Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

В травні 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], Одеської області, усунути позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні належним їй будинком, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], Одеської області на підставі договору дарування від 22 червня 2005 року. У вказаному будинку зареєстрована з жовтня 2005 року відповідач [PERSON], яка являється сусідкою позивача. Однак з жовтня 2005 року, остання в будинку позивача не проживає, а також не проживає вона в ньому і на даний час. Місце проживання та знаходження відповідача їй не відомо. Вирішити це питання в позасудовому порядку не можливо. Відповідач на теперішній час не є членом її сім"ї. На підставі викладеного представник [PERSON] просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], Одеської області. Посилаючись на дані обставини, просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. В подальшому позовні вимоги представником позивача [PERSON] були уточнені. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про день та час слухання справи були сповіщені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надана суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував проти їх задоволення, просили справу розглядати у відсутність їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення.(а.с.41). Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Враховуючи вказані факти, згоду позивача та її представника, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. П.34 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК УРСР, передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], Одеської області на підставі нотаріально посвідченого договору дарування будинку від 22.06.2005 року належить позивачу [PERSON], зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.07.2005 року (а.с.8). З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7719087 від 08.07.2005 року номер запису 186 в книзі: 16 власником будинку зазначена [PERSON] Таким чином, позивач є власником спірного житлового будинку, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Згідно адресної довідки відповідач [PERSON] дійсно зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS], Одеської області з 06.10.2005 року.(а.с.19) Також факт реєстрації відповідача в будинку позивача підтверджується копією домової книги Марківської сільської ради наявною в матеріалах справи.(а.с.10-12). Актом обстеження житлово - побутових умов від 12.03.2018 року, складений комісією у складі голови Марківської сільської ради Осадцем М.П. та депутатом дільниці №1 Марківської сільської ради Харьківським І.І. підтверджено, що з моменту реєстрації та по теперешній час відповідач там не проживає і ніколи не проживала в будинку позивача та власного майна [PERSON] в будинку не має.(а.с.13). Також судом встановлено, що сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, в належному позивачеві [PERSON] будинку відповідач не проживає без поважних причин, витрат на утримання будинку не несе, будинок для проживання не використовує, а тому втратила право користування вказаним житлом. Відповідач на теперішній час не є членом сімї позивача. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] втратила право на проживання в спірному будинку, так як не використовує будинок для проживання більше 10 років. Суд вважає, що право на користування будинком відповідач втратила. Як власник будинку [PERSON] реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження власним майном не може через реєстрацію в її будинку сторонньої особи [PERSON], [INFO]. Дане рішення суду є підставою для зняття відповідача [PERSON], з реєстрації за адресою: буд. [ADDRESS], Одеської області, так як вона втратила право на користування житлом в зв'язку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації. На підставі ст.391 Цивільного кодексу України, ст.9,71,72,150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved