Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду і 13.01.2014 року уточнивши свої позовні вимоги мотивують тим, що вони є власниками квартир [NUMBER] та [NUMBER] у багатоквартирному будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право власності на житло та, відповідно до закону, співвласниками житлового комплексу по вказаній адресі, який складається з будинку, допоміжних приміщень та прибудинкової території. До приватизації вони користувалися квартирами на підставі ордерів, виданих виконкомом Сумської міської ради. Будинок в якому вони мешкають та співвласниками якого вони є збудований на відведеній для цих цілей земельній ділянці яка виділена була маслозаводу площею -1540 кв.м., яка є їх прибудинковою територією. В 2008 році власниками квартир у їх будинку було створено об»єднання співвласників «Окта-дім», яке звернулося до Сумської міської ради з приводу передачі йому єдиного житлового комплексу /в тому числі й при домової території/. Однак тривалий час акт прийому передачі відповідачем не оформлюється. В той же час, 24.09.2008 році Сумською міською радою прийняте рішення № 1794-МР «Про надання в постійне користування земельних ділянок підприємствам, установа, організаціям»пунктом 14 Додатку до якого затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,3925 га ДВНЗ УАБС НБУ за адресою [ADDRESS] та надано вказану земельну ділянку в постійне користування. В подальшому ДВНЗ УАБС НБУ отримало державний акт на право постійного користування вказаної земельною ділянкою. При цьому, ДВНЗ УАБС НБУ за вказаним рішенням відповідача отримав у постійне користування земельну ділянку до складу якої увійшла частина їх прибудинкової території, чим порушені їх права як співвласників житлового комплексу за вказаною адресою. Тому просять визнати за ними право постійного користування земельною ділянкою за мешканцями їх будинку та скасувати Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою № 030961200009 від 05.03.2009 року виданий Українській академії банківської справи Національного банку України. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позов підтримали повністю. Представник відповідача - Сумської міської ради в судовому засіданні позов не визнав повністю і пояснив суду, що позивачі не отримували ні в аренду, ні в користування, ні у власність спірну земельну ділянку, вони не мають документів що підтверджують право власності чи користування спірною земельною ділянкою. Рішення про надання земельної ділянки у користування Українській академія банківської справи Національного банку України були прийняте у спосіб та порядок визначений законом. Земельна ділянка, на якій побудований житловий будинок, в якому мешкають позивачі, була виділена у 1958 році для будівництва житлового будинку підприємствам та організаціям міста, а саме Маслозаводу, позивачам по справі: [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка не виділялася взагалі, ані позивачі, ані ОСББ «Окта-дім» не зверталися до Сумської міської ради щодо виділення прибудинкової території для багатоквартирного будинку [ADDRESS] у користування, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Представник 3-ї особи - Української академії банківської справи Національного банку України в судовому засіданні позов не визнав повністю і пояснив суду, що рішення про надання земельної ділянки у користування Українській академія банківської справи Національного банку України були прийняте у спосіб та порядок визначений законом, а також пояснив суду, що Рішенням Сумської міської ради від 25 липня 2012 року припинено право користування земельною ділянкою, а новозбудований житловий будинок академії переданий в комунальну власність, а тому просить суд в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що Рішенням виконкому Сумського міської ради депутатів трудящих від 05.11.1958 року № 92 «Маслозаводу» була надана земельна ділянка площею 1540 кв.м. за адресою м. Суми для будівництва багатоквартирного житлового будинку. Після закінчення будівництва будинку йому була присвоєна адреса: [ADDRESS], а фактична прибудинкова територія вказаного будинку становила 1572 кв.м.. До приватизації вони користувалися квартирами на підставі ордерів, виданих виконкомом Сумської міської ради. В подальшому будинок був переданий на баланс виконавчих органів Сумської міської ради, а після прийняття Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири у вказаному будинку були приватизовані їх мешканцями. Позивачі є власниками квартир у вказаному житловому будинку /а.с.21, 14-15/. Власниками квартир будинку [ADDRESS] 18 грудня 2007 року були поведені установчі збори та прийняте рішення про створення об»єднання співвласників багатоквартирного будинку з назвою «Окта-дім», а 07.02.2008 року вказане об»єднання було зареєстроване /а.с.23-25/. Судом встановлено, що ще до створення вказаного об»єднання співвласників квартир, а саме 06.12.2006 року, Сумською міською радою за наслідками розгляду заяви 3-ї особи - Української академії банківської справи Національного банку України було прийняте рішення № 261-МР, яким ДВНЗ УАБС НБУ надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, а рішенням відповідача № 1754-МР від 30.07.2008 року продовжено та поновлено термін дії зазначеного раніше рішення № 261-МР /а.с.96, 98/. Після розроблення ДВНЗ УАБС НБУ необхідних документів із землеустрою та подачі їх на розгляд відповідачу, 24.09.2008 року Сумською міською радою було прийняте рішення № 1794-МР «Про надання в постійне користування земельних ділянок підприємствам, установам, організаціям», п. 14 додатку до якого було надано в постійне користування ДВНЗ УАБС НБУ земельну ділянку площею 0,3925 га за рахунок земель житлової та громадської забудови Сумської міської ради, а 05.03.2009 року ДВНЗ УАБС НБУ отримав Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою (а.с.99). Суд вважає, що Сумською міською радою рішення № 1794-МР від 24.09.2008 року прийняте у межах його компетенції як органу, який здійснює права власника від імені Українського народу, та при цьому жодним чином не порушені права позивачів. Відповідно до чинного законодавства підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов»язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв»язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селиш,, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Органами, уповноваженими розпоряджатися землями в межах населених пунктів, є відповідні сільські, селищні, міські ради відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України. Згідно ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 124 та ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, який реєструється відповідно до закону. Отже, при переході права власності на будівлю, право власності чи користування земельною ділянкою під цією будівлею переходить не автоматично, а за відповідним рішенням уповноважених органів у встановленому чинним законодавством порядку. Статтями 1, 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов»язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Для забезпечення ефективного використання приватизованих квартир та управління ними власники квартир (будинків) можуть створювати товариства або об»єднання індивідуальних власників квартир і будинків. Користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України. Згідно положень ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об»єднанню власників. Тобто, норми зазначеної статті передбачають можливість, а не обов»язковість передачі земельної ділянки безоплатно у власність або надаватись у користування, якою за власним бажанням можуть скористатись об»єднання співвласників, а не окремі власників квартир у багатоквартирному житловому будинку. Статтею 42 Земельного кодексу України передбачено, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Статтею 16 Закону України "Про планування та забудову територій", з подальшими змінами та доповненнями, встановлено, що проект розподілу території - це містобудівна документація, яка розробляється для мікрорайону (кварталу) чи його частини з метою розмежування земельних ділянок. Статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства N 76 від 17.05.2005 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2008 року за N 927/11207, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Згідно зі ст. 125 ЗК України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою. Позивачами суду не надано жодних належних доказів того, що вони (чи створене ними об»єднання співвласників) є власником або землекористувачем прибудинкової території на відповідній правовій підставі, в тому числі частини земельної ділянки наданої Українській академії банківської справи Національного банку України. Відповідно до ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Як вбачається з наданих суду документів та пояснень представника Сумської міської ради в судовому засіданні, земельна ділянка, яка виділялася Українській академії банківської справи Національного банку України перебувала у державній власності та ії цільове призначення - землі житлової забудови і громадського призначення. Судом встановлено, що у позивачів по справі відсутня технічна документація із землеустрою про визначення меж прибудинкової території будинку[ADDRESS]. Також позивачі просять суд визнати право на постійне користування земельною ділянкою не за собою, а за всіма мешканцями багатоквартирного будинку, при цьому суду не надано докази щодо надання права [PERSON] та [PERSON] на вчинення таких дій / відсутня довіреність від кожного власника квартири/. Судом при розгляді справи встановлено, що у зв»язку з передачею багатоповерхового будинку до комунальної власності територіальної громади м. Суми, Рішенням Сумської міської ради від 25 липня 2012 року №1641-МР припинено право користування земельною ділянкою було припинено. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у звязку з необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed