Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 1559,59 грн. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що 26.05.2009 року відповідачу було встановлено лічильник холодної води. До цієї дати плата за послуги водопостачання та водовідведення нараховувалася згідно установленим нормативам споживання. Під час введення в експлуатацію лічильника холодної води було складено акт №4289 від 26.05.2009 р., в якому було зазначена дата наступної повірки приладу обліку - 26.05.2012 року та попереджено, що у випадку недотримання строків повірки буде складено акт і нарахування за використання холодної води буде здійснюватися згідно встановлених норм споживання. Проте споживач не здійснив повірку лічильника холодної води у цей строк, у зв'язку з чим з червня 2012 року нарахування здійснювалися згідно норм споживання. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, заявивши про застосування позовної давності до заборгованості, яка виникла понад три роки тому та пояснивши, що в 2010 році судом було видано наказ про стягнення з нього заборгованості за послуги водопостачання, але за його заявою цей судовий наказ було скасовано в установленому законом порядку, після чого позивач не звернувся до суду в порядку позовного провадження й відповідач думав, що позивач відмовився від своїх претензій і в нього більше не існує тієї заборгованості. Позивач наполягав на тому, що після встановлення в нього лічильника він сплачував лише поточні платежі, не дивлячись на те, що півтора року позивач не надавав послуг водопостачання через пошкодження трубопроводу. Відповідач визнав, що підписував акт №4289 від 26.05.2009 р., в якому було зазначена дата наступної повірки приладу обліку - 26.05.2012 року та попереджено про наслідки недотримання строків повірки, проте зазначив, що строк повірки продовжується, оскільки півтора роки лічильник не працював через відсутність води. Також відповідач зазначив, що позивач не надсилав йому повідомлень щодо необхідності проведення чергової повірки і він здійснив повірку приладу обліку за власний рахунок в 2013 році одразу ж після того, як позивач повідомив його про таку необхідність на звернення самого відповідача. Проте після повірки на опломбування лічильника відповідачу було припинено постачання води у зв'язку з несплатою заборгованості, яку, на його думку, нарахували незаконно. Вислухавши думки сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом у судовому засіданні було роз'яснено сторонам їх обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на предмет своїх вимог та заперечень, а також запропоновано надати суду відповідні докази та було надано для цього необхідний час шляхом оголошення перерви в судовому розгляді. На підставі пояснень сторін і наданих ними доказів судом встановлено наступне. До 26.05.2009 року позивач нараховував відповідачу плату за послуги водопостачання та водовідведення згідно установленим нормативам споживання. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості, доданого до позову (а.с.6), станом на травень 2009 року за відповідачем рахувалася заборгованість в сумі 670,81 грн. 26.05.2009 року відповідачу було встановлено лічильник холодної води та введено в експлуатацію, що підтверджується актом №4289 введення в експлуатацію лічильника холодної води від 26.05.2009 р., в якому було зазначена дата наступної повірки приладу обліку - 26.05.2012 року та попереджено, що у випадку недотримання строків повірки буде складено акт і нарахування за використання холодної води буде здійснюватися згідно встановлених норм споживання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позову (а.с.6), в період з червня 2009 року і до травня 2012 року відповідач регулярно сплачував за послуги водопостачання та водовідведення від 3,90 грн. до 7,80 грн. на місяць і його заборгованість станом на травень 2012 року зменшилася до суми 632,32 грн., оскільки позивач у цей же період нараховував відповідачу щомісяця від 2,92 грн. до 4,19 грн. Відповідач не оспорював розрахунок позивача у частині розмірів його платежів, тому суд вважає ці обставини доведеними. Проте з червня 2012 року позивач почав нараховувати відповідачу плату за послуги водопостачання та водовідведення згідно норм споживання, мотивуючи це тим, що споживач не здійснив повірку лічильника холодної води у строк, зазначений в акті №4289 від 26.05.2009 р. При цьому позивач не надав суду доказів того, що він надсилав відповідачеві припис чи повідомлення про необхідність проведення чергової повірки. А також повідомлення про те, що відповідачу змінено механізм нарахування плати за користування послугою з оплати згідно показань лічильника на оплату згідно норм споживання води. Як зазначила представник позивача в судовому засіданні, позивач за законом не зобов'язаний надсилати відповідачеві такі повідомлення, крім того, він був попереджений про це в акті №4289 від 26.05.2009 р. Згідно норм споживання позивач нарахував відповідачеві плату за червень 2012 року у розмірі 109,33 грн., за липень 2012 р. - 111,99 грн., за серпень 2012 р. - квітень 2013 р. - по 19,08 грн. за кожен місяць, за травень 2013 року - 289,81 грн., за червень 2013 року - 108,13 грн., за липень 2013 року - 111,12 грн., за серпень 2013 року - 115,09 грн. Таким чином, за даними позивача загальний розмір заборгованості, який рахувався за відповідачем станом на 10.09.2013 року, становив 1559,59 грн. (а.с.6). Як вбачається з акту № 4600 вводу в експлуатацію приборів обліку холодної води від 10.09.2013 року (а.с.9), заяви відповідача від 13.09.2013 року (а.с.20-21), листа прокуратури від 25.10.2013 року (а.с.15), відповіді відповідача від 02.10.2013 року (а.с.19), а також пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, у серпні 2013 року за рахунок відповідача було здійснено повірку лічильника води та оскільки відхилень в його роботі не було, лічильник було встановлено та введено в експлуатацію 10.09.2013 року та в той же день відповідачеві було припинено постачання води через несплату нарахованої заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні не заперечувала цих обставин і не доводила іншого. Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 02.04.2010 р. (а.с.17) було скасовано судовий наказ від 26.03.2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Луганськвода" заборгованості в розмірі 631,58 грн. З пояснень відповідача й представника позивача вбачається, що ТОВ "Луганськвода" після цього не зверталося до суду з позовом до [PERSON] 12.11.2013 р. ТОВ "Луганськвода" знову звернулося з заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1559,59 грн., але ухвалою від 04.12.2013 р. судовий наказ від 20.11.2013 року було скасовано, після чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач заявив про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 264 ЦК України визначає, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, суд звертає увагу, що заборгованість, яка виникла у відповідача перед позивачем за три роки до звернення 12.11.2013 року позивача до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто до 12.11.2010 року в сумі 661,95 грн. (згідно розрахунку) не підлягає стягненню через сплив позовної давності, а тому в цій частині в позові слід відмовити з указаних підстав. При цьому, з огляду на те, що відповідач оскаржував судовий наказ від 26.03.2010 р. і в подальшому сплачував лише регулярні платежі в розмірі від 3,90 грн. до 7,80 грн. на місяць, суд вважає обґрунтованим твердження відповідача про те, що він не вчиняв протягом цього часу жодних дій, які б свідчили про визнання ним цієї заборгованості. Інша частина заборгованості сформувалася внаслідок переведення відповідача з оплати послуг за лічильником на оплату послуг за нормами споживання у зв'язку з пропуском терміну чергової повірки приладу обліку води, починаючи з червня 2010 року. Суд звертає увагу на те, між позивачем та відповідачем 26.05.2009 року було укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с.7), згідно якого позивач ("Постачальник") зобов'язується надавати відповідачу ("Споживачу") та членам його родини, а також іншим особам, які спільно з ним проживають, послуги з постачання води та водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за надані послуги згідно з чинними тарифами та умовами договору. Відповідно до ст.1, 13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" послуги з постачання холодної та гарячої води є комунальними послугами, які є різновидом житлово-комунальних послуг, а їх виконавцем визнається суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору. Таким чином, позивач є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим суд відхиляє посилання представника позивача на те, що ТОВ "Луганськвода" не є "виконавцем" житлово-комунальних послуг, а є "постачальником" таких послуг, оскільки така позиція суперечить вищезазначеним нормам закону. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч.1 ст.19 цього закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Отже, ця норма не містить посилання на такого учасника житлово-комунальних послуг як "постачальник", оскільки в розумінні вищезазначених норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" організація, що надає ("постачає") такі послуги є "виконавцем". Аналогічний висновок можна зробити з аналізу положень п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Крім того, суд звертає увагу на те, що в договорі від 26.05.2009 року, укладеному між позивачем і відповідачем, ТОВ "Луганськвода" іменується "Постачальником", проте в Типовому договорі про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, суб'єкт господарської діяльності, що надає послуги з постачання холодної води тощо іменується саме "Виконавцем". А відповідно до ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, крім того у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, передбачено ст. 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Відповідно до ч. 3 цієї статі порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Пунктом 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 лютого 2005 року, передбачено, що квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Згідно п/п.4 п.32 зазначених правил саме виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Чинним законодавством на споживача не покладено обов'язок по проведенню чергової повірки засобу обліку, а доказів про те, що відповідач перешкоджав проведенню такої повірки засобу обліку чи чинив перешкоди у її проведенні не подано. Навпаки, позивачем не тільки не було доведено, що він направляв відповідачеві припис чи повідомлення про необхідність провести повірку лічильника, але й не було доведено, що він своєчасно повідомив відповідача про зміну механізму нарахування йому плати за послуги водопостачання. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте згідно п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил; виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. У пункті 16 вказаних Правил зазначено про право споживача проводити позачергову повірку за власні кошти квартирних засобів обліку у разі виникнення в нього сумнівів щодо правильності їх показань, про що він інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки. Хоча чинне законодавство містить норми щодо необхідності періодичної повірки приладів обліку холодної води, але воно не містить норм щодо можливості переведення односторонньої зміни виконавцем механізму нарахування плати за послуги водопостачання, а саме на плату за нормативами споживання, тим більше, що обов'язок контролювати та забезпечувати повірку приладу законодавством покладається саме на виконавця. Виходячи з наведеного та відсутності доказів про наявність передбачених п. 16 указаних Правил підстав для справляння плати за послуги без урахування показань квартирних засобів обліку, суд приходить до висновку про те, що нарахування позивачем відповідачеві плати за послуги водопостачання в період з червня 2012 року до серпня 2013 року за нормативами споживання є незаконним, оскільки у відповідача був встановлений прилад обліку води. Більше того, суд бере до уваги те, що відповідач в серпня 2013 року цей прилад обліку, згідно пояснень обох сторін, успішно пройшов повірку, а тому суд не має підстав сумніватись у правильності його показань за період, який минув з часу попередньої повірки. Тому в цій частині в задоволенні позову також слід відмовити. Такий висновок суду відповідає практиці ВССУ, в своїх ухвалах неодноразово зазначав, що несвоєчасне проведення повірки приладу обліку води не надає виконавцю права нараховувати плату за послуги постачання води згідно норм споживання. Зокрема, відповідна позиція висловлена в ухвалах ВССУ по справах №№ 6-2819св10, 6-39431ск12, 6-2735св12, 6-18257св12, 6-5329св12, 6-18988св13, 6-23336св12 тощо. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed