Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ Кредитної установи"Європейська кредитна група" про визнання недійсним кредитного договору. В основу своїх позовних вимог позивач поклала на те, що в травні 2019 року ій почали надходити дзвінки від працівників відповідача про те, що нею укладено договір про надання фінансового кредиту №3325011000/292330. Згідно з зазначеним договором Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2100 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 1.2. строк дії Договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Тобто строк дії договору не встановлено в розумінні вимог Цивільного Кодексу України. В п.1.3. визначено, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 693,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,9% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Позивач вважає, що кредитний договір не був підписаний з її сторони, крім того сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому та суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. Позивач стверджує, що не підписувала даного договору, а також немає підтвердження передачі відповідачем їй кредитних коштів, тому договір є недійсним. Крім того, оспорюваний договір, містить пункти, що не відповідають ЗУ «Про споживче кредитування», та є нечесною підприємницькою практикою. П.4.3 кредитного договору передбачена компенсація за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів у вигляді пені в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором включно, але з будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є всі підстави для визнання вказаного пункту недійсним. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, направив до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позов вказав, що договір був укладений відповідно до ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», в якій встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняв пропозицію (оферту) та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. На сайті відповідача www.eurosroshi.com.ua в розділі документи, розміщена угода про використання аналога власноручного підпису при здійсненні правочинів в процесі укладання договору про надання фінансового кредиту та документів, які з ним пов`язані, за допомогою мережі Інтернет. Відповідно до вище вказаної Угоди визначено, що аналог власноручного підпису/АВП - реквізит заявки (іншого документу), призначений для її захисту від підробки, що отриманий внаслідок надання Заявнику/Позичальнику унікального персонального ідентифікатора (УПІ) коду, який дозволяє ідентифікувати Заявника/Позичальника, а також встановити відсутність викривлення інформації в заявці (іншому документі). Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту №3325011000/292330, підтверджує, що позивач пройшов процедуру, підписав договір та отримав кошти в кредит на розрахункову карту. Позивач отримав кредитні кошти 24.04.2019 року строком користування до 23.05.2019 року в розмірі 2100 гривень, але станом на сьогоднішній день не здійснив погашення заборгованості. Представник відповідача, вважає, що жодних доказів на нікчемність або інші обставини, які зазначені в позовній заяві, як підстав для визнання договору недійсним відсутні. Просив справу слухати у відсутності представника відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). У відповідності до ст.ст.12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на офіційному сайті ТзОВ Кредитної установи "Європейська кредитна група" в мережі Інтернет розміщена Публічна пропозиція на укладення договору про надання фінансового кредиту (оферта) на укладення кредитного договору. 26 листопада 2018 року позивач звернувся до ТзОВ Кредитної установи "Європейська кредитна група" із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно є акцептом на укладення кредитного договору і між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №3325011000/292330, відповідно до якого відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 2100 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.7-10). Відповідно до Графіку розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору, проценти за користування кредитом становлять 1197 грн. Саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК- договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Тому договір укладений між сторонами 24.04.2019 року в електронній формі, що містить електронний підпис позивача та представника Товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначений кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, визначеного ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України. Зі змісту Індивідуальної частини оспорюваного договору про надання фінансового кредиту вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису. Згідно п.1.6 індивідуальної частини договору №3325011000/292330 від 24.04.2019 року, його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція на укладення договору про надання фінансового кредиту (оферта), яка розміщена на сайті Товариства. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В позовній заяві, крім обставини, щодо не підписання договору посилаючись на його недійсність [PERSON] вказує, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Суд критично оцінює посилання позивача на недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у пункті 4.3 оскаржуваного договору, оскільки вказаним пунктом встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Доводи позовної заяви про те, що умови кредитного договору №3325011000/292330 є несправедливими, так як сума компенсації за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту є завищеною, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, відсоткова ставка за користування кредитними коштами була йому відома в момент укладення договору. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №3325011000/292330 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи [PERSON] про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його припущеннях і спростовуються самим змістом договору. Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 207, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ТзОВ Кредитна установа "Європейська кредитна група" про визнання недійсним кредитного договору.

Outcome: dismissed