Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до з вищезазначеними позовними вимогами, в їх обґрунтування зазначила наступне. 17 січня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (зараз Публічне акціонерне товариство « ОМЕГА БАНК», далі Відповідач, або Кредитор) було укладено Кредитний договір № 0706/0108/45-001 від 17.01.2008 року (далі - кредитний договір) про надання Позичальнику 65000,00 доларів США під 12,50 % річних на строк до 17 січня 2024 року на споживчі потреби Позичальника. Позивач вважає, що умови цього Кредитного договору суперечать вимогам законодавства, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України з огляду на наступне. Позивач зазначає, що спірний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Правління [PERSON] банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». В порушення вищезазначених законодавчих актів їй, як позичальнику, перед укладанням Кредитного договору не було надано повної та достовірної інформації про умови кредитування, передбаченої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постановою Правління [PERSON] банку України від 10.05.2007 року №168 « Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Банком не здійснювалось інформування Позичальника про умови кредитування, та Позичальник не маючи спеціальних знань в сфері фінансово-кредитної діяльності, придбав для себе занадто дорогий продукт. У п. 3.4 Кредитного договору встановлено платіж на користь Кредитодавця, який суперечить п.3.6 Постанови НБУ №168, ст. 47 Закону України « Про банки і банківську діяльність», ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що додатково вказує на недійсність даного договору. Так, пунктом 3.4 спірного Кредитного договору передбачено, що Позичальник сплачує Банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1,0 % від розміру кредиту без ПДВ шляхом оплати через касу Банку в національній валюті по офіційному курсу на день такої сплати. Відповідно до п. 3.6 Постанови НБУ № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які вчиняє споживач з метою встановлення, зміни або припинення, правовідносин укладання кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Вважаємо, що п.3.4 Кредитного договору в частині сплати вказаної комісії суперечить вимогам ст. 47 Закону України « Про банки та банківську діяльність», п. 3.6. Постанови НБУ № 168, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України. Також позивач зазначає, що п.3.4 та п.3.5 Кредитного договору суперечать ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 3.6. Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року. Позивач вважає, що спірний кредитний договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, містить заборонені дискримінаційні умови щодо боржника і є недійсним відповідно до ч. 5 ст.11, ст.18, ч.б ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення, згідно з якими: встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до ч.1,4 ст.18 цього закону - «Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача» продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до п.1.3 Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору. Згідно п.6.1 Кредитного договору сторони досягли взаємної згоди без укладання будь-якої додаткової угоди (правочину) до цього договору змінювати порядок змін умов договору, щодо змін розміру відсоткової ставки. За приписами п. 8.4. Кредитного договору сторони домовились без укладання будь - якої додаткової угоди у разі невиконання зобовязань Позичальником підвищувати на 1,0 % за кожен факт такого порушення, від рівня поточної ставки на дату порушення зобовязання Позичальника. Статтею 1055 ЦКУ зазначено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 203 ЦКУ визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 215 ЦКУ визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що з урахування вищезазначених обставини недійсними є п.6.1, п.8.4 Кредитного договору. Позивач вказує, що частиною 1 ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Положеннями п.2 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції , зокрема таких як: її наявність, склад, методи використання, метод і дата надання,кількість, специфікація,очікувані результати споживання тощо( п.1ч.2 ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів». Ненадання Позичальнику передбаченого законом обсягу інформації про споживче кредитування прямо вказує на нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб подачі інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору споживачем. Позивач зазначає, що вона, як Позичальник, не знала, і зараз не знає інформацію про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача: перевага та недоліки пропонованих схем кредитування. Таку інформацію вона дізналася лише після пояснення її представника. Позивач вважає, що споживчий кредитний договір є договором приєднання, тому сторона, що розробляє умови правочину, при визначенні його умов повинна враховувати вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України « Про захист прав споживачів», котрий, враховуючи субєктний склад учасників правочину в даному випадку, є спеціальним законом. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 0706/0108/45-001 від 17 січня 2008 року, укладений між [PERSON] в якості позичальника та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» в якості кредитодавця, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « ОМЕГА БАНК». Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2017 р. було відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2018 р. призначений розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження, сторонам по справі встановлений строк для надання заяв по суті. 13.03.2018 р. представником позивача подано через канцелярію заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, в якій останній зазначив, що в спірному кредитному договорі відсутні основні реквізити юридичної особи ВАТ «СВЕДБАНК», договір підписаний директором неіснуючого Запорізького відділення №1 АКБ «ТАС-Комерцбанк» та посвідчений печаткою не існуючої банківської установи; на момент укладання кредитного договору банком не надано позичальнику інформації про правовий стан кредитора, в звязку з чим спірний кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми і є нікчемним. Також зазначено, що Позичальнку [PERSON] фактично грошові кошти у вигляді кредиту в іноземній валюті Банком не видавались, в звязку з чим момент укладення кредитного договору відсутній. На дані обставини представник позивача посилався під час судових дебатів та просив суд врахувати вищевказані обставини. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2018 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи ПАТ «АЛЬФА-БАНК» про зміну неналежного відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК» на належного відповідача ПАТ «АЛЬФА-БАНК». Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2018 р. частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано: Статут Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», що діяв у січні місяці 2008 року; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 17 січня 2008 року щодо ВАТ «Сведбанк»; Рішення колегіальних органів ВАТ «Сведбанк» про можливість надання [PERSON] споживчого кредиту у сумі 65000,00 дол. США; Кредитний договір № 0706/0108/45- 001 від 17 січня 2008 року з Додатками №1, Графік погашення кредиту; Додаток №2: Розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту. В судовому засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав заявленими ними. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відзиву не позовну заяву не надавав. Згідно з телефонограмою від 04.10.2018 р. представник відповідача просив суд розглядати справу за їх відсутності. Третьою особою ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК» надані письмові пояснення з приводу позовних вимог, в яких викладені наступні заперечення відносно задоволення позовних вимог. Зазначено, що факт підписання кредитного договору позивач не заперечує. У відповідності до п. 11.1 Кредитного договору, «укладаючи цей Договір, Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови [PERSON] для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього [PERSON] Позичальник свідчить, що він до підписання цього [PERSON] ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не повязані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому [PERSON]. Укладаючи цей Договір, Позичальник свідчить, що під укладання та виконання цього [PERSON] Позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або інших важких обставин». Згідно положень кредитного договору «Сторони підтверджують, що текст договору відображає дійсні наміри сторін» (п. 11.10 кредитного договору), а також «Сторони цього [PERSON] погодили, що з укладанням цього [PERSON] Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої зі Сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього [PERSON]» (п. 11.11 кредитного договору). В п. 11.13 кредитного договору зазначено, що «підписанням цього [PERSON] Позичальник підтверджує, що перед укладанням Кредитного [PERSON] надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного [PERSON] йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі. Згідно п. 11.14 кредитного договору, «підписанням цього [PERSON] позичальник підтверджує, що він отримав від Банку належним чином підписаний зі сторони Банку оригінальний примірник цього [PERSON]». Отже, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються посилання позивача про порушення положень закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., допущені під час укладення кредитного договору, і введення його в оману щодо умов кредитування. До того ж, Розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту (додаток № 2 до кредитного договору) містить вичерпний перелік платежів за кредитним договором за весь період його дії із зазначенням загальної суми, що підлягає сплаті позичальником та складових. Також у додатку № 2 до кредитного договору розраховано реальну відсоткову ставку і загальну суму подорожчання кредиту (без врахування платежів на користь 3-х осіб і з врахуванням платежів на користь 3-х осіб). Розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту містить повну та вичерпну інформацію щодо належних до сплати платежів за кредитним договором, викладену у доступній формі (у відсотковому та грошовому виразі), відтак, посилання позивача на порушення кредитором обовязку щодо надання інформації про умови кредитування та не інформованість споживача щодо остаточної вартості кредиту, як на причину придбання споживачем дорогого продукту для себе, є неспроможними. Положення договору про внесення змін щодо розміру процентної ставки згідно п.п. 6.1 та п.8.4 кредитного договору повністю відповідали вимогам чинного на момент укладення договору законодавства України, при цьому підстави та порядок внесення змін були узгоджені сторонами у тексті кредитного договору. Крім того, підвищення відсоткової ставки на підставі п. 8.4 кредитного договору визначене в якості міри відповідальності сторони, винної у порушенні зобов'язання, в свою чергу, п. 8.4.2. кредитного договору передбачений порядок зменшення відсоткової ставки на той же розмір, на який її було підвищено, після належного виконання зобовязань позичальником. Посилання позивача на невідповідність п.п. 6.1, 8.4 кредитного договору положенням діючого законодавства України не є підставою для визнання недійсним договору в цілому. Також третьою особою зазначено, що ПАТ «Омега Банк» не є належним відповідачем по справі, адже належним вважається відповідач, який є субєктом спірних матеріальних правовідносин і який порушив належні йому зобовязання. Внаслідок укладеного між ГІАТ «Омега Банк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги, права вимоги за кредитним договором № 0706/0108/45-001 від 17.01.2008 р. перейшли до AT «Дельта Банк» і були відчуженні у подальшому на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк». Відтак, після заміни сторони у зобовязанні новим кредитором за кредитним договором № 0706/0108/45-001 від 17.01.2008 р. є ПАТ «Альфа-банк». Також зазначеного про застосування судом позовної давності, оскільки про обставини, зазначені в позові [PERSON] було відомо, ще 17.01.2008 р. проте, із цим позовом вона звернулась до суду лише у жовтні 2017 р., тобто майже через десять років після укладення спірного договору. На підставі вищевикладеного третя особа ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» просить застосувати позовну давність до позовних вимог та у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи «ДЕЛЬТА-БАНК» в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення даних позовних вимог з підстав зазначених у вищевказаних поясненнях. Третьою особою ПАТ «АЛЬФА БАНК» надані суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, які викладені у формі відзиву, який містить заперечення відносно задоволення позовних вимог з наступним обґрунтуванням. Позивачу були відомі всі кредитування в банку ще з 2008 року, про що сторони обумовили в спірному кредитному договорі. Позивачем пропущений строк позовної давності. Позивач по справі прийняв вольове рішення щодо укладення оспорюваного договору на визначених ним умовах. Відповідач зі свого боку не здійснював тиск на позивача, не примушував його до укладення оспорюваного договору, вжив всіх заходів щодо інформування позивача про умови кредитування та всіх істотних умов оспорюваного договору. При укладенні оспорюваного договору відповідач здійснюючи банківську діяльність мав на меті видати кредит і за рахунок процентів та платежів з обслуговування клієнта, отримати прибуток. Висновок позивача про нібито існуючий намір ввести в оману позивача про умови кредитування, є хибним та нелогічним. Вина з боку відповідача щодо введення в оману позивачем не доведена. Підстави та факти, на які посилається позивач є надуманими та нічим не підтвердженими. Рішення позивача щодо прийняття на себе зобовязань з повернення у подальшому кредитних коштів та сплати всіх повязаних із цим користуванням платежів (процентів тощо) на умовах визначених оспорюваним договором було беззаперечним. Свого сумніву з приводу укладення оспорюваного договору, позивач відповідачу не виказував. Позивач як до підписання оспорюваного договору, так і після, діяла завжди рішуче. До тих пір, поки знову не утворилася заборгованість за оспорюваним договором і кредитор не звернувся до суду із позовом про стягнення суми боргу. Оспорюваний договір є діючим донині і підлягає виконанню. Заборгованість за кредитом позивачем не погашено. При укладенні оспорюваного договору, сторонами було дотримано всіх істотних умов, договір не суперечать ані інтересам держави, ані інтересам окремих осіб, у тому числі інтересам позивача та відповідача по справі. Підписали оспорюваний договір правомочні дієздатні особи та засвідчили свої підписи печаткою. Договір вчинено у письмовій формі із додержанням законодавства. Оскільки підписали договори всі сторони - це свідчить про волевиявлення та узгодження дій з усіх сторін, про обізнанність щодо умов кредитування, обізнанність щодо обсягу прав та обовязків сторін, визначених в оспорюваному договорі та всіх з ним повязаних. На виконання умов оспорюваного договору відповідачем було надано кредит/грошові кошти, позивачем було прийнято ці кошти у тимчасове користування за плату. У результаті вчинення вищевказаного договору у позичальника виникло зобовязання щодо повернення Kpeдитних коштів, у кредитора виникло законне право вимоги повернення кредитних коштів, нарахованих процентів, пені та інших платежів за кредитним зобовязанням позивача. Отже настали реальні правові наслідки. Позивач не надає жодних доказів на підтвердження своїх аргументів, а лише цитує нормативно-правові акти. За таких обставин, позовні вимоги не доведені. На підставі вищевикладеного третя особа ПАТ «АЛЬФА БАНК» просить застосувати позовну давність до заявлених вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи ПАТ «АЛЬФА БАНК» в судовому засідання заперечувала відносно задоволення позовних вимог з підстав зазначених у вищезазначених письмових поясненнях. Представник третьої особи [PERSON] банку України в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, причини неявки не повідомив суду, заяв по суті, будь-яких інших клопотань суду не надавав. Суд, вислухав пояснення учасників по справі, дослідивши матеріали справи проходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17 січня 2008 року Відкрите акціонерне товариство Сведбанк, яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного байку «ТАС-Комерцбанк» в особі директора Запорізького відділення № 1 АКБ "ТАС-Комерцбанк" [PERSON], який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованої в реєстрі під № 786 від 08.11.2007 року, з однієї сторони, і [PERSON] (Позичальник) з іншої сторони, уклали Кредитний договір № 0706/0108/45-001 (надалі спірний кредитний договір або Договір) (арк. 6-26 [PERSON] справи 2). Відповідно до п. 1.1. цього спірного кредитного договору [PERSON] надає Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 65 000 доларів США, на строк по 17 січня 2024 року включно та на умовах, передбачених у цьому [PERSON], а Позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені ним [PERSON]. Відповідно до п. 1.2. спірного кредитного договору, Кредит надасться Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за [PERSON] купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4. цього [PERSON]. Пунктом 1.3. [PERSON] передбачено, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12.50 (Дванадцять цілих і пять десятих) % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього [PERSON], встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього [PERSON], у вигадку і в порядку, встановленому п.6.1 п. 8.4 цього [PERSON]. Відповідно до п. 1.4. [PERSON], кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по [PERSON] купівлі-продажу квартири №6, в будинку №13, що знаходиться за адресою: Запорізька обл.,м. Запоріжжя вул. Рязанська, загальною площею 51,55 кв. м. Згідно з п. 1.5. [PERSON], до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника (його витрат) у звязку з отриманням кредиту на умовах цього [PERSON] включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим [PERSON] процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, повязаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п.2.1. цього [PERSON], у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього та вартість страхування Обєкта нерухомості за іпотечним договором відповідно до п.5.7. [PERSON]. Згідно з п. 11.1 спірного кредитного договору, Укладаючи цей Договір, Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови [PERSON] для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього [PERSON] Позичальник свідчить, що він до підписання цього [PERSON] ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не повязані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому [PERSON]. Укладаючи цей Договір, Позичальник свідчить, що під укладання та виконання цього [PERSON] Позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або інших важких обставин. Відповідно до п. 11.6 [PERSON], цей Договір вступає в силу з дня його підписання Сторонами і скріплення печаткою Банку і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даним [PERSON]. Пунктами 11.10., 11.11. [PERSON] передбачено, що сторони підтверджують, що текст договору відображає дійсні наміри сторін. Сторони цього [PERSON] погодили, що з укладанням цього [PERSON] Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої зі Сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього [PERSON]. В п. 11.13 спірного кредитного договору зазначено, що підписанням цього [PERSON] Позичальник підтверджує, що перед укладанням Кредитного [PERSON] надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного [PERSON] йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі. Пунктом п. 11.14 [PERSON] передбачено, що підписанням цього [PERSON] позичальник підтверджує, що він отримав від Банку належним чином підписаний зі сторони Банку оригінальний примірник цього [PERSON]. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Договір укладений у письмовій формі та підписаний сторонами: позичальником [PERSON] та представником Відкритого акціонерного товариства Сведбанк, яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного байку «ТАС-Комерцбанк», директором Запорізького відділення № 1 АКБ "ТАС-Комерцбанк" [PERSON] Згідно положення про Запорізьке відділення №1 Відкритого акціонерного товариства «СВЕДБАНК» затверджено рішенням Правління ВАТ «СВЕДБАНК» (протокол №1 від 03.01.2018 р.), назву відділення Банку - Відкритого акціонерного товариства «СВЕДБАНК» - Запорізьке відділення №1 АКБ "ТАС-Комерцбанк" змінено на Запорізьке відділення №1 Відкритого акціонерного товариства «СВЕДБАНК». Згідно п. 10 Зміни та доповнення набувають чинності відповідно до нормативно-правових актів [PERSON] банку України. Згідно п. 10.17 Положення про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень, затвердженого Постановою [PERSON] банку України від 31.08.2001 р. №375 (в редакції, яка діяла станом на 17.01.2008 р.), у разі внесення змін до положення про відділення, банк зобов'язаний протягом двадцяти робочих днів з часу прийняття компетентним органом банку відповідного рішення подати їх до територіального управління [PERSON] банку за місцезнаходженням відділення (у трьох примірниках) з доданням підтвердних документів. Рішення про погодження змін до положення про відділення приймається територіальним управлінням [PERSON] банку за місцезнаходженням відділення протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня їх отримання. Повідомлення про погодження змін до положення про відділення, а також два примірники змін надсилаються банку. Згідно з\~інформації,\~яка міститься\~в [PERSON] Банку\~України \~від 19.02.2018\~р.,\~наданої на\~запит позивача\~(арк.\~96-97\~Т.с.\~1),\~станом на\~17.01.2008\~у Державному\~реєстрі банків\~містився запис\~про Запорізьке\~відділення №\~1\~Відкритого акціонерного\~товариства Сведбанк,\~яке розпочало\~свою діяльність\~18.12.2006\~за адресою:\~69002,\~м.\~Запоріжжя,\~вул.\~Героїв Сталінграда,\~42/вул.\~Грязнова,\~10,\~та мало\~назву Запорізьке\~відділення №\~1\~Акціонерного комерційного\~банку ТАС-Комерцбанк.\~16.01.2008\~р.\~до Державного\~реєстру банків\~було внесено\~запис щодо\~нової редакції\~положення про\~Запорізьке відділення\~№ 1\~Відкритого акціонерного\~товариства Сведбанк\~у звязку\~зі зміною\~назви Акціонерного\~комерційного банку\~ТАС-Комерцбанк\~на Відкрите\~акціонерне товариство\~Сведбанк,\~яке виступало\~правонаступником по\~всіх правах\~та зобовязаннях\~Акціонерного комерційного\~банку ТАС-Комерцбанк.\~Верховною Радою\~України 16.11.2006\~за №\~358-У\~було прийнято\~Закон України\~Про внесення\~змін до\~Закону України\~Про банки\~і банківську\~діяльність (далі\~-\~Закон),\~що набрав\~чинності 08.12.2006\~р.\~Відповідно до\~цього Закону,\~статтю 23\~Закону про\~банки \~було викладено\~у новій\~редакції,\~яка передбачала\~повідомчий характер\~відкриття відокремлених\~підрозділів банків.\~До приведення\~нормативно-правових\~актів [PERSON]\~банку України\~у відповідність\~до норм\~Закону,\~банк мав\~повідомляти листом\~територіальне управління\~[PERSON] банку\~України за\~місцезнаходженням банку\~про внесення\~змін до\~положення про\~філію/відділення/представництво\~у двотижневий\~термін після\~його затвердження\~уповноваженим органом\~банку.\~Разом з\~повідомленням банк\~надавав:\~копію рішення\~уповноваженого органу\~про внесення\~змін; затверджені уповноваженим органом зміни до положення про філію/відділення/представництво банку або нову редакцію положення - у двох примірниках. Отже, положення, на підставі якого станом на 17.01.2008 р. здійснювало свою діяльність Запорізьке відділення № 1 - Відкритого акціонерного товариства Сведбанк, не погоджувалося Управлінням [PERSON] банку України у Запорізькій області. Відповідно до статті 23 Закону про банки та Положення № 375 , які діяли станом на 17.01.2008, відділення банків виконували функції та операції, передбачені положенням про відділення, затвердженим уповноваженим органом банку, у якому був визначений перелік операцій, що мало право виконувати відділення банку у межах операцій, які мав право здійснювати банк відповідно до банківської ліцензії та письмового дозволу [PERSON] банку України. Для відокремлених підрозділів банку скасовувалася вимога щодо наявності дозволу банку на здійснення відокремленим підрозділом операцій та погодження його [PERSON] банком України. Аналогічна інформація зазначена [PERSON] банком України в [PERSON] без дати та номеру на запит [PERSON] Таким чином вбачається, що станом на день укладення спірного кредитного договору діяло Запорізьке відділення № 1 Відкритого акціонерного товариства Сведбанк, яке мало назву Запорізьке відділення № 1 Акціонерного комерційного банку ТАС-Комерцбанк. Положення на підставі якого діяло вищезазначене відділення на час укладення спірного кредитного договору сторонами не надано. З відповіді [PERSON] Банку України на запит представника позивача від 25.12.2017 р. (а.с. 117, 118 Т.1) вбачається, що в період з 01.01.2005 р. по 31.12.2008 р. за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Героїв Сталінграда, б.42/вул. Грязнова, 10 діяло Запорізьке відділення №1 Акціонерного комерційного банку ТАС-Комерцбанк (починаючи з 18.12.2006 р.). Таким чином встановлено, що твердження позивача та її представника про те, що спірний кредитний договір підписаний директором неіснуючого Запорізького відділення №1 АКБ «ТАС-Комерцбанк» та посвідчений печаткою не існуючої банківської установи, в звязку з чим не дотримана письмова форма укладання спірного кредитного договору і він є нікчемним, не відповідає дійсності та спростовується вищезазначеними документами. Також судом враховане правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 28.03.2018 р. по цивільній справі №521/1573/14-ц, що за загальним правилом перетворення юридичної особи не призводить до її припинення, а юридична особа продовжує свою діяльність, зберігає всі права та обов'язки, які існували до перетворення. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~ \~ Згідно\~ч.\~1\~ст.\~215\~ЦК України,\~підставою недійсності\~правочину є\~недодержання в\~момент вчинення\~правочину стороною\~(сторонами)\~вимог,\~які встановлені\~частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до 2.1., 2.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції станом на 17.01.2008 р.) банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Твердження позивача та її представника про те, що Позикодавцем за цим кредитним договором перед його укладенням не проінформовано [PERSON], як Позичальника, про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не підтверджено належними доказами та спростовуються положенням п. 11.13 спірного кредитного договору, в якому зазначено, що [PERSON] своїм підписом в договору підтверджує, що Позичальник надав їй в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також, що при укладанні Кредитного [PERSON] їй була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації як споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі. Позивач стверджує, що п. 6.1. та п. 8.4. спірного кредитного договору є несправедливими умовами в розумінні п. 4 ст. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та в силу вимог ч. 2 ст. 1055 ЦК України нікчемними. Відповідно п. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції станом 17.01.2008 р.) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно п. 4 ст. 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 17.01.2008 р.), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до п.6.1 [PERSON], сторони досягли згоди вважати факт настання наступних подій, що не залежать від волі сторін договору, і які мають безпосередній плив на вартість ресурсів банку, істотною зміною обставин, якими Сторони керувалися при визначенні розміру процентної ставки (п.1.3. [PERSON]) при укладанні цього [PERSON]: зміна економічних умов та вартості ресурсів на ринку позикового капіталу; зміна діючого законодавства, внесення змін до нормативних актів НБУ, зміна кредитної політики НБУ. При настанні однієї з зазначених вище обставин, Сторони досягли взаємної згоди без укладання будь-якої додаткової угоди (правочину) до цього [PERSON] встановити наступний порядок змін умов цього [PERSON] з відповідною зміною зобовязань Позичальника та прав Банку за цим [PERSON] щодо розміру процентної ставки (п.п. 6 1.1. п.п. 6.1. даного [PERSON]) або терміну виконання Позичальником зобовязань за цим [PERSON] (п. 6.1.2. п.п. 6.1. даного [PERSON]). Про зміну процентної ставки [PERSON] повідомляє Позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення за 30 (тридцять) календарних днів в дію зміненої процентної ставки. Зміни до [PERSON] набувають чинності, а нова процентна ставка починає діяти з 31- го дня після відправлення Банком повідомлення відповідно до цього підпункту пункту 6.1 п.6. цього [PERSON]. Протягом зазначеного в п.п. 6.1.1., п.п. 6.1. п.6. цього [PERSON] строку Позичальник має право подати до Банку письмове заперечення щодо нового розміру процентної ставки. При наявності таких заперечень, строк виконання Позичальником своїх зобовязань по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним та сплаті комісій за взаємною згодою Сторін, вважається таким, що настав, на день звернення Позичальника до Банку із зазначеними вище запереченнями. Факт звернення Позичальника до Банку підтверджується поставленням відбитку штампу Банком із зазначенням номера та дати реєстрації заперечення Позичальника. У випадку невиконання Позичальником своїх зобовязань по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним та сплаті комісій, у строки, змінені за згодою Сторін цим підпунктом 6.1.2. пункту 6.1. п.6. цього [PERSON], Банк має право вимагати виконання таких зобовязань у порядку, передбаченому п. 9.1. цього [PERSON]. Відповідно до 8.4. [PERSON], Сторони, за взаємною згодою, домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору, у випадку невиконання зобов'язань, що передбачені п. 5.6., 5.7., 2.2. встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Згідно п. 8.4.1. [PERSON], відсоткова ставка підвищується на 1 (один відсоток) за кожен факт такого порушення, від рівня поточної ставки на дату порушення зобовязання позичальника. Відсоткова ставка підвищується з дня, наступного за днем порушення строків, виконання зобов'язання передбаченого п. 5.6., 5.7., ,2.2. У випадку, якщо такий день припадає на небанківський, то відсоткова ставка збільшується з першого наступного банківського дня, без укладання додаткової угоди. П. 8.4.2 передбачає, зменшення відсоткової ставки відбувається шляхом укладання додаткової угоди, після виконання зобов'язання Позичальника, з дати підписання додаткової угоди. При цьому, зменшення відсоткової ставки відбувається в тому ж розмірі, на який відсоткова ставка була підвищена згідно пункту 8.4.1. Судом встановлено, що спірний кредитний договір будо укладено 17.01.2008 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яке відбулось лише 10 січня 2009 року. Згідно п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. З вищевказаних умов [PERSON], вбачається, що вони встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК відносно розміру відсоткової ставки з урахуванням змін обставин кредитного ризику зазначених в п. 6.1. та п. 8.4 кредитного договору. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що на момент укладення спірного кредитного договору, його положення щодо надання банку права на зміну процентної ставки суперечили вимогам цивільного законодавства, в тому числі в ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також суд враховує, що позивачем не надано належних доказів, що Позичальник протягом дії кредитного договору на теперішній час змінював відсоткову ставку, в звязку з чим відбулось порушення прав [PERSON] за вищевказаними положенням [PERSON]. Позивачем зазначено, що спірний кредитний договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, яка виразилась в введенні споживача [PERSON] в оману, який полягає в не наданні під час пропонування продукції споживачу інформації, необхідної для свідомого вибору, а саме: щодо форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору. За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими. Отже, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07.02.2018 р. по цивільній справі №185/9487/15-ц. Позивачем не надано належних допустимих доказів, що під час укладення спірного договору було порушено порядок надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, розміру процентної ставки, які передують укладенню договору. Таким чином належних, допустимих доказів на підтвердження здійснення Банком (Кредитодавцем) нечесної підприємницької діяльності під час укладення спірного кредитного договору позивачем суду не надано. Також позивачем не надано належного доказу на підтвердження зазначеної нею обставини, що вона фактично не отримувала кредитні кошти. Із заяви на видачу готівки №2196396/1213 (а.с. 103 Т.1) вбачається, що [PERSON] зверталась до ВАТ «СВЕДБАНК» з метою отримання кредитних коштів у розмірі 65000 доларів США. Беззаперечних доказів, що остання фактично їх не отримала після звернення до Банку з цією заявою, суду не надано. Відповідно до п. 3.4. спірного кредитного договору, за перевірку документів згідно цього [PERSON] Позичальник сплачує Банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту без ПДВ шляхом сплати через касу Банку в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати. Позивач зазначає, що даний пункт договору не відповідає вимогам п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року № 168. Відповідно п. 3.6. вищевказаних Правил, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Суд погоджується з позивачем, що даний пункт [PERSON] не відповідає вимогам вищевказаних Правил, при цьому суд враховує вільне волевиявлення Позичальника, яка була ознайомлена з умовами договору, і погодилась з ними, в тому числі з умовами передбаченими в п.3.6 [PERSON], та приходить до висновку, що невідповідність вищезазначеного пункту вимогам цих Правил не є підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним взагалі, при цьому також враховуючи, що позивач не зверталась до суду з позовними вимогами про визнання окремих пунктів цього [PERSON] недійсними. Судом встановлено, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраного ним банку, а саме ВАТ «Сведбанк», договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, не скористалась правом на відкликання згоди на укладення договору. З матеріалів справи вбачається, що Відкрите акціонерне товариство СВЕДБАНК в подальшому змінило найменування на ПАТ СВЕДБАНК, потім на ПАТ «ОМЕГА БАНК». [PERSON] купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р. (а.с. 110-112 Т.1), ПАТ «СВЕДБАНК відступив право вимоги за спірним кредитним договором ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». [PERSON] купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р. (а.с. 152-170 Т.1), ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступив право вимоги за спірним кредитним договором ПАТ «АЛЬФА БАНК». На теперішній час право вимоги за спірним кредитним договором перебуває в ПАТ «АЛЬФА БАНК». Позивач в особі її представника, під час підготовчого провадження, категорично заперечувала про заміну неналежного відповідача ПАТ «ОМЕГА БАНК» на належного ПАТ «АЛЬФА БАНК» в звязку з чим, з урахуванням вимог передбачених ст. 51 ЦК України, судом було відмовлено в задоволенні клопотання ПАТ «АЛЬФА БАНК» про заміну неналежного відповідача. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем предявлені вищезазначені вимоги не до належного відповідача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що сторонами в момент укладення договору виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов'язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору з підстав заявлених позивачем. Представниками третіх осіб ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в їх заявах по суті заявлені вимоги про застосування позовної давності до цих позовних вимог. Судом відмовлено в задоволенні позовних вимоги по цій справі у звязку з недоведеністю і необґрунтованості позову позивачем, що виключає відмову у задоволенні позовних вимог у звязку із застосування позовної давності.

Outcome: dismissed