Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області звернулися [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], що діють у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], служба у справах дітей Острозької районної державної адміністрації про усунення перешкод в здійсненні права власності нерухомим майном. Позивачі [PERSON], [PERSON] посилаються на те, що вони є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Спори з приводу права власності на зазначене майно слухались судами неодноразово. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року визнано за [PERSON] право власності в спільному майні подружжя на 12 частку садибного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS]. Визнано за [PERSON], як спадкоємцем за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], право власності на 12 садибного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS]. Вказане рішення суду першої інстанції, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року. На підставі судових рішень за позивачами зареєстровано право власності на вказаний раніше об'єкт нерухомості. Раніше 12 частина житлового будинку з надвірними будівлями належала на праві приватної власності [PERSON] Однак, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року визнано протиправним рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області від 10.05.2011 року № 25 "Про оформлення права приватної власності на 12 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]". Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 12 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в [ADDRESS], видане 21.07.2011 року виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради на ім'я [PERSON] Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року. Цими судовими рішення визнано незаконними та скасовано правовстановлюючі документи на 12 частину будинковолодіння, видані на ім'я. [PERSON] В Вказують, що згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням, мають преюдиційне значення при вирішенні інших справ. Вважають, що згідно з ст.321 ЦК вони не можуть повноцінно здійснювати своє право власності на будинок, вільно на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, так як в належному нам будинку на сьогоднішній день проживають відповідачі - [PERSON], яка є дочкою [PERSON], [PERSON] - її чоловік, [PERSON] - їх син. Вказують, що відповідачі не проживали у вказаному будинку протягом більше як півроку, однак на початку травня 2014 року незаконно, без їх згоди, знову вселилися в у вказаний будинок та протиправно користуються належним їм будинком та господарськими будівлями. Вважають, що проживання відповідачів суперечить нормам ст. 383,391 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вказують, що [PERSON] втратила право власності на 1/2 частину будинку і відповідачі як члени її сім'ї втратили право користування цією частиною, так як їх право є похідним від права [PERSON] В подальшому збільшили свої позовні вимоги і просили суд зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - звільнити належну їм 12 частину житлового будинку, а саме приміщення 2-1,2-2,2-3,2-4 жилого будинку, господарські приміщення Г літню кухню, г - сарай, Б - сарай, Д - сарай, д - сарай, В -вбиральня. Крім того, просили зняти з реєстрації відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час судового засідання клопотання, в подальшому, щодо залучення в якості співвідповідача [PERSON] не заявляли. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] позов не визнала і суду пояснила, що в зазначеному будинку вона проживає з народження і нікуди не виїжджала. Разом з нею в житловому будинку зареєстровані її дитина та брат. [PERSON] є її родичкою і між ними і її родиною тривалий час існує спір з приводу 12 зазначеного будинку. Представник відповідачки [PERSON], відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов не визнала і в судовому засіданні пояснила, що в даний житловий будинок її довірителі вселились до оформлення позивачами правовстановлюючих документів. Зазначає, що вважає, що попередні висновки судів про те, що [PERSON] не має право власності на 12 частину зазначеного житлового будинку не вважає належними і допустимими і ними буде оскаржуватись в установленому порядку. Зазначає, що вважає, що зазначений будинок був колгоспним двором і [PERSON] та члени її родини були членами колгоспного двору в зв'язку з чим просила в позові відмовити, оскільки відповідачі є членами сім'ї позивачів. Зазначила, що відповідачі [PERSON] проживають в будинку тривалий час проводили в ньому ремонт, благоустрій, перепланування та поліпшення. Частину надвірних будівель вони побудували самостійно. Вказувала, що позивачами та їх представником жодними доказами не доведено на яких саме підставах і чому перелічені позивачами саме такі житлові приміщення з 12 частини житлового будинку з зазначеними приміщеннями та господарськими будівлями мають бути звільнена. Представник органу опіки і піклування - Острозької РДА - Ковальчук І.М. позов не визнала і суду пояснила, що відповідно до висновку опіки і піклування - Острозької РДА слід вважати, що надання дозволу на виселення та здійснення зняття з реєстраційного обліку малолітнього [PERSON] з житлового будинку за адресою в [ADDRESS] порушить його права та законні інтереси, висновок підтримала, просила в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] суду пояснив, що він прописаний і періодично проживає в житловому будинку в [ADDRESS] разом з сестрою. Зазначив, що проживає в будинку з 1984 року, сплачував земельний податок, приймав участь в будівництві господарських будівель. Зазначив, що фактично половиною будинку завжди користувались [PERSON], [PERSON], половиною вони. Просив в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] суду пояснив, що між його матір'ю і відповідачкою [PERSON] існували цивільно-правові відносини з приводу продажу 12 частини житлового будинку в [ADDRESS], однак в подальшому 12 частина цього житлового будинку з надвірними будівлями перестала належати на праві приватної власності [PERSON] і стала належати позивачам. Зазначив, що фактично у будинку проживають [PERSON] [PERSON] в одній частині , а [PERSON] з чоловіком в другій. Просив в позові відмовити. З матеріалів справи встановлено наступне. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20586352 [PERSON] належить 12 частина житлового будинку в [ADDRESS]. (а.с.90) Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21986407 [PERSON] належить 12 частина житлового будинку в [ADDRESS]. (а.с.91-92) Відповідно до довідки № 1125 від 11.06.2014 року [PERSON] зареєстрований від народження поданий час за адресою - [ADDRESS]. (а.с.138) Відповідно до довідки № 1124 від 11.06.2014 року [PERSON] зареєстрована від народження та проживає по поданий час за адресою в [ADDRESS] з нею зареєстрована дитина [PERSON] 17.09.2013 року. (а.с.137,139) Відповідно до довідки № 815 від 31.08.2012 року станом на 1991 рік в 12 будинку за адресою - [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.140) Згідно із висновком органу опіки і піклування Острозької райдержадміністрації про ненадання дозволу на вселення малолітньої дитини з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку №2003/01-25 від 17.07.2014 року, надання дозволу на виселення та здійснення зняття з реєстраційного обліку малолітнього [PERSON] з житлового будинку за адресою в [ADDRESS] порушить його права та законні інтереси, тому є неприпустимим. Зазначають про те, щоб не надавати дозвіл на виселення та здійснення зняття з реєстраційного обліку малолітнього [PERSON] з житлового будинку за адресою в [ADDRESS]. (а.с.141-142) Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, рахує, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Позивачі та відповідачі по справі є родичами. Справи з приводу визнання право власності на 12 садибного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] слухались судами неодноразово. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 листопада 2013 року визнано за [PERSON] право власності в спільному майні подружжя на 12 частку садибного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS]. Визнано за [PERSON], як спадкоємцем за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], право власності на 12 садибного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS]. Вказане рішення суду першої інстанції, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року визнано протиправним рішення виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області від 10.05.2011 року № 25 "Про оформлення права приватної власності на 12 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]". Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 12 частину житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в [ADDRESS], видане 21.07.2011 року виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради на ім'я [PERSON] (а.с.93-95) За ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року залишено без змін. При цьому ухвалою суду встановлено, що [PERSON] в 12 частині будинку на яке за нею було зареєстроване право власності в 2011 році, не зареєстрована та не проживає з 2006 року, а зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS]. Оскільки згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суду не надано жодних доказів з приводу того, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачам у користуванні вказаним житловим будинком і підстав для задоволення позову про зобов'язання - [PERSON] - звільнити 12 частину житлового будинку, а саме приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 жилого будинку, господарські приміщення Г літню кухню, г - сарай, Б - сарай, Д - сарай, д - сарай, В - вбиральня - немає. Окрім того слід зазначити, що актів перевірки житлових умов ні позивачами, ні відповідачами з приводу того хто прописаний та фактично проживає у зазначеному будинку суду не надано. Відповідно до довідки № 5623977 по обліках Острозького РС УДМС України в Рівненській області - [PERSON] з 12.03.2003 значиться зареєстрований за адресою [ADDRESS], однак позивачі просили зняти з реєстрації відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, за вказаних обставин підстав для задоволення цих вимог немає. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР (від 30.06.83р.) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Позивачі вказують, що відповідачі не проживали у вказаному будинку протягом більше як півроку, однак на початку травня 2014 року незаконно, без їх згоди, знову вселилися в у вказаний будинок та протиправно користуються належним нам будинком та господарськими будівлями, однак жодних доказів цьому суду не надають. Стаття 72 ЖК УРСР (від 30.06.83р.) визначає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Члени сім'ї власника, які проживають разом з ним мають право користуватися цим помешканням. Припинення даного права відбувається в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. При цьому слід зазначити, що безпідставне є застосування статті 391 ЦК, на які посилаються позивачі та їх представник, за відсутності підстав для виселення, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР, при вирішенні спорів про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення членів сім'ї власника. Відповідно до довідки № 1125 від 11.06.2014 року [PERSON] зареєстрований від народження поданий час за адресою - [ADDRESS]. (а.с.138) Згідно із довідкою № 1124 від 11.06.2014 року [PERSON] зареєстрована від народження та проживає по поданий час за адресою в [ADDRESS] з нею зареєстрована дитина [PERSON] 17.09.2013 року. (а.с.137,139) Відповідно до довідки № 815 від 31.08.2012 року станом на 1991 рік в 12 будинку за адресою - [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.140) Відомостей з приводу того хто зареєстрований та проживає на даний час в зазначеному будинку, крім вище зазначених довідок суду не надано. Пояснення відповідачів та представника відповідача з приводу того, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] вселялися в зазначений будинок як члени сім'ї власника - в тому чисті і як члени сім'ї позивачки [PERSON], поясненням позивачки [PERSON] та представника позивачів [PERSON], як і матеріалами справи не спростовується. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР Розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації та покладення зобов'язання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі ВГІРФО) ДМУ УМВС провести зняття реєстрації особи із зазначеної адреси, суд виходить з того що вимоги про покладення зобов'язання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Оскільки відповідачі - [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON] були вселені в спірний будинок як член сім'ї позивачів, а згідно з вимогами статті 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення і безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі порушують правила статті 116 ЖК УРСР, суду не надано і на ці обставини не посилаються позивачі ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні, тому в задоволенні цих вимог слід відмовити. Відповідно до матеріалів справи відповідачі - [PERSON], [PERSON], зареєстровані та постійно проживають у житловому будинку позивачів, вселилися туди як члени сім'ї, набули права користування житловим приміщенням та зареєстрували своє місце проживання в установленому законом порядку. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідачів - [PERSON], [PERSON], та третю особу - [PERSON] з реєстрації місця проживання, можливе лише за умови втрати ними права користування цим житлом чи у зв'язку з їх виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Оскільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім'ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього право членів сім'ї власника помешкання на користування ним чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За вказаних обставин, оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Застосування в цьому випадку строку, встановленого статтею 71 ЖК УРСР є неправильним. Оскільки суду не надано жодних доказів з приводу того, що відповідачі [PERSON], [PERSON], їх неповнолітній син [PERSON], третя особа [PERSON] чинять перешкоди позивачам у користуванні вказаним житловим будинком, то і підстав для задоволення позову про їх зобов'язання - звільнити 12 частину житлового будинку, з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] - не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed