Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між 31.07.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено Кредитний договір №6584851812 на суму 36147, 29 грн. Строк, на який надано кредит - 12 місяців. Згідно паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4851812 щорічні проценти становлять 2,75 від суми кредиту. Загальні витрати за кредитом - 9068,72 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом - 45096,01 грн. Реальна річна процентна ставка річних процентів - 45,35. Підставою отримання даного споживчого кредиту стало укладення [PERSON] договору індивідуальний номер замовлення №181 з ФОП [PERSON] від 31.07.2020 року. У відповідності з п.1.1. цього Договору Замовник ( [PERSON] ) доручає, а Виконавець (ФОП [PERSON] ) зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця. Згідно п. 1.4 Договору загальна площа виробів (для встановлення вікон на балкон) становить 14, 35 кв.м. На підставі п.2.1. Договору вартість виробів для засклення балкону становить 34 412,00 грн. Для сплати вказаної вище грошової суми представники ФОП [PERSON] шляхом обману та зловживанням довіри спонукали [PERSON] отримати кредит у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», оскільки своїх грошових коштів у неї не було. Представники ФОП [PERSON] під виглядом оформлення договору виготовлення ПВХ конструкцій проникли у житло позивачів - квартиру [ADDRESS] , де з членів сім`ї була лише [PERSON] і вмовили її укласти непотрібний для їх сім`ї договір про виготовлення та встановлення конструкцій ПВХ на балконі нашої квартири. Вказані вище представники в цей же день відвели [PERSON] до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», де шляхом обману і зловживанням її довірою умовили укласти зазначений вище кредитний договір. При цьому, про місцезнаходження ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», і взагалі про його існування та умови діяльності у сфері надання фінансових послуг [PERSON] нічого не було відомо. Вважають кредитний договір 6584851812 недійсним на підставі вимог ст.230 Цивільного кодексу України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) та ст.65 Сімейного кодексу України. Позивач [PERSON] не був належним чином повідомлений позивачкою [PERSON] про укладення нею як договору №181 з ФОП [PERSON] від 31.07.2020 року по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій, так і Кредитного договору №6584851812 на суму 36147,29 грн. Тому сума вказаного вище кредитного договору є цінним майном, а тому [PERSON] повинен був проінформувати позивача [PERSON] про його укладення, тим більше, що його анкетні дані та номер мобільного телефону надані ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Більше того, укладений з ФОП [PERSON] . Договір №181 від 31.07.2020 на виготовлення ПВХ конструкцій та оспорюваний кредитний договір суперечить інтересам нашої сім`ї, так як загальна вартість кредиту для споживача (сума загального розміру кредиту) та загальних витрат за споживчим кредитом за весь строк користування кредитом згідно розрахунків ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становить 45096,01 грн., з них загальні витрати за кредитом - 9 068,72 грн. Ці суми нам не під силу сплачувати протягом року дії кредитного договору, оскільки ми обидва пенсіонери, інших доходів позивачі немають. Крім того, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» порушено вимоги чинного на момент укладення кредитного договору законодавства щодо порядку його укладення та надання інформації потенційному позичальнику про умови надання кредиту тощо. 11.08.2020 р. на ім`я в.о. директора Київського відділення №69 АТ «ТАСКОМБАНК» Казановської М.П. від [PERSON] була подана заява про припинення (анулювання) оспорюваного нами кредитного договору у зв`язку з обманом з боку працівників ФОП [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР». У відповіді з АТ «ТАСКОМБАНК» від 09.09.2020 р. вбачається, що за результатами перевірки, проведеної відповідним підрозділом Банку, порушень порядку обслуговування Кредитного договору з боку Банку не зафіксовано, а тому Кредитний договір продовжує діяти до повного виконання зобов`язань. Також зазначили, що з Кредитного договору № 6584851812, паспорту кредиту до цього договору, договору страхування, заяви-договору про приєднання публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/8361029-СК від 31.07.2020 р., заяви-анкети на отримання кредиту в ТОВ «ФК «ЦФР», додатку "SUPORT.UA" (пам`ятка споживача) та ін. вбачається що їхні тексти виготовлені з використанням дуже дрібного шрифту, з якими неможливо ознайомитись без застосування збільшуваних лінз. Людині із віковими змінами зору неможливо прочитати ці тексти, а з цього випливає, що представлені суду кредитні документи не відповідають вимогам вищевказаних вимог закону. З урахуванням викладеного просили визнати Кредитний договір №6584851812 від 31.07.2020 р. на суму 36 147, 29 грн., укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] недійсним. За наслідками недійсності правочину зобов`язати ФОП [PERSON] повернути отримані нею грошові кошти у ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в розмірі 34412,00 грн. Також просили стягнути моральну шкоду в сумі 35000,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження. 12.05.2021 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачі не надали жодних належних доказів, що укладення кредитного договору було не в інтересах сім`ї, адже як було вказано самими позивачами кредитні кошти були спрямовані на купівлю ПВХ-конструкцій на балкон, де мешкають позивачі. Позивачі зазначають, що всупереч вимогам ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» Товариство не оцінив кредитоспроможність позивача [PERSON] . Однак, такі твердження позивачів не відповідають дійсності та є самостійним довільним тлумаченням норм законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» оцінка кредитоспроможності споживача здійснюється на підставі достатньої інформації, отриманої від споживача, та, за необхідності, на основі інформації, законно отриманої з інших джерел. Позивачі зазначають, що заява-договір приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», в якій вказано про сукупний місячний дохід позивача [PERSON] не відповідає дійсності, адже така заява не підписана нею. Однак, це не відповідає дійсності - примірник заяви [PERSON] є підписаним та зберігається в нього. При укладені кредитного договору, відповідачем було надано необхідну інформацію, про що позивач власноручно підписався під заявою-анкетою та в Паспорті кредиту. Ці документи позивач додав до своєї позовної заяви, На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Від відповідача ПАТ «ТАСКОМБАНК» та третьої особи відзив та пояснення у встановлений строк не надійшли. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 31.07.2020 року [PERSON] звернулась із заявою-анкетою до ТОВ «ФК «ЦФР» на отримання кредиту. В цей же день її було ознайомлено з умовами кредитування, реальною відсотковою ставкою та іншою необхідною інформацією, яка передбачена Законом України «Про споживче кредитування», що підтверджено паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4851812 від 31.07.2020 року, на якому міститься підпис [PERSON] . Далі після ознайомлення з умовами кредитування 31.07.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір №6584851812. За дорученням [PERSON] , про що вказано в кредитному договорі №6584851812 від 31.07.2020 року, ТОВ «ФК «ЦФР» здійснив такі перерахування грошових коштів: 34 412,00 грн. на користь ФОП [PERSON] з призначенням платежу «оплата р/ф №11 від 31.07.2020»; 1 215,29 грн. на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» з призначенням платежу «оплата страхового платежу за договором страхування №6584851812-С від 31.07.2020»; 200 грн. на користь ТОВ «МайСейфеті» з призначенням платежу «Оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 12»; 200 грн. на користь ТОВ «САППОРТ.УА» з призначенням платежу «оплата за електронний ключ доступу до додатку «Support.ua». Отже, ТОВ «ФК «ЦФР» належним чином виконав всі свої зобов`язання, про що не заперечується в позовній заяві позивачами. Разом з тим, факт отримання чи не отримання від ФОП [PERSON] послуг чи товарів не має відношення до існування кредитних зобов`язань [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЦФР», а відтак не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору. Окремо, слід зазначити що 03.08.2020 року право вимоги за кредитним договором №6584851812 від 31.07.2020 року перейшло до АТ «ТАСКОМБАНК». 17.12.2020 року [PERSON] було повідомлено, що права вимоги за кредитним договором №6584851812 були зворотно відступлені ТОВ «ФК ЦФР. Відповідно до ч. З ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Всупереч вимогам вказаної норми закону, [PERSON] не повернула ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» грошові кошти, які були одержані ним за кредитним договором, саме тому Товариство не мав жодних законних підстав для застосування норм законодавства про відмову від кредитного договору. Стосовно того, що кредитний договір укладено [PERSON] без згоди [PERSON] , а тому в силу вимог ч.2 ст. 65 СК України він має бути визнано недійсним, то слід зазначити наступне. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Для укладення кредитного договору (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Вказана позиція закріплена в Постанові Верховного суду від 05.11.2020 в справі № 619/761/18, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою до врахування. Крім того, слід звернути увагу на те, що позивачі не надали жодних належних доказів, що укладення кредитного договору було не в інтересах сім`ї, адже як було вказано самими позивачами кредитні кошти були спрямовані на купівлю ПВХ-конструкцій на балкон, де мешкають позивачі. Щодо порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту як підстава для недійсності кредитного договору, то слід зазначити наступне. Позивачі зазначають, що всупереч вимогам ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не оцінив кредитоспроможність [PERSON] . Такі твердження позивачів не відповідають дійсності та є самостійним довільним тлумаченням норм законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» оцінка кредитоспроможності споживача здійснюється на підставі достатньої інформації, отриманої від споживача, та, за необхідності, на основі інформації, законно отриманої з інших джерел. Позивачі зазначають, що заява-договір приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», в якій вказано про сукупний місячний дохід [PERSON] не відповідає дійсності, адже така заява не підписана нею. Однак, дані твердження не відповідають дійсності, оскільки примірник заяви ПАТ «Таскомбанк» є підписаним та зберігається в нього. Таким чином, твердження про порушення Відповідачем 1 вимог ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» є безпідставними. Стосовно порушення ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» вимог ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині не ознайомлення позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками, то зазначена позивачем інформація не відповідає дійсності, оскільки до позовної заяви позивачі надали копію Заяви-анкети на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР». В пунктах 6 та 7 Заяви-анкети вказано наступне: «6. Підписанням цієї заяви-анкети я також підтверджую, що ТОВ «ФК «ЦФР» у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі ознайомило мене з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною мені для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. 7. Підписанням цієї анкети-заяви я підтверджую, що ознайомлений з умовами Внутрішніх правил надання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (надалі - Правила), які розміщені на веб-сайті www.kreditmarket.ua» Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. На виконання вказаної вимоги законодавства ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було надано необхідну інформацію, про що позивач [PERSON] власноручно підписався під заявою-анкетою та в Паспорті кредиту. Ці документи позивачі додали до своєї позовної заяви. Стосовно ненадання позивачу [PERSON] проекту кредитного договору перед його укладенням, то в силу вимог ч.9 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» обов`язок надання проекту кредитного договору виникає лише після отримання вимоги споживача, а жодних доказів, що [PERSON] подавала таку вимогу ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перед укладенням кредитного договору матеріали справи не містять. Щодо порушення вимог частини 7 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» в частині друку паспорту кредиту дрібним шрифтом, то слід зазначити наступне. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про споживче кредитування» Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку. За бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою. Матеріали справи не містять жодних доказів, що [PERSON] висловлювала якимось чином бажання отримати паспорт кредиту на електронний носій чи на електронну пошту, що дозволило б прочитати її в більшому форматі. Стосовно наявності у позивача [PERSON] такого захворювання як деменція, внаслідок чого вона нібито не усвідомлювала своїй дій при укладенні кредитного договору, то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 30 ЦК України передбачено, що Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Матеріали справи не містять судового рішення про обмеження [PERSON] в цивільній дієздатності, а тому посилання в позові на наявність у неї деменції не спростовують висновків суду щодо вирішення даної справи по суті. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв`язку з тим, що жодних протиправних дій в укладенні кредитного договору в силу вимог ст.ст. 11, 627 ЦК України зі сторони відповідачів не має, то відсутня і підстава для відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed