Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача приватного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" (далі - ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу") про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, стягнення грошових коштів за виконану роботу за договором підряду та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 01 жовтня 2004 року до 30 квітня 2013 року він працював на різних посадах у ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу". З травня 2013 року до квітня 2014 року [PERSON] виконував роботу за договорами підряду, укладеними між ним та ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу". Однак, як зазначив позивач, роботодавець допустив заборгованість з виплати йому заробітної плати та оплати за договорами підряду, укладеними між [PERSON] та ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу", у сумі 34388,42 грн. Указану суму та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 894,09 грн [PERSON] просив суд стягнути з відповідача у справі. Також позивач просив суд стягнути з ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" на відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн, спричиненої невиплатою заробітної плати. У ході розгляду справи представник позивача подала заяву про зміну позовних вимог та просила суд стягнути з ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату та винагороду за договорами підряду у сумі 11542,48 грн, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 458,88 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 300,10 грн та 10000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала частково, стверджувала, що у зв'язку з скрутним матеріальним становищем ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" не виплачено [PERSON] заробітну плату за період з січня 2012 року по березень 2013 року у сумі 8697,67 грн, не сплачено компенсацію за невикористану відпустку у сумі 458,88 грн, а також винагороду за виконання роботи за договорами підряду, укладеними між сторонами, у сумі 2844,81 грн. Однак, представник відповідача зазначила, що позивачем невірно обраховано суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, оскільки така компенсація не нараховується у зв'язку з затримкою термінів виплати грошових коштів за виконану роботу за договорами підряду. Також у судовому засіданні представник відповідача просила суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди урахувати важке матеріальне становище відповідача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що з 01 жовтня 2004 року до 26 липня 2010 року [PERSON] працював інженером з якості відділу технічного контролю ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу". 26 липня 2010 року позивач був переведений на посаду інженера-технолога першої категорії відділу головного технолога технологічного бюро ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" (а. с. 49). 30 квітня 2013 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України (а. с. 49). За нормами ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. У ч. 3 ст.15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Усупереч наведеним законодавчим положенням ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" не виплатило [PERSON] заробітну плату за липень-серпень 2012 року, грудень 2012 року, квітень 2013 року, не у повному обсязі виплатило позивачеві заробітну плату за червень та листопад 2012 року (а. с. 44-46, 89-98). Сума заборгованості відповідача з виплати позивачеві заробітної плати становить 8697,67 грн, що підтверджується довідками від 18 травня 2018 року №25 та №25/1, виданими ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" (а. с. 73, 74). Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Однак при звільненні [PERSON] з роботи ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" не виплатило йому компенсацію за невикористану відпустку у сумі 458,88 грн (а. с. 75, 120). Крім цього, ст. 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено сплату працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати Підстави та порядок виплати працівникам такої компенсації визначені Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Так, ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період роботи, починаючи починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у Законі України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно з положеннями ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, належна до сплати [PERSON], складає 11998,31 грн ((невиплачена частина заробітної плати за червень 2012 року у сумі 844,79 грн х індекс інфляції за період з 01 липня 2012 року по 01 серпня 2018 року, що становить 2,373) + (невиплачена заробітна плата за липень 2012 року у сумі 2440,62 грн х індекс інфляції за період з 01 серпня 2012 року по 01 серпня 2018 року, що становить 2,378) + (невиплачена заробітна плата за серпень 2012 року у сумі 1340,12 грн х індекс інфляції за період з 01 вересня 2012 року по 01 серпня 2018 року, що становить 2,385) + (невиплачена частина заробітної плата за листопад 2012 року у сумі 607,58 грн х індекс інфляції за період з 01 грудня 2012 року по 01 серпня 2018 року, що становить 2,385) + (невиплачена заробітна плата за грудень 2012 року у сумі 851,70 грн х індекс інфляції за період з 01 січня 2013 року по 01 серпня 2018 року, що становить 2,381) + (невиплачена заробітна плата за квітень 2013 року у сумі 2612,86 грн х індекс інфляції за період з 01 травня 2013 року по 01 серпня 2018 року, що становить 2,378) = 11998,31 грн). Проте позивачем заявлено до стягнення компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 300,10 грн, а отже, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства саме така сума підлягає стягненню з відповідача. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Несплатою відповідачем позивачеві заробітної плати та усіх належних йому при звільненні виплат [PERSON] були завдані моральні страждання, був порушений звичний уклад його життя, він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з протиправними діями відповідача ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу", тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у розмірі 3000,00 грн та стягнути цю суму з відповідача ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" на користь позивача. Ч. 1, ч. 2 ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Також судом встановлено, що 13 травня 2013 року між ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" (замовник) та [PERSON] (підрядник) укладено договір підряду №58-Д-2013, за умовами якого підрядник зобов'язався за завданням замовника виконувати роботу з підготовки технологічної документації, а замовник - оплатити вартість фактично виконаної роботи. 13 січня 2014 року сторони справи уклали договір підряду №8-Д-2014, відповідно до якого підрядник [PERSON] зобов'язався за завданням замовника ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" виконувати роботи, а замовник - оплатити вартість фактично виконаних робіт. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Однак ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" неналежним чином виконувало взяті на себе за договорами підряду зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати підряднику [PERSON] за виконані роботи, допустив заборгованість з оплати винагороди підряднику за травень, липень, серпень, жовтень, листопад 2013 року, лютий, березень 2014 року у сумі 2844,81 грн (а. с. 71, 72). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За нормою ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що з ПрАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 8697,67 грн, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 458,88 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 300,10 грн, 3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та винагороду за виконану роботу за договорами підряду у сумі 2844,81 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення компенсації втрати частини винагороди за договорами підряду у зв'язку з порушенням строків її виплати слід відмовити, позаяк за змістом ст. 34Закону України "Про оплату праці" та ст. ст. 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" така компенсація нараховується та виплачується лише у випадку порушення строків виплати заробітної плати, а не винагороди за цивільно-правовими договорами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 47, 116, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 526, 610, 612, 625, 837, 854, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 24 Закону України "Про відпустки", ст. ст. 15, 21, 22, 34 Закону України "Про оплату праці", ст. ст. 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та,

Outcome: partial