Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк» ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим підписала заяву №б/н від 11.12.2009, а також довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду". Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 5700 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (надалі Договір) , що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, свої зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18.05.2020 має заборгованість - 109155,57 грн, яка складається з наступного: -7055,12 грн - забогованість за простроченим тілом кредиту; - 2535,40 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 99565,05 грн - нарахована пеня. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 109155,57 грн та понесені по справі судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання від нього про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді на відзив представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та зазначив, що сторонами при укладені кредитного договору були досягнені усі істотні умови договору. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувалась грошима, а з розрахунку видно, що вона частково сплачувала заборгованість за договором. Дані докази є належними та допустимими. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла заява, згідно якої він просить судовий розгляд провести без участі відповідача та його представника, в задовленні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити в задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного допустимого, належного та достатнього доказу на підтвердження позовних вимог. Первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення позивачем не надано, а тому підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем є правильним немає. Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною кредитного договору, так як вони не містять підпису відповідача. Також немає підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування. Відмітки про те, на який строк видавалась картка, анкета-заява, яку підписала відповідач, не містить. Твердження позивача, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування є такими, що не заслуговують на увагу суду. Послався на позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що 11.12.2009 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви (а.с.23). Відповідно до копії даної заяви вбачається, що відповідач виявила бажання оформити кредитку "Універсальна" "30 днів пільгового періоду" і того ж дня вона отримала кредитну картку та ПІН, про що свідчить її підпис. Кредитний ліміт був встановлений в розмірі 1000 грн, номер картки [NUMBER] , дата відкриття рахунку - 11.12.2009, базова процентна ставка за кредитом становить 3 % на місяць на залишок заборгованості, за порушення позивачальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань встановлена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 250 грн + 5% від суми позову. Також вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на[PERSON] (а.с.21) вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 11.12.2009 за карткою № [NUMBER] , кредитний ліміт був встановлений в розмірі 1000 грн, 25.08.2013 кредитний ліміт було збільшено до 5700 грн, а 12.09.2016 зменшено до 0,00 грн. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» (а.с.22) між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 11.12.2009, термін дії до 05/12; № [NUMBER] , дата відкриття 30.05.2012, термін дії до 03/16; № [NUMBER] , дата відкриття 08.01.2014, термін дії до 10/17; № [NUMBER] , дата відкриття 23.10.2014, термін дії до 06/18. Відповідно до копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду" (а.с.24) строк внесення щомісячних платежів встановлено до 25 числа місяця, наступного за звітним, базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, становить 3 % на місяць, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості визначається як сума пені (1) та пені (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30- нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту чи процентів 5 чи більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн і більше. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка згідно з наданими представником позивача розрахунками заборгованості (а.с.6-9, 10-12, 13) станом на 18.05.2020 становить - 109155,57 грн, яка складається з наступного: -7055,12 грн - забогованість за простроченим тілом кредиту; - 2535,40 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 99565,05 грн - нарахована пеня. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В свою чергу, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11.12.2009, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Між тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню за несвоєчасну сплату кредиту, а також заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 11.12.2009, посилався на "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку". Між тим, аналіз документів, які, на думку представника позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що підпис відповідача міститься лише в заяві №б/н від 11.1.2009 та довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", виданої того ж числа. Надана ж представником позивача копія Умов та правил надання банківських послуг підпису відповідача не містять, а тому останнім не доведено, що відповідач при складанні заяви від 11.12.2009 ознайомилась саме із цими Умовами та правилами надання банківських послуг (як зазначено в заяві позичальника), розуміла саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано представником позивача до позову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано представником позивача при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надана банком копія Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, а тому суд приходить до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг , які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.12.2009 шляхом підписання заяви. Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Між тим, судом враховано, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» є частиною кредитного договору, оскільки підписана відповідачем і в даній довідці зазначені умови кредитування, зокрема і щодо сплати пені, а також вказано, що тип кредитної лінії - відновлювана. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач під час оформлення кредитного договору №б/н від 11.12.20009 була проінформована про відповідні умови кредитування. Відтак твердження представника відповідача, що відповідач не була проінформована про умови кредитування є безпідставне. В свою чергу, розрахунок банку про наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту відповідач та її представник не спростували. Натомість, копією виписки [PERSON] за договором №б/н станом на 20.05.2020 (а.с.14-20) підтверджується, що відповідач отримавши в АТ КБ «Приватбанк» кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, сплачувала заборгованість. Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач користувалася кредитними картками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] . Судом також встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 11.12.2009 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України та беручи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В зв`язку з чим, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені. Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст.214 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 04.09.2014 (справа № 6-100цс14) ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. Як було зазначено вище, позивач просить стягнути з відповідача нараховану пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 99565,05 грн, в той час як заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 7055,12 грн. Отже, визначений позивачем розмір пені значно перевищує основний розмір боргу, а тому, враховуючи вищенаведені норми закону, суд вважає, що наявні правові підстави для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню на користь банку і суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача пеню у розмірі, що не перевищує розмір основного боргу, тобто в розмірі 7055,12 грн. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 7055,12 грн та пеня за прострочене зобов`язання в розмірі 7055,12 грн., всього - 14110,24 грн. Що стосується вимоги позову про стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України, то суд зазначає наступне. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником позивача не надано суду належного розрахунку 3 % річних, який би містив відомості про розмір простроченої суми, на яку нараховуються проценти, а також період, за який ці проценти нараховані. В наданому банком розрахунку нарахованих відповідачу трьох процентів річних вказано, що нараховано відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, при цьому зазначено, що процентна ставка на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, річна, становить 86,4, а не 3 % річних, як передбачено ст. 625 ЦК України. З урахуванням того, що банком не надано доказів узгодження сторонами строку повернення кредитних коштів, не можуть бути стягнуті й відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України станом на 18.05.2020 відсотки, оскільки на зазначену дату докази того, що позивач вимагав у боржника повернути отримані кошти відсутні. Оскільки матеріалами справи не встановлено строк дії кредитного договору, так як в заяві, підписаній сторонами, він не був погоджений, відтак, неможливо визначити дату, з якої можна нараховувати 3% річних. Тому підстав стягувати відсотки в розмірі, передбаченомуч. 2 ст. 625 ЦК України не має. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.12.2009 в розмірі 14110,24 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 271,72 грн (14110,24 х 2102/ 109155,57 = 271,72 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial