Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи, просили зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: вулиця Польова, 2 села Станційне Лугинського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки 1822855104:07:001:0017, яка розташована на території Лугинської селищної ради Житомирської області і належить їм на праві приватної власності шляхом знесення самочинного побудованого паркану та не чинити їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою в подальшому; стягнути з [PERSON] на їхню користь 5000 грн. моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на їхню користь 3500 грн. понесених витрат по проведенню експертного дослідження належної їм земельної ділянки; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 275 грн. 60 коп. понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 275 грн. 60 коп. понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви майнового характеру; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 275 грн. 60 коп. понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви по стягненню моральної шкоди. Зазначені вимоги позивачів, які ними та представником [PERSON] [PERSON] підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки, яка належить їм на праві спільної часткової власності по ? частки на кожного з них, площею 0,15 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: вул.. Польова,2 с. Станційне Лугинського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки 1822855104:07:001:0017. Не маючи жодних документів на цю земельну ділянку відповідач без жодних відповідних погоджень, самовільно зайняв цю землю до власної території біля свого будинку, огородивши її парканом. Незважаючи на їхні доводи та доводи спеціалістів Лугинської селищної ради відповідач самовільно знімати його не хоче. Відповідач позовні вимоги позивачів не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, суду пояснив, що зазначеною спірною ділянкою він користувався з 1998 року на якій і був встановлений паркан. Будь-яких документів, які б підтверджували його право на користування зазначеною земельною ділянкою, в нього немає. Він неодноразово звертався в усному порядку до землевпорядників Лугинської селищної ради з питанням що користування ним вказаною земельною ділянкою. Зазначені працівники запевняли його в тому, що він має право користуватись цією земельною ділянкою. Тому він вважав, що має повне право користуватись земельною ділянкою по вул.. Польовій,2 в с. Станційне Лугинського району. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів,: відділу Держгеокадастру у Лугинському районі Житомирської області в судове засідання не зявився, надіслав письмову заяву, у відповідності до якої просить зазначену справу розглядати без участі представника зазначеного відділу; рішення винести на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів,: Лугинської селищної ради Житомирської області в судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, та дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з нормами ст. 211 ЗК України громадяни несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування. Ст. 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Ч. 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) будівництво, або за її рахунок. Виходячи із змісту ст. 376 ЦК України позов про знесення самочинного будівництва споруди може бути предявлений будь-якою особою, яка вважає, що самочинне будівництво порушує його права. Право на предявлення такого позову має особа, якій право володіння і користування земельною ділянкою, на якій зведена споруда, належить на законній підставі. Це випливає зі змісту ст. 391 ЦК України, де закріплено правило, згідно якого власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і цим особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: вулиця Польова, 2(два) села Станційне Лугинського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки 1822855104:07:001:0017, площею 0,15 га, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 01.04.2016 р. (а.с. 16). Згідно експертного дослідження №336/16 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 02.09.2016 року (яка була оглянута в судовому засіданні) експерт прийшов до висновку, що відповідач будівництвом паркану в сторону суміжної земельної ділянки, розташованої по вул.. Польовій,2 в с. Станційне Лугинського району Житомирської області порушує межі земельної ділянки, яка передана у спільну часткову власність [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2) відповідно до інформаційної довідки №56453623. Факт незаконного розміщення відповідачем паркану на земельній ділянці позивачів підтверджується також актом встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки від 07.07.2016 року (а.с. 12) та фото-таблицями (а.с. 60,61, 67-74). Відповідач [PERSON] доказів того, що побудований ним паркан не є самочинним, суду не надав. Разом із тим, факт розміщення відповідачем паркану на спірній земельній ділянці не заперечувався і самим відповідачем, який в судовому засіданні пояснив, що зазначеною ділянкою він користувався з 1998 року на якій і був встановлений паркан. Будь-яких документів, які б підтверджували його право на користування зазначеною земельною ділянкою, в нього на час розгляду справи немає. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в результаті зведення відповідачем паркану має місце факт порушення прав позивачів на користування та розпорядження належною їм земельною ділянкою. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачів в частині зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: вулиця Польова, 2(два) села Станційне Лугинського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки 1822855104:07:001:0017, площею 0,15 га, яка розташована на території Лугинської селищної ради Житомирської області і належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], шляхом знесення самочинного побудованого паркану. Позовні вимоги позивачів в частині зобовязання [PERSON] не чинити їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою в подальшому задоволенню не підлягають, оскільки згідно із статтею 15 ЦПК України суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту вже порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, захист прав, свобод чи інтересів, які можуть бути порушені в майбутньому, процесуальним законодавством не передбачено. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Суд зазначає, що позивачами не доведено чим підтверджується факт заподіяння їм відповідачем моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, в чому саме в даному випадку полягає моральна шкода, з яких міркувань вони виходили, визначаючи її розмір саме сумою 5 000,00 грн., та якими доказами це підтверджується, в звязку із чим відповідно у задоволені вимог в частині відшкодування позивачам 5000,00 грн. моральної шкоди, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України та Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», слід відмовити у зв'язку з їх недоведеністю. Разом із тим, згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 275,60 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому понесені позивачем [PERSON] витрати, повязані з проведення судової земельно-технічної експертизи підлягають задоволенню в розмірі 1750, грн.; понесені позивачем [PERSON] витрати, повязані зі сплатою судового збору підлягають задоволенню в сумі 275,60 грн.

Outcome: partial