Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до фермерського господарства [PERSON] про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати та зобов`язання повернути земельну ділянку. Позов обгрунтовує тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка номер [NUMBER] , площею 5,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. В 2009 році між ним та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який було зареєстровано в 2010 році. Відповідно до умов договору його укладено на 49 років зі сплатою за кожен рік користування орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Позивач зазначає, що в порушення приписів законодавства та умов договору оренди землі відповідач не сплачував орендну плату, заборгованість по якій з 2009 року по 2018 рік складає 43360 грн. 70 коп. У зв`язку із систематичною несплатою орендної плати, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі. Крім того, просить стягнути суму заборгованості та зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку у стані, придатному для цільового використання. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Позивач пояснив, що наміру передавати в оренду земельну ділянку не мав, оскільки позичив кошти у відповідача, то на вимогу відповідача підписав договір як гарантування повернення коштів. Заперечив отримання коштів від відповідача як орендної плати до укладення договору, пояснивши тим, що писав розписки під диктовку [PERSON] та не достатньо розумів їх зміст та наслідки. Кошти в загальній сумі 64700 грн. отримував від відповідача, однак вважає їх позикою, а не платою за оренду землі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявленого позову та просив відмовити в його задоволенні. На заперечення позовних вимог зазначив, що договір оренди укладений між сторонами в 2008 році, однак через часті зміни законодавства, що регулює реєстрацію таких правочинів, зареєстрований в 2010 році. Перед укладенням договору сторони домовилися щодо його істотних умов та сплати орендної плати наперед. Так, за розпискою від 22.10.2008 року позивач зазначив, що укладає договір оренди належних йому двох паїв під три відсотки строком на 49 років та отримав 12 тисяч гривень наперед орендної плати. Крім того, в рахунок орендної плати позивачем отримано кошти 02.10.2008 року - 1000 грн., 28.11.2008 року - 4000 грн., 31.12.2008 - 5000 грн.,07.02.2009 року - 2000 грн., 11.04.2009 року - 5700 грн., 07.03.2009 року - 30000 грн. Ці кошти сплачені за оренду двох рівних по площі (5,97 га.) земельних ділянок, які згідно договорів оренди перебувають у користуванні відповідача. Подав заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог з огляду на те, що про порушене право позивач дізнався в 2009 році, жодних вимог з цього часу щодо вказаної земельної ділянки позивач не пред`являв. Вказана обставина на думку відповідача вказує і на те, що позивач розумів та усвідомлював отримання ним коштів за оренду наперед. Претензій щодо неповного чи неправильного розрахунку орендної плати від позивача також не надходило. 24.01.2019 року від третьої особи на стороні позивача - [PERSON] надійшла заява про слухання справи за його відсутності. В задоволені позову не заперечив (а.с.107). Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,97 га, за номером [NUMBER] , розташованої на території Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.84) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3505888732018 від 23.07.2018 року, згідно якого вказана земельна ділянка має кадастровий номер [NUMBER] (а.с.25). Вказану земельну ділянку передано у користування на мовах оренди фермерському господарству [PERSON] Олексійовича строком на 49 років. Надана позивачем копія примірника договору не містить відомостей про дату укладення договору та нечітке зазначення сторін договору, однак сторони в судовому засіданні визнали його укладення та підписання в 2008-2009 роках та не оспорили дійсність. За вказаним договором оренди позивач передав відповідачу земельну ділянку № 90, площею 5,97 га у строкове користування зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у строк до 30.12. поточного року (а.с.125). Договір зареєстрований Бобринецьким районним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 14.12.2010 року. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельного кодексу України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Вказаному праву орендодавця кореспондує обов`язок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою. Відповідно до статті 21 вказаного Закону орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно п.38 спірного договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.32 вказаного Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України. Відповідно до п. д ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, позивач зазначає, що з 2009 року по 2018 рік він не отримував орендну плату, яка відповідно до наданої нормативної грошової оцінки складає за 2009 рік - 2 237 грн., за 2010 рік - 2368 грн. 70 коп., за 2011 рік - 2368 грн. 70 коп., за 2012 рік - 4 163 грн., за 2013 рік - 4163 грн., за 2014 рік - 4163 грн., за 2015 рік - 5195 грн.30 коп., за 2016 рік - 6234 грн., за 2017 ріку - 6234 грн., за 2018 рік - 6234 грн., всього заборгованість складає 43360 грн.70 коп. Аналізуючи надані відповідачем докази на заперечення позовних вимог, зокрема розписки про укладення договору оренди та отримання коштів в рахунок орендної плати, судом відзначається наступне. Згідно із частиною першою статті 210\~ЦК України та частиною першою статті 20 Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18\~Закону набирає чинності. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16 (Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.). Пунктом 43 договору оренди землі, укладеного між сторонами, передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, обов`язок орендаря щодо сплати орендної плати та право орендодавців на її отримання виникло після проведення державної реєстрації договорів оренди землі. Судом встановлено, що договір оренди зареєстрований 14.12.2010 року, в якому погоджені істотні умови, в тому числі розмір та порядок сплати орендної плати. Жодних застережень у договорі про виконання його в частині сплати наперед орендної плати не зазначено та положень, які б регулювали можливість отримання орендодавцями орендної плати до їх реєстрації також не визначено. Позивач не заперечує факту отримання коштів від відповідача, вказуючи, що розумів отримання цих коштів як позику. Вказане твердження на думку суду є надуманим та безпідставним, оскільки вказані розписки не містять жодних ознак, які б вказували на існування правовідносин позики. З огляду на це правова підстава отриманих коштів судом не встановлена. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено істотне порушення договору оренди землі, а саме систематична несплата орендної плати позивачу за користування належної йому земельної ділянки за 2010-2018 роки, тобто позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору. Крім того, стороною відповідача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження виплати орендної плати позивачу до 30.12 поточного року, а тому позовні вимоги в частині розірвання договору оренди землі підлягають задоволенню. Статтею 34\~ЗУ "Про\~оренду землі"\~закріплені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, зокрема, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно положень ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач має право на звернення до суду з позовом про усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою. Зважаючи, що фермерське господарство втратило право користування земельною ділянкою, відповідно до вимог ст. 34 ЗУ "Про оренду землі" зобов`язане повернути її орендодавцеві у стані, придатному для використання. Оскільки судом встановлене порушене право позивача з отримання щорічної орендної плати обґрунтованою є вимога про стягнення суми заборгованості з відповідача за період з 2010 по 2018 роки, тобто після набрання чинності (дати реєстрації) договору оренди землі та виникнення прав та обов`язків сторін договору. Позовні вимоги про стягнення орендної плати за 2009 рік є безпідставною, оскільки такого зобов`язання у відповідача не існувало. Представником відповідача в судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, встановлене порушення строків виплати орендної плати носить систематичний та триваючий характер, оскільки триває впродовж до 2018 року, тому право на захист порушеного права шляхом припинення правовідносин не може перебувати у залежності від строку початку такого порушення, відтак позовна давність до зазначеної позовної вимоги не може бути застосована. Що стосується вимоги про стягнення орендної плати, така вимога носить матеріальний характер, пов`язана з виконанням чітких конкретних зобов`язань у визначені строки, а відтак і захист порушеного права має вчинятися у строки, визначені законом для звернення до суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Зважаючи, що позивач звернувся з позовом про стягнення орендної плати за 2010-2014 роки поза межами строку позовної давності, це є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині та задоволення вимог про стягнення орендної плати в межах позовної давності за 2015-2018 роки, розмір якої складає 23897 грн.30 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial