Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом до суду і вказав, що 14 березня 2014 року від уклав з відповідачем договір фінансового лізингу з додатками № 009659. Відповідно до умов договору відповідач бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу (трактор Беларус-892), у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу /позивачеві/ на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбається ним на своє імя за договором купівлі-продажу у продавця. Відповідну ст. 9 договору позивач має право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі-продажу за умови сплати його повної вартості, а також інших заборгованостей, штрафних санкцій та збитків. Водночас згідно п. 1.7 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу у строк не більше 90 робочіх днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору у розмірі (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). У специфікації, що є додатком до договору, предметом лізингу визначено трактор марки МТЗ, модель 892, у кількості 1, вартістю 194\~000 гривень. Як зазначає позивач, таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов, тощо. Як вбачається із наведеного, у спірному договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг, що є порушенням ст. 203 ЦК України. Також позивач зазначає, що у порушення вимог цієї норми до договору включено під виглядом лізингових платежів обовязкових до сплати лізингоодержувачем виплат, які не є лізинговими платежами, передбаченими законом. Між тим, відповідач включив до договірних умов платежі, які не є лізинговими так як не передбачені переліком, встановленим у наведеній вище законодавчій нормі, та не повязані із користуванням предметом лізингу, чим вийшов за межі, передбачені законом для діяльності фінансового лізингу, що доводиться наступним: Перелік та розрахунок лізингових платежів описаний у ст. 8 договору та містить, зокрема: Перший лізинговий платіж (п. 8.2.1) який складається із: а)комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору (комісія за організацію) у розмірі 10 % вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору, у розділі договору "визначення" комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату лізингоодержвача лізингодавцю при укладанні договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, який визначений в додатку № 1 до договору та згідно розділу договору "визначення" є відшкодуванням частини вартості предмета лізингу та сплачується на протязі 90 днів у розмірі не менше 50 % вартості предмета лізингу до моменту передання лізингу у користування; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Із договірних лізингових платежів лише один із них відповідає ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг" - комісійна винагорода за передачу предмета лізингу) п. 8. 2. 1 договору "Комісія за організацію" та аванс ціни предмета лізингу не передбачені ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", а відтак включені до договору безпідставно. Перш за все ці платежі не є лізинговими, так як не відповідають їх поняттю, визначеному законом як плати за користування предметом лізингу. За умовами договору для отримання трактора у лізинг, позивач повинен сплатити протягом року на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання трактора у лізинг відшкодувати другу половину вартості трактора періодичними платежами протягом 60 місяців, тобто 5 років. При цьому власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем до укладення договору купівлі-продажу з лізингоодержувачем є відповідач. На виконання договору позивач сплатив на користь відповідача комісійну плату у розмірі 19400 грн., комісійний збір банку 135,80 грн., та авансовий платіж в сумі 77600 грн., комісійний збір 543,20 грн., що разом складає 97679 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, та визнати недійсним договір фінансового лізингу № 009659, від 13 березня 2014 року, укладений між ним та відповідачем. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2014 року сторони уклали договір фінансового лізингу з додатками № 009659. Відповідно до умов договору відповідач бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу (трактор Беларус-892), у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу /позивачеві/ на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбається ним на своє імя за договором купівлі-продажу у продавця автомобіля. Відповідну ст. 9 договору позивач має право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі-продажу за умови сплати його повної вартості, а також інших заборгованостей, штрафних санкцій та збитків. Водночас згідно п. 1.7 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу у строк не більше 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору у розмірі (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). У специфікації, що є додатком до договору, предметом лізингу визначено: марка МТЗ, модель 892, у кількості 1, вартістю 194\~000 гривень. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов, тощо. Як вбачається із наведеного, у спірному договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг, що є порушенням ст. 203 ЦК України. Також у порушення вимог цієї норми до договору включено під виглядом лізингових платежів обовязкових до сплати лізингоодержувачем виплат, які не є лізинговими платежами, передбаченими законом. Між тим, відповідач включив до договірних умов платежі, які не є лізинговими так як не передбачені переліком, встановленим у наведеній вище законодавчій нормі, та не повязані із користуванням предметом лізингу, чим вийшов за межі, передбачені законом для діяльності фінансового лізингу, що доводиться наступним: Перелік та розрахунок лізингових платежів описаний у ст. 8 договору та містить, зокрема: Перший лізинговий платіж (п. 8.2.1) який складається із: а)комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору (комісія за організацію») у розмірі 10 % вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору, у розділі договору "визначення" комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату лізингоодержвача лізингодавцю при укладанні договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, який визначений в додатку № 1 до договору та згідно розділу договору "визначення" є відшкодуванням частини вартості предмета лізингу та сплачується на протязі 90 днів у розмірі не менше 50 % вартості предмета лізингу до моменту передання лізингу у користування; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Із договірних лізингових платежів лише один із них відповідає ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг" - комісійна винагорода за передачу предмета лізингу) п. 8. 2. 1 договору "Комісія за організацію" та аванс ціни предмета лізингу не передбачені ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", а відтак включені до договору безпідставно. Перш за все ці платежі не є лізинговими, так як не відповідають їх поняттю, визначеному законом як плати за користування предметом лізингу. За умовами договору для отримання трактора у лізинг, позивач повинен сплатити протягом року на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання трактора у лізинг відшкодувати другу половину вартості трактора періодичними платежами протягом 60 місяців, тобто 5 років. При цьому власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем до укладення договору купівлі-продажу з лізингоодержувачем є ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс". Таким чином спірний договір суперечить вимогам ст. 6, ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів". Перелічені обставини свідчать про недодержання сторонами при укладенні спірного договору правил ст. 203 ЦК України щодо відповідності правочину актам цивільного законодавства, що тягне за собою недійсність правочину, як те передбачено ст.215 ЦК України. На виконання договору позивач сплатив на користь відповідача комісійну плату у розмірі 19400 грн., комісійний збір банку 135,80 грн., та авансовий платіж в сумі 77600 грн., комісійний збір 543,20 грн., що разом складає 97679 грн., які за умови недійсності правочину в порядку ст. 216 ЦК України мають бути повернуті позивачу. А задоволення позову у відповідності із ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved