Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

В Приморському районному судді м. Маріуполя була зареєстрована позовна заява [PERSON] , яка в подальшому була уточнена, до відповідача [PERSON] в якій позивач просить визнати інформацію, опубліковану на персональній сторінці відповідача [PERSON] у соціальній мережі Facebook 04.04.2020 року о 18-11 годині, 10.09.2020 р 09-51 годині (коментар [PERSON] від 12.09.2020 року), 20.04.2020 року о 12-03 годині недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність, ділову репутацію; зобов`язати [PERSON] у триденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, шляхом публікації офіційного спростування наступного змісту: "Спростування! Шановні користувачі! Визнаю, що інформація, викладена на моїй сторінці соціальної мережі Facebook 04.04.2020 року о 18-11 годині, 10.09.2020 р 09-51 годині (коментар [PERSON] від 12.09.2020 року), 20.04.2020 року о 12-03 годині про робітника ДП "ММТП" [PERSON] є недостовірною, не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] "; зобов`язати [PERSON] видалити інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію зі своїх персональних сторінок у соціальній мережі Facebook, стягнути з [PERSON] на користь позивача суму завданої моральної шкоди в розмірі 10,00 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що Відповідач - [PERSON] постійно порушує особисті немайнові права, які виражаються у поширенні про [PERSON] інформації, яка є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію. З 15.08.1996 року по 13.11.2008 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 02.03.2017 року по 12.01.2020 року займав посаду начальника відділу розслідування та аналітичної роботи служби морської безпеки в ДП «Маріупольський морський торговельний порт». З 13.01.2020 року по 11.05.2020 року займав посаду заступника начальника служби з питань внутрішньої безпеки в ДП «Маріупольський морський торговельний порт». [INFO] о 18-11 год. відповідачем на персональній сторінці в соціальній мережі Fасеbоок за посиланням [INFO] було опубліковано статтю з назвою: « [INFO] з наступним змістом: « [INFO] :... "Так это ж в РСУ порта, охранник СМБ проверяющего воспитывает. До сих пор работает. Молодчага!" Интересно, это ж как надо было "достать", чтобы "отутюжить" обидчика, да еще и на работе'...Для тех кто не знает, сообщаю, что в СМБ порта, согласно штата, работают больше 300 разношерстной... "публики", не понимающей для чего существуют Законы (ярким тому подтверждением являются допросы с угрозами поповиченком, мурляном, черным, во время рабочего дня, членов "независимого профсоюза" о чем указано в соответствующих документах заявителями) от которой можно ожидать чего угодно. Кстати, в порту сейчас осталось приблизительно столько, специалистов - докеров. (Справка: служба морской безопасности-структура морского порта в которую, согласно утвержденного КАБМИУ "Типового положения об СМБ", должны входить специалисты - сотрудники имеющие морское образование с определенными требования и знаниями морской отрасли. В порту Мариуполь т.н. "офицеры" -СМБ это бывшие работники милиции, не имеющие ни морского образования , ни "понятия о работе порта". Начальник СМБ- он же, в недалеком прошлом, начальник тюрьмы г.Кропивницкого). Вот поэтому в порту "ЗОНА", а те кто хочет изменений и верховенства права постоянно находятся "под колпаком" и "видео шпионажем". [PERSON] за 2 года портом [PERSON] на средства видео шпионажа (камеры слежения) было выплачено "нужным" предпринимателям более 6,5 миллионов гривен. О том, что ЭТО расточительство может свидетельствовать тот факт, что в 2016 году на вышке 4 причала было установлено 8 (восемь) видеокамер, ценой до 35.000 гривен. По полученной информации, руководители структурных подразделений, сотрудники СМБ "шпионят" за неугодными работниками порта не только во время рабочего дня , но и в режиме "Он - Лайн", через свои "гаджеты" ...дома. Так где же наше СБУ, ведь видеосъемка в порту запрещена? Господа, а может пора уже начать гнать с ГОСУДАРСТВЕННЫХ портов подобную НЕЧЕСТЬ, возомнившую себя богами?». Крім того, коментуючи власну публікацію від 10.09.2020р., розміщену о 09:51 год. [PERSON] 12.09.2020 року зазначає: «А меня читать не надо...Я документам привык верить, а не бла- бла" бла ,в защиту воров. Мне личность олейника абсолютно фиолетова...