Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить суд: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS], позбавивши його цього права; зняти [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 07.09.1996 року між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАГС виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпродзержинська, актовий запис № 561. 26.05.1997 року [PERSON] у власність була придбана квартира [ADDRESS], на підстав Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Дербіною Р.Є., реєстр. № 270. 01.06.2011 року ОКП «Дніпродзержинське БТІ» було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначену квартиру. 18.08.2011 року рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. 25.09.2013 року рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська квартира [ADDRESS] була виділена у приватну власність [PERSON] (тобто право власності [PERSON] на вказану квартиру було припинено). 17.11.2014 року Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області право власності [PERSON] на дану квартиру, було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вищевказаній квартирі позивач проживає разом з трьома дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] При цьому [PERSON], в силу того, що він з 26.05.1997 року до 25.09.2013 року був власником квартири, але і після припинення власності на цю квартиру він залишається в ній зареєстрованим. Відповідач ігнорує законні вимоги позивачки знятися з реєстраційного обліку в належній їй квартирі, в якій він не проживає з квітня 2011 року. Фактичне місце проживання відповідача є житловий будинок [ADDRESS], ? частка якого належить йому на праві власності на підставі рішення суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, представник позивача - адвокат [PERSON] надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 07.09.1996 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпродзержинська, актовий запис № 561, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 18.08.2011 р. (а.с. 7, 13). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.09.2013 року набула права власності на квартиру [ADDRESS], яка була виділена у приватну власність [PERSON] в порядку поділу майна подружжя [PERSON] та [PERSON] Таким чином, право власності [PERSON] на вказану квартиру було припинено (а.с.14-17). 17.11.2014 року Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області право власності [PERSON] на дану квартиру, було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.18). Судом встановлено, що у вищевказаній квартирі [ADDRESS], крім власника [PERSON], зареєстровані діти позивача та відповідача: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та відповідач - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 000783108 від 24.09.2015 року, що видана ТОВ "Інфо-ком" (а.с.23). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з квітня 2011 року і по теперішній час, що підтверджується актом про не проживання від 22.09.2015 року, який складений сусідами позивача і відповідача по місцю їх реєстрації та затверджений директором ТОВ "Крона-Сервіс 1" Карнаух А.В. (а.с.21). Зі змісту позовної заяви вбачається, що фактичне місце проживання відповідача є житловий будинок [ADDRESS], ? частина якого належить йому на праві власності на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.09.2013 року. За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, інших документів. Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно відсутній в квартирі по [ADDRESS] з квітня 2011 року без поважних причин. Вказаний факт, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне йому для проживання. Факти створення відповідачу з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, судом у судовому засіданні не встановлені. Суд вважає, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у належній позивачу квартирі перешкоджає здійсненню нею у повному обсязі гарантованого Конституцією України права власності, яке згідно із ст. 321 ЦК України є непорушним. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, позбавлення права користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved