Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до Яготинської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в котрій зазначено, що відповідно до ордеру, виданого Державним Підприємством "Яготинський цукровий завод" за № 778 від 10 липня 2003 року (кімната площею 17 кв.м.) та згідно ордеру, виданого Державним Підприємством "Яготинський цукровий завод" за № 816 від 1 березня 2007 року (кімната площею 19 кв.м.), він в 2003 році вселився до кімнати [ADDRESS] Після вселення до згаданого житла він здійснив у ньому капітальний ремонт та зареєстрував за вказаною адресою своє місце проживання у встановленому чинним законодавством порядку. Вказана обставина посвідчується відміткою Яготинського відділу ГУ МВС України в паспорті про реєстрацію його місця проживання в [ADDRESS]. З моменту отримання житла і до цього часу він не використав свого права на приватизацію житлового фонду. На даний час, кімната [ADDRESS], якою з 2003 року і до цього часу він відкрито та безперешкодно володіє та використовує для проживання, має статус громадського житлового фонду, що перебуває у комунальній власності м. Яготин. Кімната [ADDRESS] відноситься до громадського житлового фонду, що на праві власності належить територіальній громаді м. Яготин. 17.10 2013 року він звернувся до Яготинської міської ради, як до власника нерухомого майна, з заявою щодо приватизації кімнати [ADDRESS] Але Яготинською міською радою Київської області його клопотання було відхилене в зв'язку з невідповідністю між розміром фактично зайнятої та використовуваної площі у гуртожитку у вигляді відремонтованої та переобладнаної кімнати [ADDRESS], яку він з 2003 року використовує для проживання, і розмір якої зазначено у технічному паспорті, виготовленому КП КОР Яготинське БТІ та розміром площі, що була виділена йому згідно ордеру при вселенні в гуртожиток. Вважає, що набув право власності на займані ними житлові приміщення в порядку, визначеному ст. 344 ЦК України, так як протягом більш як 10 років відкрито та безперервно володіє та використовує нерухоме майно, яке на момент початку володіння та користування ним не було його власністю. Відповідно до ст. 325 ЦК України, - суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1,4 ст. 344 України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Отже, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність, з врахуванням особливостей давності застосування її положень, що закріплені в пунктах 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовуються до правовідносин, що виникли починаючи з 01 січня 2001 року. Приписами ст. 344 ЦК України встановлено вимогу, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно. Облік вказаних десяти років володіння майном слід обраховувати з 01 січня 2001 року, так як саме такий порядок обліку строків визначений в пунктах 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. На момент звернення з даним позовом до суду, кімнати гуртожитку, що зазначені у позові перебувають в комунальній власності м. Яготин та мають статус громадського житлового фонду. З вище наведеного вбачається, що він після вселення до вказаної вище кімнати здійснив в ній ремонт та зареєстрував у вказаній кімнаті своє місце проживання. З моменту вселення він відкрито та добросовісно володів вказаною кімнатою і продовжує так же відкрито та добросовісно володіти нею на даний час, виконуючи всі повноваження власника нерухомості, в тому числі і обов'язок по утриманню майна. Виникнення права власності в зв'язку з набувальною давністю базується на існуванні сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє майном незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння майном також є необхідними умовами для набуття права власності в зв'язку з набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито та без таємниць а також те, що протягом визначеного в законі строку фактичний володілець такої речі не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним обов'язку повернути річ собі, як власнику. Також в період фактичного володінням майном, має бути відсутній спір між власником такого майна та фактичним володільцем, який заявляє позов про визнання з ним права власності на майно на підставі набувальної давності, а натомість має бути доведеним факт, що правомочна особа (власник) не витребовував відповідне майна (щодо якого заявляється вимога про визнання права власності на підставі набувальної давності) від фактичного володільця даного майна у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідач не пред'являв до нього вимогу про повернення нерухомості, щодо якого заявлено даний позов, натомість в розпорядженні органу приватизації Яготинської міської ради Київської області від 06.11.2013 року за №82 зазначено про можливість набуття права мною власності на дане житло в будинку [ADDRESS] в порядку приватизації Відповідно до ст. 328 ЦК України, - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вважає, що правомірно, за набувальною давністю, набув права власності на вказану вище кімнату [ADDRESS] що передбачено ст. 344 ЦК України, але не можуть належним чином зареєструвати вказане право власності, у встановленому чинним законодавством порядку, так, як право власності на нерухоме майно за набувальною давністю може бути встановлене лише за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, просив визнати за ним право власності на кімнату [ADDRESS], загальною площею 36,20 кв.м. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову та пояснив, що кімнати у гуртожитку позивач отримав, коли працевлаштувався до Яготинського цукрозаводу, звідки звільнився у 2004 році. Проте, ніхто не вимагав, щоб він звільнив кімнати, в тому числі, коли гуртожиток перебував на балансі Асоціації об"єднань співвласників багатоквартирних будинків "Ковчег", а також після передачі будинку в комунальну власність. Представник відповідача позов не визнав з тих підстав, що передача у власність кімнат у гуртожитках передбачена Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", проте, позивач самовільно перепланував кімнати, а тому не зміг скористатись своїм правом на приватизацію. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. З копії паспорта (а.с.5) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м. Яготин та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05.12.2003 року. З розпорядження органу приватизації № 82 від 06.11.2013 року (а.с.6) вбачається, що прохання наймача [PERSON] щодо приватизації жилого приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] відхилено в зв»язку з невідповідністю відомостей, на підставі яких можливо визначити право на приватну власність жилого приміщення в гуртожитку. В документах, доданих [PERSON] до заяви № 67 від 17.10.2013 року, виявлена розбіжність розміру фактично зайнятих заявником площ у гуртожитку відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП КОР Яготинське БТІ від 08.12.2012 року, розміру площ, що надавались заявнику при вселенні в гуртожиток, що спричинено самовільним переплануванням та переобладнанням жилих та нежилих приміщень гуртожитку. З ордера № 778, виданого 10 липня 2003 року ДП «Яготинський цукровий завод» та № 816, виданого 1 березня 2007 року ДП «Яготинський цукровий завод» (а.с.7-8) вбачається, що [PERSON], працюючому в Яготинському цукрозаводі надається житлова площа в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. З довідки ДП "Яготинський цукровий завод" від 19.04.2007 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] та його сім"ї надана друга кімната у гуртожитку по [ADDRESS], яку можна переобладнати під кухню. З експлікації внутрішніх площ до плану громадського будинку [ADDRESS] (а.с.16-а) вбачається, що основна площа приміщень всього по першому поверху становить 285, 60 кв.м., по другому поверху- 317, 30 кв.м. З технічного паспорту на кімнату в гуртожитку (а.с.25-26) вбачається, що [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] є замовником технічної інвентаризації на кімнату [ADDRESS], загальною площею 36,20 кв.м. З копії рішення Яготинської міської ради Київської області шостого скликання «Про безоплатне прийняття в комунальну власність територіальної громади міста Яготин гуртожитків Асоціації об»єднань співвласників багатоквартирних будинків «Ковчег» та акту приймання-передачі гуртожитку Асоціації об»єднань співвласників багатоквартирних будинків «Ковчег», що знаходиться в [ADDRESS] в комунальну власність територіальної громади міста Яготин (а.с.31-34) вбачається, що на підставі рішення сесії Яготинської міської ради від 30.05.2013 року № 1852-37-VI 17 квітня 2013 року Асоціація об»єднань співвласників багатоквартирних будинків «Ковчег» передала Яготинській міській раді технічний паспорт на будинок за [ADDRESS]. З витягу з трудової книжки (а.с.35) вбачається, що 26.05.2003 року [PERSON] прийнятий на роботу в Яготинський цукрозавод на ремонтний період та сезон переробки цукрових буряків слюсарем-ремонтником по 2 розряду, згідно наказу № 97 від 08.12.2003 року звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. 31.05.2007 року [PERSON] знову був прйинятий в ТОВ Цукрова промислова група" на ремонтний період слюсарем-ремонтником по четвертому розряду, а 16.11.2007 року звільнений з роботи на підставі наказу № 63-к від 14.11.2007 року згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в 2003 році позивач зайняв дві кімнати в будинку [ADDRESS], але ордер на кімнату № 27 він отримав від ДП «Яготинський цукровий завод» 10 липня 2003 року, а на кімнату № 28 - 1 березня 2007 року. Після вселення він здійснив переобладнання кімнат, а також зареєстрував за вказаною адресою своє місце проживання у встановленому чинним законодавством порядку. Більше десяти років позивач безперервно володіє кімнатою в гуртожитку, за власний рахунок проводив поточні ремонти в кімнаті та ніс інші витрати по її утриманні. Кімната за [ADDRESS], загальна площа якої відповідно до технічного паспорту становить 36, 20 кв.м. відноситься до громадського житлового фонду, що перебуває у комунальній власності м. Яготин. Як видно з витягу з трудової книжки, позивач декілька разів влаштовувався на роботу в ДП "Яготинський цукровий завод" та звільнявся звідти, проте з 2003 року і по даний час ні до позивача ні до членів його сім"ї вимог про звільнення жилих кімнат ніким не пред"являлось. Враховуючи, що в силу ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved