Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробнича фірма «Вест» про визнання майнового права на отримання в натурі об`єкта будівництва. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що між ним на ТОВ «Науково-виробнича фірма «Веста» 18.07.2003 року був укладений договір інвестування будівництва № 439-Г, відповідно до умов якого товариство після закінчення будівництва у третьому кварталі 2004 року та здачі будинку Державній комісії по прийому будинків в експлуатацію зобов`язувалось передати інвестору квартиру загальною площею 125, 96 кв.м в будинку за адресою: [ADDRESS] , поверх 12 за умови сплати ним повної вартості квартири. Після укладення договору, позивач сплатив 100 % вартості квартири у розмірі 340 092, 00 грн. Однак, ТОВ «Науково-виробнича фірма «Веста» у порушення умов договору, у встановлені терміни об`єкт інвестиції не збудувало, побудувавши лише залізобетонний каркас з міжповерховими залізобетонними перекриттям 18 поверхів, цегляні фасади 10 поверхів, внутрішні цегляні перегородки 17 поверхів, після чого з незрозумілих причин будівництво було зупинено та не ведеться по сьогоднішній час. Таким чином, ТОВ «Науково-виробнича фірма «Веста» не завершило будівництво, не ввело будинок в експлуатацію та не передало позивачу документи, необхідні для оформлення права власності на профінансовано квартиру, що призвело до порушення майнових прав позивача, як добросовісного інвестора, який належним чином виконав умови договору. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. У підготовче судове засідання 01.08.2019 року з`явився представник позивача адвокат Софіївський С.Ю. Від представника відповідача на адресу суду відзиву на позовну заяву або будь-яких заяв чи клопотань не надходило. У підготовчому засіданні оголошено перерву. У підготовче судове засідання 05.09.2019 року сторони не з`явились. Про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У підготовче судове засідання 22.10.2019 року сторони не з`явились. Про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника позивача Софіївського С . Ю. надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі, просив закінчити підготовчий розгляд справи та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження на 17.12.2019 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. У засідання 17.12.2019 року сторони не з`явились. Про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового розгляду без його участі та відкладення справи, просив відкласти судове засідання на іншу дату. У засідання 21.01.2020 року сторони не з`явились. Про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 13.02.2020 року о 12:00 год. У засідання 13.02.2020 року сторони не з`явились. Про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 02.03.2020 року о 15:10 год. У судове засідання 02.03.2020 року сторони не з`явились. Від представника позивача Софіївського С.Ю. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про розгляд справи без участі сторін за наявними доказами у справі, повідомив про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений шляхом направлення повістки поштою та розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті Святошинського районного суду м. Києва відзиву, будь-яких клопотань та заяв на адресу суду не направив. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. На підставі статті 190 Цивільного кодексу України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Таким чином, майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Аналогічні висновки Верховного Суду України викладені у постановах від 4 листопада 2015 року (№ 6-1920цс15) та від 30 березня 2016 року (№ 6-265цс16). 18 липня 2003 року між позивачем та ТОВ НВФ «Вест» укладено договір інвестування будівництва №439-Г, а саме квартири №439-Г, загальною площею 125 , 96 кв. м., в будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до умов вказаного договору, інвестор інвестує кошти у будівництво квартири. Характеристика об`єкту інвестування: [ADDRESS] , кількість кімнат - 4, загальна площа -125,96 кв.м. Фірма після закінчення будівництва у третьому кварталі 2004 року та здачі будинку Державній комісії по прийомці будинків у експлуатацію, передає Інвестору вказану в п.п. 1.2.1 квартиру, за умови сплати Інвестором повної вартості квартири, що є предметом договору. Згідно з п.п 2.2., 2.3. вказаного договору, інвестор зобов`язався оплатити вартість квартири в гривнях у розмірі 100% на протязі восьми банківських днів з моменту підписання договору, шляхом перерахування суми, вказаної в п.2.1 договору на розрахунковий рахунок фірми; факт повної оплати підтверджується довідкою про внесення 100% вартості квартири, що видається фірмою інвестору. Відповідно до п. 2.4 вказаного договору, після прийому будинку Державною прийомною комісією та повної оплати, квартира стає власністю інвестора. Таким чином, згідно з умовами вказаного договору належним доказом оплати інвестором квартири є довідка ТОВ НФП «Вест» про внесення 100% вартості квартири. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав копію кредитного договору від 21.07.2003 року і договору застави від 21.07.2003 року, укладеного між позивачем та АТ «Укрінбанк», копії актів перевірок цільового використання кредиту та копії квитанцій на суму 43 000,00 грн. та на суму 53 000,00 грн. Водночас позивачем не надано і матеріали справи не містять довідки про внесення 100% вартості квартири на яку містяться посилання в позовній заяві в обгрунтування позову. Також, згідно з копією письмової вимоги АТ «Укрінбанк» від 07.05.2004 року №04-571, яку подано представником позивача Софіївським С.Ю. разом із клопотанням 02.03.2020 року, для погодження пропозиції щодо зміни графіку погашення кредиту АТ «Укрінбанк» вимагав від позивача надання Довідки про внесення 100% вартості квартири, що будується згідно договору інвестування будівництва № 439-Г від 18.07.2003 року. Проте, позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів, у разі неможливості самостійно їх надати. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Згідно з частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів виконання ним умов договору інвестування будівництва №439-Г від 18.07.2003 року щодо оплати 100% вартості квартири, що є умовою набуття власності на квартиру за вказаним договором, за висновками суду позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Outcome: dismissed