Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «[PERSON] та Кредит» звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача [PERSON] та другого відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. За ухвалою від 01.07.2016 року судом було позовну вимогу Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит» до другого відповідача - [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця - залишено без розгляду, оскільки він відмовився від прийняття спадщини за [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що 04 жовтня 2006 року між ТОВ «[PERSON] та Кредит» та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір № 0104Uz/H06-4/4/1, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15\~000,00 грн., а останній зобовязався повернути кредитні кошти в строк до 04.10.2009 року та сплатити банку відсотки за користування кредитом, щомісячну комісійну винагороду згідно умов кредитного договору. [PERSON] свої зобовязання перед банком за Кредитним договором № 104Uz/H06-4.4.1 від 04.10.2006 року не виконував, у звязку з чим 14.07.2008 року Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області було видано судовий наказ № 2н-1247/08 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» 16 541,41 грн. заборгованості за кредитним договором (в т.ч. 9 691,62 грн. заборгованості по тілу кредиту, 724,70 грн. заборгованості по комісії, 4 625,09 грн. пені, 1500,00 грн. штрафу) та 97,71 грн. судових витрат. Вказаний виконавчий документ був предявлений до примусового виконання до MB ДВС Ужгородського МРУЮ. Постановою від 28.05.2015 року виконавче провадження було закінчено у звязку із смертю боржника. Згідно листа № 447/06.0-04-23 від 04.2015 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду гр. [PERSON] помер 31.01.2015 року, під час реєстрації смерті видано свідоцтво серії І-ФМ № 185762. Грошові кошти, що були отримані згідно Кредитним договором 104Uz/H06-4.4.1 від 04.10.2006 року, позичальник банку не повернув, відсотки за користування кредитом та комісією не сплатив, станом на 31 січня 2015 року (день смерті спадкодавця) заборгованість становила 34\~680,79 грн., з яких: 7\~818,20 грн. заборгованість по кредиту; 20\~737,50 грн. заборгованості по комісії; 4\~625,09 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань; 1\~500,00 грн. штрафу. Про те, що [PERSON] помер AT «Банк «[PERSON] та Кредит» дізнався 28.05.2015 року, утримавши постанову MB ДВС Ужгородського МРУЮ про закінчення виконавчого провадження. 06.07.2015 року AT «[PERSON] та Кредит» звернувся до Ужгородської державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) № 599 про обов'язок спадкодавця - [PERSON] сплатити на користь кредитора - AT «Банк «[PERSON] та Кредит» 34 680,79 грн. заборгованості за кредитним договором. Листом № 553 від 10.07.2015 року Ужгородська районна державна нотаріальна контора повідомила AT «Банк «[PERSON] та Кредит» про те, що згідно Спадкового реєстру спадкова справа за померлим [PERSON] заведена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], у звязку з чим претензія банку була перенаправлена за належністю вказаному нотаріусу. Листом № 66/2-14 від 16.07.2015 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повідомила банк про те, що 28.05.2015 року нею заведено спадкову справу № 14/2015 після смерті [PERSON], померлого 31.01.2015 року. Претензію банку прийнято та зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції та доведено до відому спадкоємців, які прийняли спадщину за померлим [PERSON], про наявність заборгованості [PERSON] перед банком. Згідно наявної у позивача інформації спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. До цього часу грошові кошти від осіб, які прийняли спадщину за померлим [PERSON] на рахунок банку не надійшли, причина відмови спадкоємців від обов'язку задовольнити вимоги кредитора спадкодавця невідома. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 51518566 від 11.01.2016 року за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Закарпатської області. Співвласниками вказаної квартири є відповідачі - [PERSON] і [PERSON] З урахуванням викладеного та у відповідності до ст.ст. 608, 1216, 1218, 1231, 1281, 1268, 1269, 1296 ЦК України позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Відповідач в судове засідання 08.11.2016 року не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Проте у попередніх судових засіданнях представник відповідача позов не визнав у повному обсязі. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 жовтня 2006 року між ТОВ «[PERSON] та Кредит» та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір № 0104Uz/H06-4/4/1, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 000,00 грн., а останній зобовязався повернути кредитні кошти в строк до 04.10.2009 року та сплатити банку відсотки за користування кредитом, щомісячну комісійну винагороду згідно умов кредитного договору. [PERSON] свої зобовязання перед банком за Кредитним договором № 104Uz/H06-4.4.1 від 04.10.2006 року не виконував, у звязку з чим 14.07.2008 року Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області було видано судовий наказ № 2н-1247/08 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» 16 541,41 грн. заборгованості за кредитним договором (в т.ч. 9 691,62 грн. заборгованості по тілу кредиту, 724,70 грн. заборгованості по комісії, 4 625,09 грн. пені, 1500,00 грн. штрафу) та 97,71 грн. судових витрат. Вказаний виконавчий документ був предявлений до примусового виконання до MB ДВС Ужгородського МРУЮ. Постановою від 28.05.2015 року виконавче провадження було закінчено у звязку із смертю боржника. Грошові кошти, що були отримані згідно Кредитним договором 104Uz/H06-4.4.1 від 04.10.2006 року, позичальник банку не повернув, відсотки за користування кредитом та комісією не сплатив, станом на 31 січня 2015 року (день смерті спадкодавця) заборгованість становила 34 680,79 грн., з яких: 7 818,20 грн. заборгованість по кредиту; 20 737,50 грн. заборгованості по комісії; 4 625,09 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань; 1 500,00 грн. штрафу. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 14/2015 до майна померлого 31.01.2015 року [PERSON], останній помер 31.01.2015 року, про що 12.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області було зроблено актовий запис № 169 та видане відповідне свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 185762. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.03.1983 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу І-ФМ № 408003. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження ІІІ-ФМ № 255048. 28.05.2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за своїм чоловіком [PERSON]. За заявою від 29.05.2015 року син померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та зазначив, що спадкоємцем померлого є дружина [PERSON], тому за ухвалою від 01.07.2016 року судом було позовну вимогу Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит» до другого відповідача - [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця - залишено без розгляду. Відповідно до довідки ТОВ «Наш Добробут» від 04.06.2015 року № 479 на день смерті [PERSON] за адресою: м. Ужгород, вул. Докучаєва, 25/46, разом із ним були зареєстровані та фактично проживали: [PERSON] дружина та син [PERSON]. За листом від 23.06.2015 року № 232/01-21 Закарпатський обласний державний нотаріальний архів повідомив приватного нотаріуса УМНО [PERSON] про наявність заповіту, посвідченого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою від 02.04.1980 року за реєстровим № 1-2514 від імені [PERSON] Згідно даних реєстру для реєстрації нотаріальних дій [PERSON] на момент складання заповіту проживав за адресою: [INFO]. Рік народження заповідача у реєстрі 1911. 06.07.2015 року AT «[PERSON] та Кредит» звернувся до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) № 599 про обов'язок спадкодавця - [PERSON] сплатити на користь кредитора - AT «Банк «[PERSON] та Кредит» 34 680,79 грн. заборгованості за кредитним договором. Листом № 553 від 10.07.2015 року Ужгородська районна державна нотаріальна контора повідомила AT «Банк «[PERSON] та Кредит» про те, що згідно Спадкового реєстру спадкова справа за померлим [PERSON] заведена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], у звязку з чим претензія банку була перенаправлена за належністю вказаному нотаріусу. Листом № 66/2-14 від 16.07.2015 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повідомила банк про те, що 28.05.2015 року нею заведено спадкову справу № 14/2015 після смерті [PERSON], померлого 31.01.2015 року. Претензію банку прийнято та зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції та доведено до відому спадкоємців, які прийняли спадщину за померлим [PERSON], про наявність заборгованості [PERSON] перед банком. Листом № 65/02-14 від 16.07.2015 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повідомила [PERSON] про надходження претензії (вимоги) банку. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 51518566 від 11.01.2016 року за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Співвласниками вказаної квартири є [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України також передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Як зазначено Верховним Судом України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин* (із змінами і доповненнями, внесеними повідомленням Верховного Суду України від 1 грудня 2011 року) неоднаковою є практика розгляду справ стосовно виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника за наявності поручителя, спадкоємців. Так, у деяких випадках суд, з'ясувавши факт смерті боржника, закривав провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК, виходячи з того, що такі правовідносини не допускають правонаступництва. При вирішенні спорів цієї категорії судам слід виходити з такого. Якщо боржник помер, то в силу ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину. За наявності кредитного договору та договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника (якщо таке зазначено в договорі поруки). Потрібно також враховувати, що за ст. 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. У зв'язку з цим, враховуючи, що спадкоємці відповідають за борги спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, то за відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобов'язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна. Зокрема, ухвалою Верховного Суду України від 14 жовтня 2009 р. залишено без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 1 жовтня 2007 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2008 р., постановлені у справі за позовом ЗАТ "КБ "ПриватБанк" до І., поручителя за боржника Ч., померлого 15 березня 2004 р., третя особа - ПП "Ві-транс-юг", про стягнення заборгованості за договором кредиту та розірвання договорів, якими в позові відмовлено. Верховний Суд України зазначив, що встановивши факти, що боржник Ч. помер, та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2005 р. стягнуто на користь ЗАТ "КБ "ПриватБанк" кредитну заборгованість за двома договорами шляхом звернення стягнення на майно відповідно до договорів застави майна, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договір поруки припинив свою дію. Відповідно до ст. 608 ЦК зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою, а згідно зі ст. 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Крім того, розглядаючи справи про задоволення вимог кредиторів при отриманні спадщини, суди не завжди керувались ст. 1281 ЦК та не враховували, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах вартості майна, одержаного у спадщину, не з'ясовували чи відкрилась спадщина, чи наявне спадкове майно, яка його вартість. Спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Таким чином, на поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксоване в тому числі і в договорі поруки про згоду відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким новим боржником у випадку переводу боргу за забезпечуваним зобов'язанням. Отже, обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором, спадкоємцем і поручителем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадкоємцями спадщини; наявність та розмір спадкового майна; згода поручителя відповідати перед кредитором за будь-якого нового боржника; невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором; пред'явлення позову до поручителя в межах строку, визначеного законодавством (ст. 1281 ЦК). Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 8 квітня 2015 р. у справі N 6-33цс15, аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV "Про іпотеку" до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Оскільки кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців поза межами зазначених строків, підставою для відмови кредитору у зверненні стягнення на спадкове іпотечне майно є саме ця обставина, а не факт неотримання спадкоємцями свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] фактично прийняла спадщину за померлим 31.01.2015 року чоловіком [PERSON], позивачем вчасно, в межах встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України було пред'явлено свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, тому факт неотримання спадкоємицею до цього часу свідоцтва про право власності на 1/3 частку нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS], не може бути підставою для відмови у позові про стягнення із неї боргу померлого чоловіка [PERSON]. Судом встановлено, що згідно висновку Фізичної особи підприємця, експерта оцінювача [PERSON] вартість 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS], станом на 02.11.2011 року становить 41\~465 грн. Позивач у позовній заяви зазначив, що станом на 31 січня 2015 року (день смерті спадкодавця) заборгованість становила 34 680,79 грн., з яких: 7 818,20 грн. заборгованість по кредиту; 20 737,50 грн. заборгованості по комісії; 4 625,09 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань; 1 500,00 грн. штрафу. При цьому, безспірність вимог позивача в частині стягнення 16\~541,41 грн. підтверджується судовим наказом № 2н-1247/08, виданим 14.07.2008 року Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області. Довідкою розрахунком від 02.07.2008 року наданою банком підтверджується, що зазначена сума заборгованості - 16 541,41 грн. утворилася станом на 02.07.2008 року і складається з наступного: 9 691,62 грн. заборгованості по тілу кредиту, 724,70 грн. заборгованості по комісії, 4 625,09 грн. пені, 1500,00 грн. штрафу. При цьому судом було також стягнуто 97,71 грн. судових витрат за зазначеним судовим наказом. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що заборгованість по комісії у розмірі 20\~737,50 грн. була нарахованими ним за період з 31.10.2006 року по 31.01.2015 року, тобто до дня смерті [PERSON], при цьому останній раз погашення комісії боржником проводилося 06.08.2014 року. Як зазначено у ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З урахуванням викладеного судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача щодо спливу строку позовної давності до зазначеної вимоги. Судом також встановлено, що станом на 02.07.2008 року вся суму заборгованості із комісії у розмірі 724,70 грн. була стягнута з відповідача на користь позивача за судовим наказом. Заборгованість із сплати комісії за період з 03.07.2008 року по 31.01.2015 року за 79 місяців по 262,50 грн. за місяць складає 20\~737,50 грн. і саме ця сума заборгованості була заявлена позивачем до стягнення. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача саме у сумі 34 680,79 грн., з яких: 7 818,20 грн. заборгованість по кредиту; 4 625,09 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань; 1 500,00 грн. штрафу за станом на 02.07.2008 року і 20 737,50 грн. заборгованості по комісії за період з 03.07.2008 року по 31.01.2015 року. У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved