Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку за вищевказаною адресою. В будинку зареєстровано п"ять осіб: вона, її дві доньки, та онуки. Фактично з 2011 року її донька [PERSON] та онук [PERSON] добровільно пішли з будинку. Вона повністю сплачує комунальні послуги за будинок, хоча являється пенсіонеркою, і через реєстрацію відповідачів вона не може отримати субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають. В судове засідання представник позивачки не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають. В зв"язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2013 року, Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с. 6 - 8). У вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачі по справі - донька позивачки [PERSON] та онук позивачки [PERSON], що підтверджується довідкою МК ВЖРЕП № 7 (а.с. 9). Факт не проживання [PERSON] та [PERSON] в спірному житлі з 2011 року підтверджується актами МК ВЖРЕП № 7(а.с. 10). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як роз"яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов"язковою умовою розуміння сім"ї. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідачі з 2011 року не користуються даним житловим приміщенням, не проживають в ньому більше п"яти років, доказів того, що позивачка або інші особи, чинили їм перешкоди у користуванні спірним житлом не надано, також не надано будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved