Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що 13 травня 2010 року [PERSON] в усній формі домовилася з [PERSON] про купівлю у нього належних йому на праві приватної власності житлового будинку і земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS] за 1500 доларів США. У той же день, 13.05.2010 року, на виконання умов договору вона передала [PERSON] 800 доларів США, а 04.06.2010 року ще 700 доларів США про отримання яких останній написав розписки. Оскільки на момент досягнення усної домовленості про копівлю-продаж у [PERSON] була відсутня вся сума обумовленої ціни, тобто 1500 доларів США, то [PERSON] в цей же день 13.05.2010 року видав на ім"я [PERSON], яка є матір"ю позивачки [PERSON], нотаріальну посвідчену довіреність на право користування і розпорядження спірним майном. У 2011 році [PERSON] всією сім"єю, в т.ч. й співмешканцем [PERSON], перейшли проживати у спірний будинок у якому проживали до весни 2014 року, аж поки [PERSON] не вигнав позивачку разом із двома неповнолітніми дітьми з будинку в зв"язку з чим вона була вимушена перейти проживати до своєї матері. Відповідач [PERSON] закрив будинок на замок, а сам перейшов проживати до іншої жінки в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області. В цей же час [PERSON] зустрілася із [PERSON], який їй повідомив, що ще в липні 2010 року він продав житловий будинок і земельну ділянку [PERSON], показавши при цьому нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу. Також пояснив, що укласти договори купівлі-продажу його ([PERSON].) попрохав [PERSON], повідомивши при цьому, що оформити угоду його ([PERSON].) попрохала мати [PERSON], тобто інша позивачка у даній справі [PERSON], хоча позивачі не уповноважували на це відповідача [PERSON] Оскільки договора купівлі-продажу будинку і земельної ділянки між [PERSON] і [PERSON] укладені під впливом обману з боку [PERSON], тому позивачі просять суд винести рішення яким оспорювані угоди визнати недійсними. Одночасно в позовній заяві ставиться питання про поновлення строку позової давності як пропущеному з поважних причин, оскільки та обставина, що між відповідачами [PERSON] і [PERSON] укладені спірні угоди, позивачам стало відомо лише навесні 2014 року від відповідача [PERSON], тобто у той час, коли відповідач [PERSON] позбавив позивачку [PERSON] користуватися будинком разом із неповнолітніми дітьми. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала із наведених у позовній заяві підстав, просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечує в його задоволенні. По суті спору пояснив, що дійсно у травні 2010 року між ним та позивачами було досягнуто домовленості про купівлю-продаж належних йому в с. Липівка житлового будинку і земельної ділянки. 13 травня 2010 року [PERSON] в рахунок виконання обумовленої ними ціни передала відповідачу 800 доларів США про що він склав розписку. Так як всієї суми грошей у позивачів на цей день не було, то він цього же числа видав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право користування і розпорядження спірним майном, маючи на увазі, що в подальшому вона ([PERSON]) укладене договір купівлі-продажу майна в інтересах своєї дочки [PERSON] На початку червня 2010 року [PERSON] передала відповідачеві ще 700 доларів США про що він також склав розписку. У липні 2010 року до нього підійшов [PERSON], який в той час проживав однією сім"єю із [PERSON] і при цьому повідомив, що [PERSON] уповноважила його ([PERSON]) нотаріально посвідчити договора купівлі-продажу будинку і земельної ділянки, а тому, рахуючи що [PERSON] є членом сім"ї позивачів, чоловіком [PERSON], він на пропозицію [PERSON] погодився. Вони разом у нотаріуса формили договора купівлі-продажу, однак будь-яких грошей йому [PERSON] не платив, так як гроші в сумі 1500 доларів США йому ще у травні-червні 2010 року були сплачені [PERSON] Відповідно до повідомлення адресно-довідкового сектора УДМС України у Вінницькій області від 22.01.2015 року зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.24), така ж адреса проживання [PERSON] вказана і у позовній заяві (а.с.2). Згідно поштової кореспонденції, судові повістки, які направлялися на вищевказану адресу місця реєстрації проживання [PERSON] повернуті на адресу суду з повідомленням органів поштового зв"язку про непроживання [PERSON] за вказаною адресою (а.с. 28,29). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд уважає доведеним позивачкою [PERSON] про те, що про порушення права власності їй стало відомо лише весною 2014 року, тобто на час припинення сімейних стосунків із відповідачем [PERSON], а тому рахує, що строк звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин, який підлягає відновленню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Томашпільською державною нотаріальною конторою 10.05.1994 року під р.№725 та зареєстрованого в "Могилів-Подільському МБТІ" 11 травня 1994 року під р.№576, належить житловий будинок з господарчими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS], а також земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,2886 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS], які належать [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №986840 та серії ЯИ №969841, виданих відділом Держкомзему у Томашпільському районі 28 грудня 2009 року та зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010906100408 та №010906100409. Як убачається з письмових розписок [PERSON], і дані обставини ним підтверджені в судовому засіданні, 13.05.2010 року та 04.06.2010 року ним були отримані від [PERSON], першого разу 800, другого - 700 доларів США обумовленої ціни в сумі 1500 доларів США за купівлю-продаж належних житлового будинку і земельних ділянок та видачею при цьому генеральної довіреності на ім"я [PERSON] на право користування і розпорядження зазначеним майном (а.с. 5,6). Відповідно до довіреності посвідченої державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори 13.05.2010 року, реєстр за №986, [PERSON] надав право [PERSON] користування та розпорядження (продати, обміняти, здавати в оренду) на умовах та ціни її відомих, належних довіретелю на праві приватної власності житловим будинком з господарчими будівлями по [ADDRESS] та земельною ділянкою за цією ж адресою (а.с. 4). Відповідно до договорів купівлі-продажу від 29.07.2010 року укладених між [PERSON] і [PERSON] вищевказане спірне майно було продано [PERSON] у власність [PERSON]. При цьому, як убачається з пунктів 2.1 і 4 спірних договорів, обумовлену ціну одговору купівлі продажу [PERSON] отримав від [PERSON] повністю до підписання договорів (а.с.7,8). Угода може бути визнана недійною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Під час розгляду справи про визнання угоди недійсною суд повинен установити наявність тих обставин, з якими закон пов"язує визнання угоди недійсною та настання певних юридичних наслідків. Так, за положеннями ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. У пунктах 19,20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суд уважає, що позивачкою [PERSON], відповідачем [PERSON] доведено наявність умислу відповідача [PERSON] на обман продавця [PERSON] про укладення оспорюваних правочинів на прохання позивачки [PERSON], яка на момент укладення угоди була членом сім"ї [PERSON], а саме його тещею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial