складання дефектного акту стосовно неякісно виконаних будівельних робіт чи невиконаних будівельних робіт, таким чином розірвав укладений договір, а тому суд приймає той факт, що сторонами в добровільному порядку розірваний Договір підряду від 24.10.2016, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] та відмовляє в задоволенні позову в частині розірвання Договору підряду від 24.10.2016. Водночас у зв'язку з тим, що договір між сторонами в добровільному порядку було розірвано, акт про прийняття виконаних робіт вважається затвердженим, а послуги надані належним чином, однак у відповідача ФОП [PERSON] залишилась сума сплачених [PERSON] грошових коштів в сумі 8 157,79грн за фактично не отримані та не прийняті роботи і матеріали, а тому суд приходить до висновку про повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 8 157,79грн, що також не заперечувалось учасниками справи. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист про споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу положень ст.4 Закону України "Про захист про споживачів", споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до поданої заяви позивач просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000грн, яка завдана порушенням відповідачем її прав, як споживача щодо неналежним виконання умов Договору щодо строків виконання робіт. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", суд вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової) шкоди при задоволенні вимог споживача. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо її заподіяння було небезпечне для життя і здоров'я людини. Крім того, відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки не було доведено обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо) небезпеку для життя і здоров'я, яких зазнала [PERSON], характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 10000грн. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення коштів в розмірі 29090,06грн, інфляційні витрати в сумі 6938,84 та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000грн необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представником не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст.76-79 та ст.81 ЦПК України. Однак, за наслідками розгляду справи встановлено, що спірні правовідносини на які посилався представник позивача та позивач регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», так як цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, і тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 640грн, а позивачу необхідно повернути сплачений судовій збір в розмірі 640грн за подачу позовної заяви, так як позивач на підставі Закону України "Про захист прав споживачів" був звільнений від оплати державного мита при звернені до суду.

Outcome: partial