Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 10.08.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.04.2017 року в нього перед банком утворилася заборгованість в розмірі 13 948,32 грн., з них: 535,92 грн. заборгованість за кредитом, 9 372,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 900,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 640,40 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач подав до суду письмові пояснення в яких вказав, що Умови та Правила банківського обслуговування не містять його підпису. Будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і Правилами він був ознайомлений підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Правочин щодо забезпечення зобов'язання вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. За таких обставин вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення пені, а також штрафів визначених пунктом 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківського банківських послуг є безпідставною, оскільки вони не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Оскільки зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було здійснено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правилами банківського обслуговування, який згідно частини третьої статті 10561 ЦК України слід вважати нікчемним, на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %. Враховуючи положення статті 1048 ЦК України, встановлений строк повернення процентів до 30.06.2016 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення в період з 01.07.2016 року по 30.04.2017 року розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, зазначені обставини вказують на необґрунтованість заявлених вимог, що є підставою для відмовлення в їх задоволенні. Вказану справу відповідач просив розглянути у його відсутність. Оскільки особи, які беруть участь у справі скористались правом на розгляд справи у їх відсутність, суд ухвалює рішення на підставі наявних в справі даних і доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 10.08.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 1 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 06/2016 року. Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 49-50). З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим станом на 30.04.2017 року в нього виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 13 948,32 грн., з них: 535,92 грн. заборгованість за кредитом, 9 372,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 900,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 640,40 грн. штраф (відсоткова складова). Із заяви [PERSON] від 10.08.2012 року слідує, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Надані позивачем Умови та Правила банківського обслуговування не містять підпису позичальника, будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і Правилами ознайомлений позичальник підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 22.03.2017 року у справі № 6-2320цс16. Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З зазначеного слідує, що вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з позичальника пені, а також штрафів визначених пунктом 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківського банківських послуг є безпідставною, оскільки вони не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 535,92 грн., ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с. 4), процентна ставка за користування кредитом була змінена в порядку визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування (пункт 1.1.3.2.3), а саме: 01.09.2014 року до 34,8 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %. Також суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Оскільки зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правилами банківського обслуговування, який згідно частини третьої статті 10561 ЦК України слід вважати нікчемним, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %. Враховуючи положення статті 1048 ЦК України, встановлений строк повернення процентів до 30.06.2016 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення в період з 01.07.2016 року по 30.04.2017 року розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у справі за № 6-1412цс16, який згідно статті 3607 ЦПК України є обов'язковим для врахування судом. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з відповідача станом на 30.04.2017 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 378,66 грн. (16,17 грн. + 294,68 грн. + 67,81 грн.), з них: 16,17 грн. - розмір процентів нарахованих банком з моменту укладення договору по 31.08.2014 року, 294,68 грн. - розмір процентів, що підлягають стягненню за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року (669 днів прострочення) * 535,92 грн. (заборгованість) * 30 % (річна процентна ставка) / 365 (кількість днів в році), а також 67,81 грн. - розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що підлягають стягненню за період з 01.07.2016 року по 30.04.2017 року: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУ Проценти 01.07.201628.07.201628535,9216,50% 6,78 29.07.201615.09.201649535,9215,50% 11,15 16.09.201627.10.201642535,9215,00% 9,25 28.10.201607.12.201641535,9214,00% 8,43 08.12.201625.01.201749535,9214,00% 10,07 26.01.201701.03.201735535,9214,00% 7,19 02.03.201702.03.20171535,9214,00% 0,21 03.03.201713.04.201742535,9214,00% 8,63 14.04.201730.04.201716535,9213,00% 6,10 Всього 303 67,81 Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 914,58 грн., з них: 535,92 грн. - заборгованість за кредитом, 378,66 грн. - заборгованість за процентами. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 600 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 104,91 грн. (1 600,00 грн. * 914,58 грн. / 13 948,32 грн.).

Outcome: partial