Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

22 вересня 2020 року позивач ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11300457000 від 18 лютого 2008 року, яка складає 267 583,01 доларів США, що на дату розрахунку еквівалентно 7 324 549,73 грн., відповідно до розрахунку на 06.04.2020 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - трикімнатну квартиру, площею 102,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки, на прилюдних торгах, за початковою ціною, яка буде визначена при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на таке майно на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , з квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено про те, що 18.02.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11300457000, за умовами якого позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 200 000 доларів США, зі сплатою 12,4 % річних, з кінцевим терміном повернення до 18 лютого 2033 року, цільове призначення кредиту - придбання трикімнатної квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов?язань між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 18.02.2008 року укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення права вимоги за вказаним вище договором іпотеки, за умовами яких ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової і майнової вимоги до боржника за кредитним договором № 11300457000 від 18.02.2008 року та договором іпотеки від 18.02.2008 року. Внаслідок невиконання [PERSON] взятих на себе зобов?язань за кредитним договором № 11300457000 від 18.02.2008 року, утворилась заборгованість, яка станом на 06.04.2020 року становить 267 583,01 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на дату розрахунку становить 7 324 549,73 грн. Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 590 ЦК України, 3, 12, 33 Закону України «Про іпотеку» зазначає про наявність підстав, передбачених законом, для звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є трикімнатна квартира [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Зазначає, що згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, зокрема, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження. Крім того, позивач просить на підставі ст. 39 ч. 2, ст. 40 ч.ч. 1,2 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 житлового кодексу Української РСР, прийняти рішення про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] , питання про звернення стягнення на яку, порушується у поданому позові. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті. Позовна заява, копія ухвали про відкриття провадження у справі від 28.09.2020 року не була отримана відповідачами, відповідно до довідки поштового відділення причиною повернення поштового відправлення є відсутність адресату за вказаною у позові ( [ADDRESS] ) адресою. 21.11.2020 року відповідачем [PERSON] отримано повістку про виклик до суду, що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. 1 грудня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на положення мораторію на звернення стягнення майна, що є предметом іпотеки, посилаючись на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, посилається на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, однак, обґрунтування такого пропуску у відзиві не наводить. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, витяг № 205578674 від 29.03.2020 року (а.с. 47-49). Встановлено також, що 18 лютого 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1300457000, згідно якого банк надав позивачу кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 200 000 доларів США строком до 18 лютого 2033 року зі сплатою 12,40 % річних для особистих потреб позичальника, зокрема придбання трикімнатної квартири, загальною площею 102,20 кв.м., житловою площею 58,70 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом - «кредитний договір»). Згідно п.п. 7.8 кредитного договору, строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення (підписання договору сторонами) до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. 30.01.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11300457000 від 18.02.2008 року, якою змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 18 лютого 2034 року. Крім того, сторони додаткової угоди дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, згідно якої позичальник з дати підпиання додаткової угоди зобов?язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 2100 доларів США, день сплати ануїтетного платежу - 18 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов?язаний сплатити ануїтетний платіж. Крім того, сторони домовились про перенесення строків виконання зобов?язань позичальника зі сплати процентів за договором: сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів в період з 01.11.2008 року по 30.11.2008 року здійснюється позичальником в період з 01 по 18 жовтня 2013 року згідно умов договору; сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання коштів в період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, здійснюється позичальником у період з 01 по 18 листопада 2013 року згідно умов договору. З метою забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором 18 лютого 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки № 77459, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом - «договір іпотеки»). Статтею 4 договору іпотеки сторонами визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до змісту вказаної статті, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов?язання за цим договором або будь-якого зобов?язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодавцю. 12 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк" та ТОВ "Кей - Колект" укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передано у власність ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до боржників, в тому числі до боржника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1300457000 від 18.02.2008 року (а.с. 40-43). 12 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк" та ТОВ "Кей - Колект" укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до ст. 1 якого банк передав, в ТОВ "Кей - Колект" прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку № 1 до цього договору, в тому числі за договором іпотеки № 77459 від 18 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ "УкрСиббанк" (а.с. 44-46). Станом на 06.04.2020 року, згідно з довідкою-розрахунком ТОВ «Кей-Колект», заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1300457000 від 18.02.2008 року, становить 267 583,01 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на дату розрахунку становить 7 324 549,73 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 193 999,97 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на дату розрахунку становить 5 310 361,1 грн.; заборгованість за відсотками - 73 583,04 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на дату розрахунку становить 2 014 188,55 грн. (а.с. 50). Згідно із звітом про оцінку, складеним 10.04.2020 року ТОВ «Експертна оцінка майнових прав», ринкова вартість об?єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , загальною площею 102,2 кв.м., становить 2 453 382 грн., що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на дату оцінки становить 90 000 доларів США (а.с. 53). Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За змістом положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] порушено виконання зобов?язання, забезпеченого іпотекою. Разом з тим, суд вказує, що з позовом, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду 18 вересня 2020 року. Відповідач [PERSON] у поданому 01.12.2020 року відзиві просить застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, зазначаючи про його пропуск позивачем. Як зазначено вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 18 лютого 2034 року, тобто, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань - внесення щомісячних платежів. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК). Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У даному конкретному випадку судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору, додаткової угоди до нього, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розміри та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до 18 числа кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Судом встановлено та вбачається з наданих позивачем доказів (а.с. 51), що позичальник [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом з грудня 2010 року, в зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість за кредитним договором. Згідно з частинами 3-5 статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем не зазначено жодних поважних причин пропуску ним позовної давності за заявленими вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Відтак, суд не має підстав для задоволення позову враховуючи очевидний пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовна вимога про виселення відповідачів також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed