Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася 23.07.2018 року до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та просила суд стягнути з кожного з відповідачів 25000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову, посилався на те, що під час виконання трудових обовязків у Приватному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ( далі [PERSON] «ЦГЗК») отримала ушкодження здоров'я, у звязку з чим 13.11.2002р. встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. В результаті нещасного випадку їй спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що вона змушена терпіти фізичний біль, проходити численні курси лікування; відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги тощо. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач -\~[PERSON] «ЦГЗК» надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки нещасний випадок стався з вини позивача, через її особисту необережність; позивачем завищено розмір моральної шкоди, оскільки їй встановлено 25% втрати працездатності без додаткових видів медичного лікування та без визначення групи інвалідності, дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану , які зазнала потерпіла в результаті професійного захворювання у довідці відсутні. Відповідач [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки належним відповідачем є підприємство. Встановлення розміру відшкодування моральної шкоди можливе лише після встановлення факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, з 01.01.2015 року набрав законної сили Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до якого відшкодування моральної шкоди не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави звернення до Фонду з позовом. Також, зауважила, що акт форми Н-1 та довідка МСЕК є документами, що підтверджують факт заподіяння шкоди та не є доказом заподіяння моральної шкоди. Позивачем порушено строк позовної давності, який у разі заподіяння моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці складає три місяці. Спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.09.2010 року. В матеріалах, доданих до позовної заяви відсутні будь-які докази того, що в житті позивача відбулися будь-які зміни. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ВАТ«Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», який є правонаступником [PERSON]«Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», гірником на маркшейдерських роботах , що підтверджується записом в трудовій книжці/а.с.11-13/. Згідно з актом розслідування нещасного випадку, що стався 16.04.2002 року о 10.20 год. в карєрі №1-2 [PERSON], виконуючи завдання маркшейдера карєру по нагляду за здвигом гірничих порід [PERSON], рухаючись по стежці під нахилом близько 5 градусів, на відмітці +95,0 м оступилася, впала і отримала травму правої гомілки. Встановлено причину нещасного випадку особиста необережність [PERSON], порушення п.2.7.60.3 «Положення про систему управління охороною праці у ВАТ «ЦНЗК», п.3.13 «Загальних вимог по ОП для працівників ВАТ «ЦГЗК» /а.с.8/. За наслідками розслідування нещасного випадку роботодавцем складено акт форми Н-1 від 18.04.2002 року, винною особою визнано [PERSON] /а.с.10/. Отже, ВАТ «ЦГЗК» 18.04.2002 року складено Акт №4 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (форми Н-1) /а.с. 9/. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 13.11.2002 року позивачу первинно встановлено відсоток втрати професійної працездатності 25% /а.с.7/. Наступним переоглядом підтверджено втрату професійної працездатності 25% безстроково /а.с.6/, інвалідність не визнана, потреба у додаткових видах допомоги відсутня. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя . Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати. У відповідності до ст. 4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи,\~та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 3723,00 грн.,\~тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 18615,00 грн. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Отже, суд вважає, що в даному випадку відповідач [PERSON] «ЦГЗК » повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки актами Н-1 та Н-5 встановлено вину підприємства у нещасному випадку. У задоволенні позову до відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області слід відмовити, оскільки моральна шкода відшкодовується винною особою, якою відповідно є [PERSON] «ЦГЗК». Крім того, згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» , який набрав законної сили з 01.01.2015 року, відшкодування моральної шкоди не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави звернення до Фонду з позовом. Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у звязку з професійним захворюванням встановлений судом. Позивач зазнала зменшення обсягу трудової діяльності, змушена проходити численні обстеження, переносить фізичні страждання, позбавлених нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя . Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що\~відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тяжкість тілесних ушкоджень, ступінь втрати працездатності 25%, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, після отриманої травми змушений був прикладати значні зусилля для продовження активного життя, проте причиною нещасного випадку є, дії позивача, яка допустила порушення вимог законодавства та інструкції з охорони праці, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 25000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживала протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] «ЦГЗК в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial