Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства"Херсонський бавовняний комбінат" в якому просив стягнути з відповідача 35303,04 грн. відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з 1975 року по 20.05.2013 року працював у ВАТ "ХБК" на посаді помічника майстра цеху фарбування і відбілювання пряжі оздоблювального виробництва. На день звільнення адміністрація ВАТ "ХБК" з позивачем не розрахувалась. Заборгованість по заробітній платі складає 38823,30 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Рішенням суду від 29.12.2016 року по справі №766/14388/16-ц з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 01.11.2014 року по 15.11.2016 року. Оскільки заборгованість по заробітній платі на момент подачі позову не погашена, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 16.11.2016 року по 05.10.2018 року. Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належно повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився, свого представника не направив, відзив на позов не надав, причини неявки суду, не повідомив. Ухвалою від 04.12.2018 року постановлено провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 1975 року [PERSON] працював на ВАТ "ХБК" на посаді помічника майстра цеху фарбування і відбілювання пряжі оздоблювального виробництва. На підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України 20.05.2013 року його було звільнено з вищевказаної посади, що підтверджується трудовою книгою. Відповідно рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29.12.2016 року на користь позивача стягнуто з відповідача середній заробіток в сумі 37264,32 грн. за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2014 року по 15.11.2016 року. Частиною 1 ст. 1 ЗУ "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості по заробітній платі. Згідно наданого розрахунку сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача становить 35303,04 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв'язку з задоволення позову та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягають стягненню 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved