Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-Відповідач), про відшкодування майнової шкоди, в обґрунтування якого вказує, що 20 січня 2015 року близько 06 години 30 хвилин [PERSON] рухаючись на 25 км. автодороги Ставище Вчорайше, автомобілем ВАЗ 217030 державний номер [NUMBER], не справившись з керуванням виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем [PERSON] державний номер [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим Позивачу завдано майнової шкоди. Після скоєння ДТП [PERSON] залишив місце пригоди. Позивач вказує, що вина Відповідача в скоєнні вказаної ДТП повністю доведена постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2015 року, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтями 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Відповідно до розрахунку ТОВ «Автоцентр [PERSON] на Кільцевій», пошкодження автомобіля Позивача, йому було завдано майнову шкоду у розмірі 5724 гривні 18 копійок. Цивільно правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована, що позбавляє Позивача можливості відшкодування завданої шкоди за рахунок страхового відшкодування. На підставі вищевикладеного, Позивач просить, стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 5724 (пяти тисяч сімсот двадцяти чотирьох) гривень 18 копійок. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). За змістом частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються статтями 998, 1166,1188, 1192,1194 ЦК України, чинними на день їх виникнення,Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2015 року о 06 годині 30хвилин, [PERSON] на а/д Ставище Вчорайше км 25, керуючи автомобілем [NUMBER] не справившись з керуванням виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем [PERSON] Оксавія д/н [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі отримали незначні механічні ушкодження, чим завдано матеріальні збитки. Після скоєння ДТП місце пригоди залишив. Своїми діями порушив п. 2.10 а, 12.1 [PERSON] дорожнього руху України. Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2015 року у справі № 288/84/15-п, [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Відповідно до частини четвертої, пятої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За правилами\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і\~\~заперечень,\~\~крім випадків, встановлених\~статтею 81 цього Кодексу. За загальним правилом, визначеним частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. [PERSON], завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами статті 1188 ЦК України. Відповідно до вимог пунктів 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року\~"Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого відшкодовується винним. Як роз'яснив судам Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до рахунку № САСТ -371927 від 26 січня 2015 року виданого ТОВ «Автоцентр [PERSON] на Кільцевій», вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] Октавія д. н. АМ 2406 АР, який належить [PERSON] становить 5724 гривні 18 копійок. З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 гривень, які відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved