Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У жовтні 2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 5 вересня 2013 року працював в ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на посаді директора філії ПАТ "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1 ". Наказом № 482-К від 23 червня 2014 року його було звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року його було поновлено на роботі, але приступити до роботи він не зміг, оскільки на територію ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1" його не допускали, про що було складено відповідні акти. 23.10.2014 року йому стало відомо про наявність наказу № 749-К ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про його звільнення, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Своє звільнення з роботи позивач вважає незаконним та безпідставним, оскільки з моменту поновлення його на посаді та по час звільнення жодного разу він не був допущений до робочого місця і тому грубого порушення трудових обов'язків допустити не міг. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок незаконних дій відповідача щодо його звільнення йому завдано моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, втраті душевного спокою та перебуванні в стресовому стані. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у розмірі подвійного посадового окладу за місцем своєї роботи на попередній посаді. Вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, а тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивача було законно звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України, на підставі доповідної записки та акту про відмову від надання пояснень. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, покази свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом № 389-К від 04.09.2013 року [PERSON] з 5 вересня 2013 року було призначено на посаду директора філії ПАТ «Державна продовольча-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» (а.с.5). Наказом № 482-К від 23 червня 2014 року позивача було звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України (а.с.6). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року позивача було поновлено на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольча-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» (а.с.7). Наказом № 719-К від 07.10.2014 року у зв'язку з проведенням досудового розслідування стосовно вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ч.2 ст.357 КК України, позивача було відсторонено від виконання обов'язків директора філії ПАТ «Державна продовольча-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» з 07.10.2014 року на час проведення досудового розслідування (а.с.51). Підставою для відсторонення позивача від роботи стала доповідна записка начальника управління фінансових ризиків та супроводження діяльності [PERSON] (а.с.54) та лист УМВС України в Кіровоградській області від 30.08.2014р. № 6/4941/1 (а.с.53). 06.10.2014 року директором філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кіровоградський КХП № 1» [PERSON] було складено доповідні записки № 825 та № 825/1 (а.с. 48, 61). В доповідній записці № 825 від 06.10.2014 року зазначено, що в ході ревізії документів філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кіровоградський КХП № 1» встановлено факт прийняття на посаду бухгалтера [PERSON], яка жодного дня не з'являлась на роботу, фактично її обов'язки виконувала [PERSON]. Інженер з підготовки кадрів філії [PERSON] повідомила, що [PERSON], який на той час займав посаду директора філії зобов'язав оформити [PERSON] на роботу без її присутності в момент оформлення. За повідомленням працівника філії частину заробітної плати [PERSON] , яку вона отримувала за [PERSON] віддавала [PERSON] В доповідній записці № 825/1 від 06.10.2014 року зазначено, що станом на 1 вересня 2014 року на складі № 18 філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кіровоградський КХП № 1» обліковується 32 860 кг відходів 3 категорії насіння соняшника врожаю 2013. Вищевказані відходи ні реалізовані, ні утилізовані фактично не були. З розрахункового рахунку філії за вказівкою [PERSON], який на той час займав посаду директора філії, було здійснено авансові платежі в розмірі 4 318,90 грн. на утилізацію даних відходів. 01 вересня 2014 року за наказом № 200 від 01 вересня 2014 року мала відбутися інвентаризація відходів. Члени комісії повідомили [PERSON], що черговий вагар [PERSON] звернувся до них та повідомила, що усним розпорядженням заступника директора філії вагар просто мав оформити всі документи (відомість зважування, товаро-транспортні накладні) по даній операції на інвентаризацію відходів в кількості 32 860 кг., заповнити всі необхідні документи та подати відомості зважування на підпис членам комісії, що вони й зробили. Ніяких розпоряджень заступник не надавала в ході з'ясування факту підробки документів вагар [PERSON] зізналася, що [PERSON] ніяких розпоряджень не давала. Комісія була зібрана та вирушила на інвентаризацію, виявилося дані в підроблених документах невірні, за результатом зважування на складі знаходиться лише 1 520 кг. 14.10.2014 року начальником управління фінансових ризиків та супроводження діяльності ПАТ «ДПЗКУ» [PERSON] було складено службову записку (а.с. 46-47), в якій були викладені обставини, зазначені в доповідних записках №№ 825, 825/1 від 06.10.2014р., з посиланням на те, що у період перебування на посаді директора філії [PERSON] утворилася нестача відходів 3 категорії насіння соняшника врожаю 2013 року в кількості 31 160 кг, яку вагар [PERSON] за вказівкою [PERSON] намагалася приховати шляхом підроблення документів. В доповідній записці зазначається також про те, що систематичні порушення правил внутрішнього трудового розпорядку філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кіровоградський КХП № 1» з боку [PERSON], що виразились у тривалій безпідставній відсутності на роботі, а також грубе порушення [PERSON] своїх посадових обов'язків в частині контролю за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку призвели до необґрунтованого нарахування та виплати [PERSON] заробітної плати та премій на загальну суму 21 077, 53 грн. Начальником управління фінансових ризиків та супроводження діяльності ПАТ «ДПЗКУ» [PERSON] було запропоновано звільнити [PERSON] з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України). 14.10.2014 року позивачу було запропоновано надати пояснення щодо вищевикладених обставин, але, як вбачається з акту, складеного комісією в складі - голови комісії [PERSON], членів комісії: бухгалтера [PERSON], бухгалтера [PERSON], начальника ПСО [PERSON], діловода [PERSON], начальника охорони [PERSON], останній відмовився від дачі пояснень (а.с.44). 22.10.2014 року наказом в.о. голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» [PERSON] № 749-К, [PERSON] звільнено з посади директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1", за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України (а.с.43). Позивач вважає своє звільнення не законним та безпідставним, оскільки одноразового грубого порушення трудових обов'язків не допускав. Допитані в судовому засіданні свідки надали наступні свідчення. [PERSON], який дав згоду на допит його в якості свідка, суду показав, що з 5 вересня 2013 року працював в ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на посаді директора філії ПАТ "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1". Приблизно з квітня 2014 року на нього почався тиск з боку керівництва. Після чого наказом відповідача від 23 червня 2014 року його було звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року його було поновлено на роботі, але приступити до роботи він не зміг, оскільки на територію ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1" його не допускали, про що було складено відповідні акти. 23.10.2014 року йому стало відомо про наявність наказу № 749-К ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про його звільнення, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Щодо стверджень відповідача про нестачу відходів 3 категорії насіння соняшника зазначив, що згідно постанови КМУ від 11 серпня 2010 року за № 764 "Про заходи з утворення ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України" створене ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України", шляхом передачі цілісних майнових комплексів Державної акціонерної компанії "Хліб України". Кожен директор філії приймає конкретний цілісно-майновий комплекс. Наказом по філії, створюється комісія з посадових матеріально відповідальних осіб та проводиться інвентаризація цілісно-майнового комплексу та торгівельно-матеріальних цінностей. У філії ПАТ "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1" ні наказу про створення комісії, ні інвентаризації не проводились. 13 червня 2014 року наказом відповідача № 121, підписаним Головою правління [PERSON] "щодо проведення інвентаризації залишків зерна на філіях ПАТ «ДПЗКУ», була створена комісія, до складу якої входив представник відповідача [PERSON]. За наслідками інвентаризації, яка відбулася з 16 по 18 червня 2014 року, було складено акт, в якому було зазначено, що ніяких розбіжностей між кількістю зерна, яке знаходиться на філії та кількістю зерна, яке рахується по документам, немає, все відповідало дійсності. Звернув увагу на те, що специфіка роботи хлібоприйомних пунктів, в тому числі таких, як комбінат "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1", регламентується інструкцією № 661 від 13.10.2008 року та пояснив, що зерно, яке приймається підприємством здається на підприємство на відповідальне зберігання, тобто це зерно не є власністю елеватора. Це зерно відповідно до умов договору приводиться до відповідної якості. Відходи є власністю тієї особи, яка це зерно завезла. Якщо впродовж місяця контрагент не забирає ці відходи, підприємство зобов'язано по інструкції їх утилізувати. Відходи 3 категорії - це сміття з умістом зерна не більше 2%. Філія ці відходи не оприбутковує, а тільки веде їх облік для точного визначення залікової ваги прийнятого зерна. Такі відходи є динамічними і можуть змінюватись кожного разу при їх відвантаженні. На час його перебування на посаді жоден контрагент не звертався до підприємства з питання невідповідності кількості відходів. Виявити невідповідність відходів можна тільки після повного відвантаження партії зерна. Рух цих відходів з дати його звільнення йому не відомий. Стосовно авансового платежу зазначив, що згідно розпоряджень, які були на той момент в корпорації, всі договори та платежі проходили перевірку із обов'язковим затвердженням фінансовим комітетом корпорації. Тому спочатку всі документи (копії договорів, рахунків тощо) направлялись у фінансовий комітет і тільки після надходження на електронну пошту підтвердження проводилась оплата рахунків або підписувались договори. Для утилізації відходів філії підприємства ним було укладено договір зі сміттєзвалищем на утилізацію різного виду відходів та сміття, який також був погоджений з фінансовим комітетом ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Відповідно до умов договору, до початку вивозу відходів необхідно було провести авансовий платіж, який і був проведений. Стосовно звинувачень його у грубому порушенні своїх посадових обов'язків в частині контролю за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку щодо відсутності на роботі [PERSON], свідок [PERSON] зазначив, що на підприємстві складається табель робочого часу, який підписується головним бухгалтером та інженером з підготовки кадрів, а потім вже передається йому на затвердження. Службових доповідних від них з приводу не виходу на роботу бухгалтерів йому, як директору філії, не надходило. Щодо стверджень відповідача про відмову від підпису про ознайомлення з наказом зазначив, що із службовою запискою та наказом про звільнення не був ознайомлений та відповідно не відмовлявся від підпису. Свідок [PERSON] суду показала, що з 03.06.2013 року по 29.11.2013 року працювала на підприємстві на посаді бухгалтера. Звільнилась з роботи у зв'язку із хворобою матері. Після звільнення приходила на підприємство за проханням головного бухгалтера для передачі своїх справ. Зазначила, що замість [PERSON] роботу не виконувала. Свідок [PERSON] суду показала, що з 10.10.2013р. по 03.10.2014р. працювала на посаді вагаря філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1». Безпосереднім її керівником був начальник елеватора [PERSON] За час роботи вказівок від [PERSON] не отримувала. Всі товаротранспортні накладні у потрібній кількості надходили до неї від бухгалтерії. Ніяких пояснень керівництву щодо начебто вказівок [PERSON] не надавала. Свідок [PERSON] суду показала, що на посаді бухгалтера працювала [PERSON], а в табелях обліку робочого часу рахувалась [PERSON], якій і нараховувалась заробітна плата. Про те, що є така ситуація її до відома поставила головний бухгалтер. На робочому місці [PERSON] вона не бачила. Прямої вказівки табелювати [PERSON] вона не отримувала. Свідок зазначила, що першим в табелі обліку використання робочого часу ставить підпис працівник з кадрової служби, а вже потім ставила підпис вона. Особисто [PERSON] їй вказівок не надавав, але він затверджував табель. Як встановлено судом, позивача було звільнено на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, на підставі доповідної записки начальника управління фінансових ризиків та супроводження діяльності [PERSON] від 14.10.2014р. та акту про відмову від надання пояснень від 14.10.2014р. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06 листопада 1992 року«Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Таким чином, як зазначено вище, для звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України необхідне додержання комплексу вимог, які випливають із системного тлумачення даної норми права. Так, фактичною підставою для розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є здійснення працівником певної дії або бездіяльності, що порушує трудові обов'язки, передбачені його трудовим договором, статутом, посадовими інструкціями, внутрішніми положеннями підприємства тощо. Тому суд має з'ясовувати, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків, виходячи з кола цих обов'язків та визначення, які саме обов'язки порушено працівником, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом, оскільки повинно мати місце одноразове грубе порушення конкретних обов'язків керівника, які письмово зафіксовані, та на які можна посилатися. Також важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є порушення, яке має ознаку одноразовості. Так і службова записка, на підставі якої виданий наказ про звільнення, і наказ про звільнення за своїм змістом мають містити вказівку на чітко сформульоване саме одноразове порушення конкретних трудових обов'язків, яке стало підставою звільнення керівника, а не триваюче. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, поняття про що є оціночним, слід виходити з характеру проступку, враховуючи багато фактів, що можуть свідчити про обставини його вчинення, наявність або відсутність матеріальної або моральної шкоди та можливість заподіяння такої шкоди тощо. Отже, зі змісту даної правової норми вбачається, що підставою для звільнення працівника за п. 1 ст. 41 КЗпП є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу про таке звільнення на час його проведення, і мова йдеться про одноразове, а не триваюче, грубе порушення трудових обов'язків. Так, в службовій записці начальника управління фінансових ризиків та супроводження діяльності [PERSON] від 14.10.2014р., зазначено що у період перебування на посаді директора філії [PERSON] утворилася нестача відходів 3 категорії насіння соняшника урожаю 2013 року в кількості 31 160 кг, яку вагар [PERSON] за вказівкою [PERSON] намагалася приховати шляхом підроблення документів. Тобто, відповідачем фактично визнано вчинення [PERSON] не разового порушення, а триваючого - за певний період часу, а саме у період перебування [PERSON] на посаді директора філії. В службовій записці також зазначено про те, що систематичні порушення правил внутрішнього трудового розпорядку філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кіровоградський КХП № 1» з боку [PERSON], що виразились у тривалій безпідставній відсутності на роботі, а також грубе порушення [PERSON] свої посадових обов'язків в частині контролю за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку призвели до необґрунтованого нарахування та виплати [PERSON] заробітної плати та премій на загальну суму 21 077, 53 грн. Тобто, вищенаведені обставини також не можуть свідчити про одноразове порушення позивачем трудових обов'язків, оскільки в службовій записці йдеться мова про прийняття 29.11.2013 року на роботу [PERSON], яка жодного дня на робочому місці не з'являлась, що може вважатись тривалим порушенням - за певний період часу, а саме з 29.11.2013 року по час виявлення. Крім того, встановити факт нестачі відходів 3 категорії насіння соняшника урожаю 2013 року в кількості 31 160 кг, яке стало однією із підстав звільнення позивача з посади, не виявилось можливим, оскільки надані суду документи носять суперечливий характер. Так, на підтвердження нестачі відходів 3 категорії насіння соняшника урожаю 2013 року в кількості 31 160 кг, відповідач надає наступні документи: відомість зважування від 01.10.2014р. (а.с.60), інвентаризаційні описи від 01.09.2014р. та від 01.10.2014р., відповідно до яких на складі №18 філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кіровоградський КХП № 1» виявлено нестачу відходів соняшника 3 категорії в розмірі 31160 кг (а.с.58, 59). Натомість, в матеріалах справи міститься відомість зважування від 01.09.2014р., яка свідчить про наявність на території філії відходів 3 категорії соняшника в розмірі 32 860 кг, але відповідач заперечує цей факт, посилаючись на те, що вагаром [PERSON] за вказівкою [PERSON] було підроблено ці документи. В той же час відповідач не надає суду доказів на підтвердження своїх доводів щодо підроблення вищезазначених документів. [PERSON], якого було допитано в якості свідка, зазначив, що відходи соняшника є динамічними і можуть змінюватись кожного разу при їх відвантаженні. Виявити невідповідність відходів можна тільки після повного відвантаження партії зерна. При його звільненні інвентаризацію проведено не було, про рух цих відходів з дати його звільнення йому не відомо. Таким чином, відповідачем не було доведено факту нестачі відходів 3 категорії соняшника в розмірі 32 860 кг саме з вини позивача. Крім того, не знайшли свого підтвердження і обставин, зазначені в службовій записці про прийняття на роботу [PERSON], яка жодного дня не з'являлась на роботі та фактичного виконання обов'язків [PERSON], оскільки допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що замість [PERSON] роботу не виконувала. Крім того, в матеріалах справи містяться табеля обліку використання робочого часу, відповідно до яких [PERSON] табелювали як таку, що перебуває на роботі (а.с.140, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 165). Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи ненадання відповідачем належних і допустимих доказів одноразового грубого порушення позивачем трудових обов'язків в розумінні ч.1 ст.41 КЗпП України, його звільнення не може вважатися таким, що проведене на законних підставах, у зв'язку з чим наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню з поновленням позивача на роботі. Позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі подвійної заробітної плати за останній місяць роботи - червень 2014 року підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як було встановлено судом, позивачу була завдана моральна шкода, яка виявилась у переживаннях, втраті душевного спокою та перебуванні в стресовому стані, у зв'язку із його незаконним звільненням, в результаті чого він отримав моральні страждання. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача моральну шкоду з урахуванням викладених обставин у розмірі 15 741 грн. 18 коп. (= 7 870,66 (нарахована заробітна плата за червень 2014 року) х 2). Вирішуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки , відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, суд, як і будь-який інший орган з розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, змінювати підстави розірвання трудового договору. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський КХП № 1». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial