Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що остання більше року не проживає за зареєстрованим місцем проживання - у будинку [ADDRESS] , добровільно його залишивши. Той факт, що відповідачка більше року не проживає за даною адресою, не несе спільні витрати на утримання житла, тощо - порушує права позивача, як власника даного житлового приміщення. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю та не заперечила проти їх задоволення. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Заслухавши свідків, оголосивши заяви сторін та вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Шаповал Л.В. від 05.07.2011 №913 (а.с.7); інформацією з Витягу про державну реєстрацію прав від 27.07.2011 р. №30706773 (а.с.8). Як зазначає позивач у позовній заяві, в даному будинку [PERSON] не проживає останніх 8 років, залишила її добровільно та наразі проживає в у Російській Федерації. Дана обставина підтверджується довідкою Городоцької міської ради Хмельницької області від 29.09.2021 року №43-7097, про те, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Крім того, факт відсутності [PERSON] у будинку [ADDRESS] більше року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Додатково свідки зазначили, що відповідачка залишила зареєстроване місце проживання з власної волі, без будь-якого примусу, забрала усі свої речі. Таким чином, відповідачка залишаючись зареєстрованою у даному будинку в порушення ч.1 ст. 319 ЦК України, згідно якої: "Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд", - чинить перешкоди дійсному власнику, оскільки останній не може вільно розпоряджатися своїм майном, що створює для нього ряд незручностей. Також, відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України: "Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою ... про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню". Ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вирішуючи питання чи має відповідачка статус члена сім`ї, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сім`ї" Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім`ї. Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням дозволяє віднести до членів сім`ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім`ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім`ї; члени сім`ї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сім`ї колишнього власника житлового приміщення. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідачки, яка згідно поданої заяви позовні вимоги визнала у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того, у порядку, визначеному ч.1 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню сплачений судовий збір у повному обсязі.

Outcome: approved