Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

27 серпня 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" Стрюкова І.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27 серпня 2008 року між ВАТ "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] укладено кредитний договір №395/П/23/2008-840 за яким він отримав в сумі 126960,89 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки 14,59 % річних, із кінцевим терміном погашення 25 серпня 2028 року. З метою забезпечення виконання договору умов кредитного договору 27 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ "КБ "Надра" укладено договір поруки. Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" від 17 вересня 2008 року внесено зміни у статут ВАТ КБ "Надра", відповідно до яких повне найменування Банку стало: публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра". В порушення норм закону та умов договору відповідачі зобов`язання за договором належним чином не виконують та станом на 30 липня 2015 року мають заборгованість в сумі 312354,36 доларів США, яка складається із залишку по тілу кредиту в сумі - 126960,89 доларів США, із відсотків за користування кредитом - 130076,82 доларів США, із пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 55316,65 доларів США. За курсом Національного Банку України станом на 30 липня 2015 року заборгованість становить - 6894772 грн 08 коп, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі - 2802478 грн 57 коп, із відсотків за користування кредитом - 2871258 грн 23 коп, із пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1221035 грн 28 копійок. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по кредиту в сумі - 257037,71 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - 1221035 грн 28 коп, а справу розглянути в його відсутність. Відповідачі, в поданих до суду заявах просили відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також в судових засіданнях відповідачі наголошували, що хоча вони і підписували кредитний договір та договір поруки, проте коштів за вказаним договором [PERSON] не отримував. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кремез О.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності. Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наступне. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею. Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року між ВАТ "Комерційний банк "Надра" та [PERSON] укладено кредитний договір №395/П/23/2008-840, за яким останній отримав кредит в сумі 126960,89 доларів США зі сплатою відсоткової ставки 14,59 % річних з кінцевим терміном погашення 25 серпня 2028 року. Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору строк, на який позичальнику надано кредит визначено сторонами угоди - 25 серпня 2028 року (а.с.4-5). З метою забезпечення виконання договору умов кредитного договору 27 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ "КБ "Надра" укладено договір поруки (а.с.6). На підставі внесених змін до статуту ВАТ КБ "Надра" згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" від 17 вересня 2008 року найменування Банку змінено на публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра". В обгрунтування позову Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" зазначила, що станом на 30 липня 2015 року заборгованість зі сплати коштів за кредитним договором №395/П/23/2008-840 від 27 серпня 2008 року становила 312354,36 доларів США, яка складається: із заборгованості в сумі - 126960,89 доларів США; із відсотків за користування кредитом - 130076,82 доларів США; із пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 55316,65 доларів США. За курсом Національного Банку України станом на 30 липня 2015 року заборгованість зі сплати коштів за кредитним договором №395/П/23/2008-840 від 27 серпня 2008 року становить - 6894772 грн 08 коп, яка складається: із залишку по заборгованості за кредитом - 2802478 грн 57 коп; із відсотків за користування кредитом - 2871258 грн 23 коп; із пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1221035 грн 28 копійок. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу Цивільного кодексу України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (статті 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та проценти за користування ним. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами щомісяця до 10 числа поточного місяця (початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань). Позовна давність тісно пов`язана із принципом правової визначеності (principle of legal certainty), який, у свою чергу, є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст.261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. У цій справі сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - 25 серпня 2018 року (пункт 3.3.4 кредитного договору №395/П/23/2008-840 від 27 серпня 2008 року) (а.с.4). Пунктом 4.2.4 кредитного договору №395/П/23/2008-840 від 27 серпня 2008 року визначено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3 цього договору (а.с.4). Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору №395/П/23/2008-840 від 27 серпня 2008 року відповідач жодного разу не здійснював платежі у розмірі та порядку, визначених у п.п. 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору. В позовній заяві позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] направлено вимогу про дострокове виконання ними своїх зобов`язань (а.с.1). 27 серпня 2015 року позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" Стрюкова І.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому позивач, (як зазначено у позовній заяві) направив вимоги відповідачам з пропозицією виконати взяті на себе, як позичальника та поручителя, зобов`язання за неналежне виконання своїх обов`язків за кредитним договором, змінивши тим самим строк виконання основного зобов`язання. З моменту пред`явлення вимоги зобов`язання позичальника по поверненню суми кредиту вважалось порушеним і з цього моменту розпочався відлік строку позовної давності. Перебіг позовної давності за вимогами про повернення кредиту починається з наступного дня, зазначеного у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. Зазначене вище узгоджується з висновком Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 6 березня 2019 року у справі №638/22416/14-ц (провадження № 61-3626св18). Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, на підставі поданих письмових доказів, суд позбавлений можливості встановити дату направлення та отримання відповідачами вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, суд зазначає, що з вересня 2008 року по дату звернення до суду позивача з позовом 27 серпня 2015 року (протягом семи років) відповідачами не здійснювалося жодного платежу відповідно до умов кредитного договору, і сам позивач не вживав заходи щодо забезпечення позичальником взятих зобов`язань, хоча банк зобов`язаний аналізувати кредитоспроможність позичальника, перевіряти забезпеченість кредиту (пункт 1.1.3 кредитного договору). Кредитоспроможність - це наявність у позичальника передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені строки. Забезпеченість - це заходи, що гарантують повернення позички у визначений строк. Всупереч пункту 1.1.3 кредитного договору №395/П/23/2008-840 від 27 серпня 2008 року банк не здійснював протягом семи років перевірку забезпеченості кредиту і, таким чином, не виконував умови укладеного кредитного договору. Станом на вересень 2008 року позивачу вже було відомо про порушення відповідачем [PERSON] виконання умов кредитного договору, а тому саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Отже, звернувшись до суду 27 серпня 2015 року, позивач, якому достеменно було відомо про порушення відповідачами умов кредитного договору з вересня 2008 року ( [PERSON] не вніс черговий платіж), пропустив строк позовної давності щодо повернення всієї суми кредитної заборгованості, про застосування якого заявили відповідачі. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, встановленої статтею 257 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ч.2 п.2 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed