Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ТОВ «Порше мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору та стягнення коштів. Позовна заява, вмотивована тим, що 26 червня 2013 року [PERSON] далі Позивач, вирішивши придбати автомобіль «Вольксваген Поло» в ТОВ «Форвард автоцентр» через частковий брак коштів вирішила оформити вказаний автомобіль в кредит в фінансовій установі офіс якої знаходився в місці продажу автомобілів а саме ТОВ «Порше мобіліті». Надалі між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 50009460 в якому вказана сума кредиту 123258.84 грн. еквівалент суми кредиту в доларах США 15096 дол. США та сума додаткового кредиту 37 702.70 гри. еквівалент суми додаткового кредиту в дол. США 4 617,60 дол. США. Відсоткова ставка встановлювалась на рівні 9,9 % річних, а також вказана разова комісія за надання кредиту яка становить 2.5 % від суми кредиту. Також у вказаному договорі зафіксовано що ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті 17 760 дол. США. Також до вказаного договору долучено додаток до вказаного договору з загальними умовами кредитування, в якому обумовлені аспекти правовідносин між позивачем та відповідачем. Окрім цього, позивач зазначає, що фактично вказаний правочин був вчинений за місцем купівлі автомобіля тобто в м. Мукачево але чомусь в кредитному договорі вказане місто Київ. Оформлення вказаного кредитного договору було проведено з багатьма порушеннями чинного законодавства України. Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України - принципу справедливості. Умови кредитного договору вважає несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, споживача кредитних послуг. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, позивач перекладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на Відповідача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що на думку позивача є порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач вважає, що кредитний договір не відповідає нормам ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі вищенаведеного позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 50009460 від 26 червня 2013 року укладений між ТОВ «Порше мобіліті» та [PERSON] та стягнути з ТОВ «Порше мобіліті» на користь [PERSON] різницю платежів яка становить 173 786,66 гривень. та судовий збір в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що такі є безпідставними, необґрунтованими, не відповідають нормам чинного законодавства України, а отже не підлягають задоволенню, просив в позові відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. 26.06.2013 р. між Відповідачем та Позивачем було укладено Кредитний договір № 50009460, відповідно до якого Відповідач зобовязався надати Позивачеві кредит у сумі 123 258, 84 грн., що є еквівалентом 15 096, 00 доларів США на дату укладання Договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, а Позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачеві [PERSON] у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання [PERSON], а також інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Також, Відповідач зобовязався надати Позивачеві додатковий кредит у сумі 37 702, 70 грн., що є еквівалентом 4 617, 60 доларів США на дату укладання Договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання умов Кредитного договору. Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобовязання Позивача за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між Сторонами Договору застави транспортного засобу № 50009460 від 28.06.2013 р., за яким Відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, білого кольору, реєстраційний номер АО 1613 BE, зареєстрований Ужгородським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області 27.06.2013 р., заставною вартістю 145 010, 40 грн. Представник Позивача в позовній заяві посилається на незаконність укладених між позивачем та відповідачем договорів, у звязку з тим, що у Кредитному договорі місце укладання договору зазначено м. Київ, а Договір застави посвідчений приватним нотаріусом у м. Ужгороді, тобто не за місцем проживання Позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 647 Цивільного кодексу України, договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи той факт, що юридичною адресою Відповідача згідно Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичина, 1В, у Кредитному договорі правомірно зазначено м. Київ як місце укладання договору. Згідно із ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін , відповідного правочину. Реєстрація транспортного засобу, переданого в заставу, здійснена Ужгородським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області 27.06.2013 р. Таким чином, Договір застави правомірно посвідчений приватним нотаріусом за місцем реєстрації транспортного засобу в м. Ужгороді. В позовній заяві представник Позивача зазначає, що проведення розрахунків в українській гривні за комерційним курсом іноземної валюти за своєю правовою природою є валютною операцією. При цьому, відповідно до відповіді Національного банку України від 15.04.2015 р. Нацбанк не надавав Відповідачу генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. В силу ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідач звертає увагу на те, що Кредитний договір, який було укладено між Сторонами не можна вважати кредитним договором в іноземній валюті (із застосуванням валютних операцій), у звязку з тим, що кредитний договір в іноземній валюті перш за все мас такі ознаки, які вирізняють його з поміж інших: сума кредиту надається позичальникові в іноземній валюті: розмір платежів за договором визначається в іноземній валюті; розрахунки за договором здійснюються в іноземній валюті. У даному випадку, відповідно до умов Кредитного договору:сума кредиту надана у гривні; розмір платежів за Кредитним договором на день виставлення рахунку визначається у гривні; розрахунки за Договором здійснюються у гривні. Згідно ст. 524 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Крім того, згідно із ч. 1 та 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. У відповідності до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» надано визначення «валюта України», «іноземна валюта» і «валютні операції», зокрема «валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України; «іноземна валюта» розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах; «валютні операції»: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, Що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Крім того, Нацкомфінпослуг було проведено планову виїзну комплексну перевірку діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за період діяльності з 30.09.2010 р. по 30.09.2013 р. За результатами даної перевірки Нацкомфінпослуг не було виявлено жодних порушень в діяльності Відповідача з питань надання фінансових послуг, що підтверджується Актом № 220/15-4 ФП від 06.12.2013 р. З огляду на викладене, твердження Позивача про той факт, що здійснення розрахунків між Сторонами із застосуванням еквіваленту є валютною операцією та потребує отримання ліцензії, є цілком безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства України. Згідно п. 1.3.1 Кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення [PERSON], визначено в еквіваленті іноземної валюти на день упадання Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення [PERSON] відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні: при цьому платіж розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунків обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. Позивач погодився з усіма умовами Кредитного договору шляхом його підписання. Позивач був повідомлений про можливі валютні ризики, які виникають через застосування до платежів еквіваленту в іноземній валюті. Так, згідно п. 9.5. Загальних умов кредитування до Кредитного договору, підписанням Загальних умов кредитування Позивальник підтверджує, що Відповідач належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що Позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених Відповідачем. Відповідно до п. 9.6. Загальних умов кредитування до Кредитного договору, Позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника, та умови надання додаткових Фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови їх надання). Таким чином, застосування еквіваленту в доларах США при сплаті щомісячних платежів за Кредитним договором не порушує ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач зазначає, що умови п. 1.3.1, 1.4.3, 3.2.3, 5.5, 5.6, розділу 8 Кредитного договору є несправедливими та суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України);по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Принцип добросовісності - передбачає добросовісну, належну поведінку при виникненні та виконанні зобов'язання - вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та не порушення прав інших осіб. Принцип справедливості - передбачає таку поведінка кожної із сторони зобов'язання по відношенню до своїх прав і обов'язків, яка б виключала необ'єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов'язання стосовно одна одної. Позивач та Відповідач в п. 1.1. Загальних умов кредитування погодили, що Позивач зобовязується надати Відповідачеві кредит у сумі визначені у Кредитному договорі в українських гривнях. В Кредитному договорі Сторони встановлюють еквівалент Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для Сторін. В розділі «Основні умови [PERSON]» Кредитного договору Позивач та Відповідач погодили еквівалент суми кредиту в доларах США та визначили, що для обчислення еквіваленту застосовується курс встановлений ПАТ «[PERSON] [PERSON]». Відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, Позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до рахунків виставлених Відповідачем у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передував дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Таким чином, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як Позивача, так і Відповідача, а, отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності. Окрім того, волевиявлення Позивача щодо укладення Кредитного договору було вільним, що підтверджується матеріалами справи. Позивач за власної ініціативи звернувся до Відповідача з проханням щодо надання кредиту. Отже, Кредитний договір було укладено між Позивачем та Відповідачем без застосування насильства, обману чи зловживання довірою. Згідно п. 5.5. Загальних умов кредитування, Позивач зобовязався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязань Позивача за Договором, протягом усього строку дії Кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована Відповідачем. Передбачене вище зобовязання Позивача щодо страхування вважатимуться виконаними належним чином за умови, що страховиком за відповідними договорами страхування є компанія, обрана Позивачем самостійно з переліку страхових компаній, що відповідають вимогам Відповідача. У відповідності із п. 5.6. Загальних умов кредитування, в тому випадку, якщо Позивач в порушення п. 5.5. цього Кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, Відповідач на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені, або від імені Позивача та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування. З метою забезпечення виконання зобовязань за Договором, між Сторонами було укладено Договору застави транспортного засобу № 50009460 від 28.06.2013 р., за яким Відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, білого кольору, реєстраційний номер АО 1613 BE, зареєстрований Ужгородським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області 27.06.2013 р., заставною вартістю 145 010, 40 грн. Згідно п. 2.3.7. Договору застави, Позивач зобовязаний в день підписання цього договору за власні кошти здійснити страхування Предмету застави. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 638 Цивільного кодексу України вказує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути і досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Факт досягнення згоди між Сторонами стосовно всіх умов Кредитного договору, зокрема, тих умов, що стосуються страхування Предмета застави, зазначених у пп. 5.5., 5.6. Договору, з якими Позивач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням вищевказаних договорів на кожній сторінці, а отже Сторони дійшли згоди стосовно усіх умов страхування заставного майна, зокрема, щодо страхування Предмета застави авторизованими Відповідачем страховиками. Також, згідно із п. 6.2. Договору застави, підписанням даного Кредитного договору Позивач підтверджує прийнятність умов цього Кредитного договору для Позивача та свою здатність виконувати умови даного Кредитного договору, зокрема й тих, що стосуються страхування предмета застави. Тобто, при укладанні Договору Відповідач вільно та свідомо погодився виконувати усі зазначені у ньому умови. Позивач, як позичальник прийняв на себе зобов'язання забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, на протязі усього терміну дії кредитного договору, в страховій компанії, яка авторизована Компанією, ТОВ «Порше Мобіліті» виходило з того, що у разі знищення предмету страхування або його втрати позивач є вигодонабувачем та має право на отримання страхового відшкодування. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, на момент укладення Кредитного договору та Договору застави сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Окрім того, умови п. 5.5. Кредитного договору не мають ознак несправедливості, оскільки спрямовані на захист інтересів як Позивача, так і Відповідача у разі втрати, знищення або пошкодження Предмета застави. Крім того, Позивач стверджує, що умови Кредитного договору в частині застосування еквівалентів в іноземній валюті при розрахунках за Договором встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків Сторін. Разом з тим, при здійснені розрахунків за Договором застосовується як позитивне так і відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями. Окрім того, положення Кредитного договору не мають таких ознак несправедливих умов договору як: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, Позивач та Відповідач погодили, що Відповідач зобовязується надати Позивачеві кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі. Відповідач виконав свої зобовязання за Кредитним договором та надав кошти для купівлі автомобіля шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Автоцентр», зазначений у Кредитному договорі. Факт надання та отримання коштів Сторонами не заперечується. В свою чергу, Позивач повинен повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному Кредитним договором. Згідно із п. 3 ч. 1. ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України. Відповідач зазначає, що жодна з умов Кредитного договору не надає можливості Відповідачеві змінювати умови договору на власний розсуд. Таким чином, з метою забезпечення виконання Позивачем зобовязань за Кредитним договором Сторони розділ 8 Кредитного договору, який не суперечить вимогам чинного законодавства та встановлює істотний дисбаланс договірних прав та обовязків. Разом з тим, у Кредитному договорі чітко визначені кредитні умови, зокрема, положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. У пунктів 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору зазначено зокрема, що Відповідач належним чином ознайомив Позивача з правилами надання фінансових послуг, інформацією передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", умовами надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника. Згідно вимог статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, підписавши Кредитний договір, його сторони визначили взаємні права та обов'язки, погодили термін виконання зобов'язань. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин" (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Пунктом 16 вказаної Постанови визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Враховуючи викладене, зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись в гривні у перерахунку до долара США зі курсом, який є дійсним на день, що передує виставленню відповідного рахунку. Відповідності до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, сплата грошових коштів Позивачем є виконанням умов Договору належним чином та не має ознак шкоди (завдання збитків). Правова позиція щодо можливості застосування еквіваленту іноземної валюти міститься у Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. по справі 6-79цс14 І (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39689407). де зазначено, що «...Відповідно до ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.». Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Крім того, \~на підставі п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що « Згідно зі ст.217 ЦК правочин не може бути визнано недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише окремі його частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст.217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з»ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підставі,з яких він визнаний недійсним». Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми ЦК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, з урахуванням положень ЦК України, суд оцінюючи надані докази, вважає, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання що у задоволені позовних вимог представника позивача [PERSON] [PERSON] до ТОВ «Порше мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення коштів слід відмовити.

Outcome: dismissed