не я нарушал закон производя незаконные увольнения.. Как то так получилось что именно он не не " Вася [PERSON] " был тем кто безмозгло решил расправится с нашим профсоюзом руками покровы, [PERSON] , мурляна, кузьмишкина, черного, поповиченка, перешивайловой да и еще десятеа им подобным жо...олизам..Тае, что как видишь, не только [PERSON] ...Личная обида..? Я его как стивидора, тем более посредственного, не знал .. .В то ,время я уже работал старшим стивидором.. Да, ты прааильно сказал, во всех грехах на предприятии виноват один...работодатель, он же руководитель... Для удобства восприятия моих слов почитай Ст.45 КЗоТа...Кстати, для тебя лично я последний раз пишу этот ответ.. Не могу разговаривать с людьми , мягко говоря ...трусливыми. Будет фото, будем общться. По ока.». Одночасно, з публікації відповідача від 20.04.2020 року, розміщеної о 12:03 год. зазначено: «Как работает "Система в мариупольском порту. Такими действиями вассалы олейника - кузьмишкина, а именно покрова, [PERSON] , мурлян, черный, поповиченко, [PERSON] , боднев, хистов, анашкин и многие другие , запугивая "неугодных", подавляя волю и желание жить в цивилизованном мире, уничтожают личность на ГОСУДАРСТВЕННОСТЬ предприятии, превращая ЧЕЛОВЕКА в раба. У цих повідомленнях є конкретні факти, підстави, особи, які вчинили такі діяння, а тому вони не можуть бути визнані оціночними судженнями. За тривалий час роботи в правоохоронних органах та в ДП «ММТП» позивач не мав жодної догани, зарекомендував як сумлінний працівник, для якого дотримання законодавства завжди було пріоритетом в роботі, тому вищенаведені заяви відповідача, є принизливими та такими, що шкодять репутації позивача. Навіть батькам позивача, які мають вже похилий вік та не вміють користуватись інтернетом, і тим паче соціальною мережею Faсеbоок, стало відомо про поширення [PERSON] неправдивої інформації. У матері позивача погіршився душевний стан внаслідок вищенаведеного, вона вимушена була вживати ліки. Отже, протиправні дії відповідача, створили дискомфорт та порушили спокій членів сім`ї позивача, погіршили настрій та психологічну рівновагу і привели до нервових переживань не тільки позивача, а ще й його сім`ї. Крім того зазначає, що ця публікація є не єдиною на сторінці [PERSON] у Faсеbоок відносно позивача. Звертає увагу, що на сторінку відповідача підписана значна кількість осіб, які мали змогу реагувати на вказані у позовній заяві публікації так званими «лайками». До дня звернення з позовною заявою всі згадані публікації були відкритими для перегляду та доступні для необмеженого кола осіб. Текст публікацій містив фактичні твердження про скоєння позивачем ряду злочинів та суб`єктивну думку відповідача, висловленою у формі образи, що виходить за межі загальноприйнятих моральних норм та принижує честь і гідність, тобто порушує особисті немайнові права. Крім того, позивач, зазначає, що це негативно вплинуло на його ділову репутацію, дискредитувало в очах підлеглих, наслідком чого є вимушені зміни у житті і стосунках з людьми, суттєве і невідворотне зниження престижу і ділової репутації. Так чи інакше, позивачу доводиться пояснювати і спростовувати неправдиву інформацію, поширену відповідачем серед працівників ДП «ММТП», що викликає напруження в колективі, адже висвітлюють як людину, що не відповідає вимогам посади, яку займає, а також як особу, яка не має високих моральних цінностей, що призводить до негативного упередженого ставлення до позивача з боку осіб, які ознайомилися з текстом, викладеним у публікаціях на сторінці відповідача. У зв`язку з викладеним вище, за захистом своїх порушених прав позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.12.2020 прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 18.12.2020 року представник відповідача надав суду відзив у якому зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає повністю, вважає необґрунтованими, невмотивованими, безпідставними та такими, що суперечать положенням чинного законодавства України, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що з тексту позовної заяви зрозуміти, які саме висловлювання в коментарях в «ФБ» принижують честь, гідність і ділову репутацію Позивача неможливо. Позивач не звертався до відповідача з проханням спростувати ту інформацію, яку він вважає недостовірною, не скористався правом на відповідь, надавши в коментарі своє ставлення щодо висловленої відповідачем на сторінці ФБ позиції (до речі, у позовній заяві відсутня згадка про вжиття заходів досудового врегулювання спору). Вважає, що твердження, що міститься в коментарі стосовно працівників СМБ порту як «не понимающих, для чего существуют Законы», є саме оціночним судженням. Що стосується використання Державним підприємством «Маріупольський морський торговельний порт» камер відеоспостереження, то хоча це питання взагалі може будь яким чином ображати Позивача, але, з огляду на позицію останнього, є копії договорів підряду за 2017 рік та за 2018 рік, згідно яких підприємство виступило замовником робіт з розширення системи відеоспостереження на об`єктах ДП «ММТПЛ суму 3.882.790,47 грн. та 2.524.658,86 грн. відповідно. Стосовно згадки в коментарі про відеошпигунство, то на думку відповідача, яка ґрунтується на ст. 307 ЦК України, що передбачає захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відео зйомок, фізична особа може бути знята лише за її згодою, а відповідач такої згоди не надавав. Вважає, що інформація, на яку відреагував Позивач, не містить недостовірної інформації в розумінні ст.277 ЦК України, і її не можна віднести до інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоду відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати в розмірі 10000 грн. за отримання професійної правової (правничої) допомоги. 22.01.2021 року на адресу суду було надано відповідь на відзив, відповідно до якого, зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що вважає підставою позову вислів відповідача, стосовно працівників СМБ порту «не понимающих, для чего существуют Законі». З цим позивач не погоджується, оскільки, в публікації відповідача від 04.04.2020 року о 18-11 год. на його персональній сторінці в соціальній мережі Facebook було зазначено, між іншим, що позивач, нібито, проводив «допросы с угрозами во время рабочего дня, членов «независимого профсоюза». Одночасно, в коментарі до публікації від 10.09.2020р., розміщеної о 09:51 год. [PERSON] 12.09.2020 року зазначає, що [PERSON] разом з іншими працівниками ДП «ММТП», нібито «запугивая "неугодных", подавляя волю и желание жить в цивилизованном мире, уничтожают личность на ГОСУДАРСТВЕННОСТЬ предприятии, превращая ЧЕЛОВЕКА в раба.». Текст публікацій містив фактичні твердження про скоєння позивачем ряду злочинів та суб`єктивну думку відповідача, висловлену у формі образи, що виходить за межі загальноприйнятих моральних норм та принижує честь і гідність позивача, тобто порушує особисті немайнові права. Наголошує увагу суду на тому, що відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. З наданих відповідачем до відзиву копій документів не вбачається кому саме з членів незалежної профспілки позивач нібито проводив «допросы с угрозами» та «запугивал неугодных». Одночасно не зрозумілим залишається результат звернень членів незалежної профспілки до правоохоронних органів з метою перевірки їх доводів, якими свою позицію у справі доводить відповідач. Позивач зазначає, що ніколи не був притягнутий до кримінальної або адміністративної відповідальності, не має судимостей та веде законослухняний образ життя. По теперішній час з наведених в публікаціях підстав до будь-яких правоохоронних органів не викликався, будь-яких слідчих дій за участю позивача не проводилось, що вкотре доводить про наклеп з боку відповідача. Зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували суму понесених ним судових витрат, вважає вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним судових витрат в рамках вказаної цивільної справи такими, що не підлягають задоволенню навіть в тому випадку, якщо позов буде вирішено не на користь позивача. Допитані в судових засіданнях 07.04.2021 року та 21.05.2021 року свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що обізнані про наявність публікації та відео на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook [PERSON] . Відеоспостереження на причалах Маріупольського міського порту проводиться, про що співробітникам доведено до відома та є відповідні позначки на території потру. Знають, про створення незалежної первинної профспілкової організації "ДП "МТП" робітників вугільної промисловості", про створення якої було сповіщено. Свідками будь-якого тиску на робітників порту не були. Є окремий підрозділ, який спостерігає за відео, фіксує факт та доповідає керівництву. Ухвалою суду від 01.02.2021 року прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити. Представник позивача позов підтримав просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст.ст. 13, 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За загальними положеннями ЦПК України, суд під час ухвалення рішення зобов`язаний вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 28 Конституції України, а також ст.ст. 297, 299 ЦК України надають кожному право на повагу до його гідності і честі, недоторканність ділової репутації, які згідно з ч. 1 ст. 201 ЦК України відносяться до особистих немайнових благ. Так, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Крім того, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до трудової книжки [PERSON] з 15.08.1996 року по 13.11.2008 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 02.03.2017 року по 12.01.2020 року займав посаду начальника відділу розслідування та аналітичної роботи служби морської безпеки в ДП «Маріупольський морський торговельний порт», з 13.01.2020 року по 11.05.2020 року займав посаду заступника начальника служби з питань внутрішньої безпеки, з 12.05.2020 року по 02.08.2020 року працював начальником відділу розслідувань та аналітичної роботи СМБ, з 03.08.2020 року працював провідним інженером відділу розслідувань та аналітичної роботи служби безпеки. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі [INFO] о 18-11 год. відповідачем на персональній сторінці в соціальній мережі Fасеbоок за посиланням [INFO] було опубліковано статтю з назвою: « [INFO] з наступним змістом: « [INFO] "Так это ж в РСУ порта, охранник СМБ проверяющего воспитывает. До сих пор работает. Молодчага!" Интересно, это ж как надо было "достать", чтобы "отутюжить" обидчика, да еще и на работе'...Для тех кто не знает, сообщаю, что в СМБ порта, согласно штата, работают больше 300 разношерстной... "публики", не понимающей для чего существуют Законы (ярким тому подтверждением являются допросы с угрозами поповиченком, мурляном, черным, во время рабочего дня, членов "независимого профсоюза" о чем указано в соответствующих документах заявителями) от которой можно ожидать чего угодно. Кстати, в порту сейчас осталось приблизительно столько, специалистов - докеров. (Справка: служба морской безопасности-структура морского порта в которую, согласно утвержденного КАБМИУ "Типового положения об СМБ", должны входить специалисты - сотрудники имеющие морское образование с определенными требования и знаниями морской отрасли. В порту Мариуполь т.н. "офицеры" -СМБ это бывшие работники милиции, не имеющие ни морского образования , ни "понятия о работе порта". Начальник СМБ- он же, в недалеком прошлом, начальник тюрьмы г.Кропивницкого). Вот поэтому в порту "ЗОНА", а те кто хочет изменений и верховенства права постоянно находятся "под колпаком" и "видео шпионажем". [PERSON] за 2 года портом [PERSON] на средства видео шпионажа (камеры слежения) было выплачено "нужным" предпринимателям более 6,5 миллионов гривен. О том, что ЭТО расточительство может свидетельствовать тот факт, что в 2016 году на вышке 4 причала было установлено 8 (восемь) видеокамер, ценой до 35.000 гривен. По полученной информации, руководители структурных подразделений, сотрудники СМБ "шпионят" за неугодными работниками порта не только во время рабочего дня , но и в режиме "Он - Лайн", через свои "гаджеты" ...дома. Так где же наше СБУ, ведь видеосъемка в порту запрещена? Господа, а может пора уже начать гнать с ГОСУДАРСТВЕННЫХ портов подобную НЕЧЕСТЬ, возомнившую себя богами?». Крім того, коментуючи власну публікацію від 10.09.2020р., розміщену о 09:51 год. [PERSON] 12.09.2020 року зазначає: «А меня читать не надо...Я документам привык верить, а не бла- бла" бла ,в защиту воров. Мне личность олейника абсолютно фиолетова...не я нарушал закон производя незаконные увольнения.. Как то так получилось что именно он не не " Вася [PERSON] " был тем кто безмозгло решил расправится с нашим профсоюзом руками покровы, [PERSON] , мурляна, кузьмишкина, черного, поповиченка, перешивайловой да и еще десятеа им подобным жо...олизам..Тае, что как видишь, не только [PERSON] ...Личная обида..? Я его как стивидора, тем более посредственного, не знал .. .В то ,время я уже работал старшим стивидором.. Да, ты прааильно сказал, во всех грехах на предприятии виноват один...работодатель, он же руководитель... Для удобства восприятия моих слов почитай Ст.45 КЗоТа...Кстати, для тебя лично я последний раз пишу этот ответ.. Не могу разговаривать с людьми , мягко говоря ...трусливыми. Будет фото, будем общться. По ока.». Одночасно, з публікації відповідача від 20.04.2020 року, розміщеної о 12:03 год. зазначено: «Как работает "Система в мариупольском порту. Такими действиями вассалы олейника - кузьмишкина, а именно покрова, [PERSON] , мурлян, черный, поповиченко, [PERSON] , боднев, хистов, анашкин и многие другие , запугивая "неугодных", подавляя волю и желание жить в цивилизованном мире, уничтожают личность на ГОСУДАРСТВЕННОСТЬ предприятии, превращая ЧЕЛОВЕКА в раба. Відповідно до довідки МВС серії ААА №0939782 від 09.09.2020 року [PERSON] станом на 09.09.2020 року на території України до кримінальної відповідальності не притягався. Відповідно до заяви від 06.02.2018 року підписаної [PERSON] , останній звертався до керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 з проханням надати інформацію щодо ходу розслідування заяви щодо незаконних та протиправних дій дирекції порту по відношенні до нього. Заявою від 27.04.2017 року [PERSON] звертався до обласної прокуратури Донецької області щодо незаконних дій посадових осіб СМБ та порту. Відповідно до заяви [PERSON] від 03.02.2017 року на ім`я голови Первинна профспілкова організація ДП Маріупольський морський торгівельний порт Профспілки працівників вугільної промисловості України (далі - ППО ДП ММТП ППВП України) вбачається, що заява щодо доцільності перебування [PERSON] у новій профспілці та її діяльності. 02.02.2018 року на ім`я голови ППО ДП ММТП ПРВПУ надано скаргу щодо примусу працівника вийти з профспілки. 16.10.2015 року на ім`я директора [PERSON] від голови ДП ММТП ПРВП надійшов рапорт щодо захисту його прав як працівника та застереження щодо звернення до правоохоронних органів у випадку подальших переслідувань. Відповідно до листа директора ДП «ММТП» до голови ППО ДП ММТП ПРВП України від 10.03.2016 року №18/96 повідомлено, про введення в дію положення про забезпечення пропускного, внутрішньооб`єктного режиму та морської безпеки на території порту та відсутність порушень трудової дисципліни з боку працівників. Відповідно до заяви-рапорта поданого на ім`я керівника СМБ ДП «ММТП» від 10.09.2017 року охоронець повідомив про порушення трудового законодавства. Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.12.2018 року №266/3788/17 позов [PERSON] до ДП ММТП про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено. Постановою Донецького апеляційного суду від 14.03.2019 року Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.12.2018 №266/3788/17 залишено без змін. 17.08.2016 року ППО ДП ММТП ППВП України на ім`я директора ДМ ММТП надіслало супровідний лист зі скаргою щодо неправомірних дій СМБ порту. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.11.2015 року справа №266/3180/15-ц апеляційну скаргу ДП ММТП відхилено, рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 24.09.2015 року у справі за позовом [PERSON] до ДП ММТП про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, залишено без змін. 03.09.2018 року заява [PERSON] з проханням відкрити кримінальне провадження відносно незаконних дій щодо розповсюдження конфіденційної інформації без згоди була направлена на адресу Генеральної прокуратури та Прокуратури Донецької області. Також, дану заяву було спрямовано до Служби безпеки України, Уповноваженому ВРУ по правам людини. Відповідно до договору на виконання робіт №27-7/17/378 від 15.11.2017 року ДП ММТП та ТОВ «Маріупольтехносервіс» уклало договір відповідно до якого предметом є роботи з розширення системи відео спостереження на об`єктах ДП ММТП. Договором підряду №27-7/18/242 від 11.07.2018 року укладеним між ДП ММТП та ТОВ «Науково-виробнича фірма «АВТ-ПРОМ» визначено найменування робіт: роботи з розширення системи технологічного відео спостереження на об`єктах ДП ММТП. Відповідно до акта фіксації відмови від надання показів від 06.10.2015 року та рапорту від 06.10.2015 року зафіксовано факт відмови [PERSON] від надання пояснень з питання прибуття у вихідний день на роботу. Суд звертає увагу що, крім ст. 32 Конституції України, яка гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, у ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Приймаючи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 132/1489/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо її застосування». Згідно зі статтею 10 Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року)». Враховуючи викладене, суд вважає, що факти, які б доводили, що зазначені вище висловлювання відповідача [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук (англ. Facebook) мотивоване цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] , відсутні з огляду на таке. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ч.2 ст.47-1 вказаного закону, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Права на недоторканість гідності та честі публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли ця особа доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто із знанням її неправдивості, або із нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість (див., наприклад, рішення у справі «Нью-Йорк Таймс проти Салівана» (NewYorkTimes v. Sullivan) чи «КуртісПаблішінгКо. проти Батса» (CurtisPublishingCo. v. Butts)). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Українська Прес- Група» проти України (заява № 72713\\01) рішення від 29 березня 2005 року Європейський суд вирішив, що публікації містили критику двох політиків, яка була викладена жорсткою, полемічною, саркастичною мовою. І що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими. Проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для судової критики і пильного нагляду, це той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Разом з тим, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку (ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Як вбачається зі змісту повідомлення викладені у соціальній мережі facebook вирази є оціночними судженнями. Судам слід досліджувати оскаржувані вирази відповідачів, які, на думку позивача, порочать його честь, гідність та ділову репутацію, з точки зору, чи об`єктивно вони відображають зміст усієї статті в мережі Інтернет, чи вони є лише фрагментами, «вирваними» з контексту усієї публікації, чи їх слід розглядати як політичну критику в контексті діяльності позивача. Однак, на думку суду, зі змісту поширеної інформації вбачається, що вона є оціночними судженнями, оскільки її автором вживаються мовно-стилістичні засоби, тобто автор припускає певну інформацію, а не стверджує її. Інформація містить суб`єктивну критику діяльності позивача, як співробітника морського порут і не може вважатись викладеною у формі подачі істинних фактів. Суд вважає, що позивачем не доведений негативний вплив висловлювань на його честь гідність і ділову репутацію. Тому, аналізуючи зміст спірних статей, суд приходить до висновку про відсутність у ньому фактичних даних та вважає, що з огляду на характер використання мовних засобів (епітетів, гіпербол, метафор) наведені висловлювання є оціночними судженнями (суб`єктивною оцінкою) відповідача, а відтак - не підлягають спростуванню. Враховуючи викладене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що у позовних вимогах щодо зобов`язання відповідача визнати інформацію недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність, ділову репутацію, спростувати та видалити інформацію необхідно відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. В задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди із відповідача на користь позивача в розмірі 10,00 грн. слід відмовити, оскільки зазначена вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування інформації, у задоволенні якої відмовлено, підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди немає. Крім того, слід зазначити, що дана вимога не підтверджена жодним належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст. 133 ЦПК). За положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст. 141 ЦПК). Положеннями статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. За ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Представником відповідача - адвокатом Басівським В.О. було подано заяву по суті справи - відзив 18.12.2020 року та прийнято участь у судових засіданнях 25.02.2021 року, 07.04.2021 року, 15.04.2021 року, 20.05.2021, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, разом із відзивом стороною відповідача не було подано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони понесли і які очікують понести в зв`язку із розглядом справи, як й підтвердження понесених витрат: квитанцію, тощо. Виходячи із цього, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачу судових витрат та відмовляє йому у такому відшкодуванні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed