Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У листопаді 2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 23200 грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 51000 грн. 00 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2928 грн. 80 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп., аргументуючи тим, що позивач працював на посаді директора Рівненської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу". 27.03.2014 р. був звільнений із займаної посади, розрахунок на день звільнення не зроблений. Натомість, згідно листа Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.10.2014 р., заборгованість Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" із заробітної плати складає 23200 грн. 00 коп. Також, оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану заробітну плату в день звільнення, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки у розмірі 51000 грн. 00 коп. за 10 місяців. Моральна шкода полягає у тому, що весь час переживав з приводу нормального матеріального забезпечення своєї дитини. Внаслідок неправомірних дій відповідача він та його дитина були позбавлені нормального життєвого забезпечення, крім того, у позивача погіршилися взаємовідносини з дитиною та її мамою через вимущену невиплату ним аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додавши, що единим доказом щодо заборгованності заробітної плати є лист Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.10.2014 р. Представник відповідача Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що Рівненська філія Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", як платник податків веде всю первинну облікову документацію за формами, що затверджені Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. №489, яка є підставою для нарахування та виплати заробітної плати працівникам. Згідно Наказу генерального директора Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" від 25.09.2012 р. №179-р "Стосовно забезпечення виплати заробітної плати" на директорів філій Державного підприємства покладено обов'язок забезпечувати безумовну виплату заробітної плати відповідно до штатного розпису. Також було надано витяг із Акту ревізії фінансово-господарської діяльності ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" та його структурних підрозділів (філій) без права юридичної особи за період з 01.01.2013 р. по 01.04.2015 р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2011 р. по 01.01.2013 р. за № 10-30/1129 від 06.07.2015 р. про відсутність бухгалтерського обліку у Рівненській філії "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" оскільки підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідач Рівненської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки представника суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач працював на посаді директора Рівненської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" із посадовим окладом згідно штатного розкладу Рівненської філії ДП "ЦСЕНСМ" та 27.03.2014 р. був звільнений із займоної посади за п. 1 ст. 36 КЗпПУ (а.с.10, 31, 32). З пояснень сторін встановлено, що розмір посадового окладу позивача складав 5100 грн. 00 коп. На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставина, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.47 КУпАП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Ст.115 КЗпП України і ЗУ «Про оплату праці» визначають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць. Зазначені Закони не містять норми, яка б звільняла підприємство від виконання зобов'язань щодо виплати нарахованої заробітної плати працівнику. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме факт невиплати в день звільнення належних позивачу сум встановлено листом Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.10.2014 р. вих. №109/К-915, заборгованність Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" із заробітної плати складає 23200 грн. 00 коп. (а.с.4). Таким чином, слід задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення із ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" заборгованість по заробітній платі у розмірі 23200 грн. 00 коп. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України у день звільнення власник підприємства (або уповноважений ним орган) повинен виплатити працівнику усі належні грошові суми. Ст.117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач поставив питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 27.03.2014 р. по 03.11.2014 р., тобто за сімь місяців, змін до позову [PERSON] не робив, тому суд задовольняє вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати і середній заробіток за сімь місяці затримки розрахунку в загальній сумі - 35700 грн. 00 коп. Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача підлягає начисленню відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, з послідуючими змінами та доповненнями. Згідно Положенню про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМ України від 20.12.1997 р. сума компенсації, що належить позивачу, за невчасно виплачену заробітну плату склала: за 2014 р.: квітень - 942 грн. 40 коп., травень - 1081 грн. 60 коп., червень - 232 грн. 00 коп., вересень - 672 грн. 80 коп., разом складає 2928 грн. 80 коп. Також позивач вважає, що не виплатою своєчасно заробітної плати спричинено моральну шкоду, яку він визначає в розмірі 10000 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно наказу №206-л від 03.12.2012 р. [PERSON] призначено директором Рівненської філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" з випробувальним терміном у три місяці із встановленням посадового окладу згідно штатного розкладу (а.с.31). Відповідно до наказу ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" №63-к від 27.03.2014 р. "Про звільнення [PERSON]." звільнено з посади директора Рівненської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» 27.03.2014 р. за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.32). Оскільки судом встановлено, що відповідачем не виплачено своєчасно заробітну плату, наявні підстави стверджувати про порушення відповідачем трудових прав позивача на отримання належних йому виплат. Отже, суд вважає, що за встановлених обставин є підстави вважати, що позивачу заподіяна моральна шкода. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.94 КЗпП України заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Виходячи з структури заробітної плати, як вона описана в ст..2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата визначається як будь-яка виплата в грошовій формі або видача в натуральній формі, яка провадиться підприємством на користь працівника і має заохочувальний або компенсаційний характер. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 23 ч.3 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на вищезазначене, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступень вини відповідача, враховуються вимоги розумності і справедливості суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволеню у розмірі 500 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 850 грн. 00 коп. належить відмовити. Згідно зі ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial