Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5б м. Київ заборгованість за кредитним договором № 500278894 від 22.05.2012 року у розмірі 35 943,89 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5б м. Київ понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2102 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5б м. Київ понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 22.05.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500278894. Сума кредиту складає 14999 грн. Процентна ставка, згідно п. 2.2. кредитного договору становить 25% річних. Датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 25.05.2015 року. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 14999 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500278894 від 22.05.2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500278894, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500278894, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права. За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. У зв`язку з тим, що відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору № 500278894, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 33563,25 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, крім того витрати понесенні на правничу допомогу. Ухвалою суду від 28.12.2020 року прийнято до провадження справу за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 01.04.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що 22.05.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Банк надав відповідачу можливість отримати кредит у розмірі 14999 грн, процентна ставка - 25%. Дата остаточного кредиту та дата припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги "Альфа - Сервіс" (за її наявності) 25.05.2015 року. З вищенаведеного витікає, що термін дії кредитного договору сплив ще 25 травня 2015 року. На дату звернення до суду в грудні 2020 року минуло вже 5 років та 7 місяців, більше ніж 3 роки з дня закінчення строку дії договору (25.05.2015 року), тобто з дня виникнення права звернення до суду. Таким чином вважає, що позов подано за межами строку позовної давності. Крім того, в позовній заяві зазначено, що неустойка з пені складає 23370,24 грн., що не відповідає ч. 2 ст. 258 ЦК України. 05.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечує проти доводів, викладених представником відповідача у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на те, що наявність у відповідача боргу підтверджується витягами із договорів факторингу та відступлення права вимоги. Наявність заборгованості свідчить про видачу кредитних коштів. Що стосується строків позовної давності, то сплив позовної давності, як підстави для припинення зобов"язання норми глави 50 "Припинення зобов"язання" ЦК України не передбачається. Згідно із врахуванням положень та умов розділу 2 кредитного договору, який розміщений за посиланням у вільному доступі та із умовами якого був ознайомлений позичальник, сторонами було погоджено збільшення строку позовної давності до 50 років. 15.09.2021 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь, згідно якого договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такий договір у матеріалах справи відсутній. [PERSON] не підписувала розділу № 2 загальних умов, а тому вважає, що договір про збільшення позовної давності не був укладений між сторонами. Тому не можливо застосувати строк позовної давності до 50 років. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надала на адресу суду заяву про проведення засідання без її участі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У наданому відзиві на позовну заяву викладені аргументи щодо наведених відповідачем заперечень проти позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 22.05.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір. Крім того, 22.05.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Додаток № 1 до кредитного договору. Пунктом 2.1. Договору встановлено, що сума кредиту складає 14999 грн. Пунктом 2.2. Договору визначено, що процентна ставка за користування складає 25 % річних Відповідно до п. 2.3. Договору дата остаточного повернення кредиту 25.05.2015 року. За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500278894 від 22.05.2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500278894 від 22.05.2018 року, укладеного між ПАТ "Альфа-Банк" Та Боржником. Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було складено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500278894 від 22.05.2012 року. Згідно з розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.11.2020 року сума заборгованості становить 33563,25 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5423,83 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2262,13 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками по дату виготовлення розрахунку - 2507,05 грн., заборгованість з пені -23370,24 грн. Відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Частиною четвертоюстаті 267 ЦК Українивизначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно положеньстатті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п. 23 Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» визначено положення про збільшення позовної давності на 50 років. Однак, даний пункт не підтверджує погодження застереження щодо збільшення позовної давності за договором до 50 років з відповідачем за кредитним договором від 22.05.2012 року № 500278894, з огляду на таке. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», викладені в Розділі № 2 розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи кредитний договір від 22.05.2012 року № 500278894. У кредитному договорі від 22.05.2012 року № 500278894 посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє, Розділу №2 відповідачем не підписано. В матеріалах справи відсутній і окремий договір про збільшення строку давності. Суд вважає, що Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у кредитному договорі відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`ятдесяти років. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися задопомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови, зокрема про збільшення позовної давності, прямо не передбачені в кредитному договорі, що безпосередньо підписаний відповідачем. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Судуу постанові від 06 лютого 2019 року усправі № 202/26885/13-ц та у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки. Отже, право вимоги у позивача до відповідача за кредитним договором від 22.05.2012 року № 500278894 на основну суму заборгованості виникло 22.05.2015 року. Доказів вчинення відповідачем дій, що б свідчили про визнання нею боргу, а відповідно і переривання перебігу вказаної позовної давності, позивачем не надано. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, строк позовної давності сплинув. В той же час, до суду позивач звернувся 22.12.2020 року, тобто поза визначеними ст. 257 ЦК України строками позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed