Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона, разом зі своїм чоловіком - [PERSON] , та синами - [PERSON] , [PERSON] , є співвласниками житлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] . Складається квартира з двох кімнат, житловою площею 28,7 кв.м., загальною площею 49,4 кв.м. 05 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб . Після реєстрації шлюбу [PERSON] не змінювала свого дошлюбного прізвища. Подружжя проживало в орендованій квартирі. [INFO] у подружжя [PERSON] народився син [PERSON] . У серпні 2014 року власники квартири за адресою [ADDRESS] дозволили [PERSON] зареєструватись за адресою їх власності, так як їй , як громадянці РФ, необхідно було оформити проживання в Україні. Відповідачка ніколи не вселялась в квартиру за адресою [ADDRESS] , не завозила свої речі, не проживала в квартирі, не мала ключей від неї, а була формально зареєстрована в ній. З липня 2016 року [PERSON] припинили подружні стосунки. З цього часу їх малолітній син продовжив проживання з батьком за адресою орендованої квартири [ADDRESS] . Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 травня 2017 року шлюб подружжя [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з малолітнім сином проживають у власності батька за адресою [ADDRESS] . Протягом останніх двох років місце фактичного проживання відповідачки не відоме. Вона не спілкується ні з колишнім чоловіком, ні з сином. У жовтні 2016 року відповідачка зверталась до адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради /службу у справах дітей/ з заявою про визначення порядку участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради від 13 жовтня 2016 року встановлено порядок побачення з сином. Зазначеним розпорядженням встановлено місце проживання [PERSON] [ADDRESS] . Відповідачці ніхто не перешкоджав у користуванні житлом у квартирі за адресою [ADDRESS] та вона ніколи не виявляла інтересу до житла, не опікувалась сплатою комунальних послуг. Вважає, що [PERSON] , не проживаючи без поважних причин в квартирі за адресою [ADDRESS] , з моменту своєї реєстрації з 2014 року по теперішній час, тобто понад чотири роки, втратила право на користування житлом в квартирі. Ніяких угод між нею, іншими власниками квартири та відповідачкою про зберігання за нею права на проживання за її відсутності в нашій власності не укладалось. Ухвалою від 15 січня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20 березня 2019 року підготовче судове засідання було закрито та залучено у якості третьої особи - Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради. Ухвалою від 13 травня 2019 року справа була прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті суддею Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Шендриком К.Л. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась та про причини неявки суду не повідомила, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , в якій також зареєстровані, окрім позивачки, діти позивачки: [PERSON] , [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , колишня невістка - [PERSON] та онук - [PERSON] . Відповідач з 2014 року до теперішнього часу не проживає у квартирі [ADDRESS] . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про право власності, копією особового рахунку № [NUMBER] , актом про не проживання від 23 жовтня 2018 року, довідкою №1/31856 від 24 жовтня 2018 року ТОВ "ЄРЦ КП", копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 181, копією свідоцтва про народження, актовий запис № 632, копією заочного рішення від 17 травня 2017 року у справі № 209/427/17, розпорядженням Адміністрації Дніпровського району ДМР № 107-р від 13 жовтня 2016 року (а.с. 14, 15, 16-17, 18, 19, 20, 21, 22, 25). Крім того, згідно повідомлень Дніпровського ВП Кам`янського відділу ГУНП МВС у Дніпропетровській області та КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 23, 24), [PERSON] із заявами з приводу перешкод у користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] протягом 2017-2018 років не зверталась. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем її права на користування квартирою [ADDRESS] , внаслідок її відсутності у зазначеному жилому приміщенні без поважних причин з 2014 року, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved