Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

20 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 64309,98 гривень заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 1378,00 гривень. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитиний договір № 175/3712-кр3711 від 27 серпня 2008 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит для оплати придбаного автомобіля в розмірі 16825,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,6 % на рік та кінцевим терміном повернення не пізніше 10 серпня 2015 року. Для забезпечення виконання зобовязань позичальника перед банком між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 3711-П від 27 серпня 2008 року. 14 червня 2010 року на підставі ч. 5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" найменування Акціонерний комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" змінено на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та згідно з п. 1.2 ст. 1 нової редакції Статуту ПАТ "Укрсоцбанк" є правонаступником щодо всіх прав та обов"язків АКБ СР "Укрсоцбанк". ПАТ «Укрсоцбанк» було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У звязку із порушенням відповідачем умов договору станом на 02 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2697,39 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 64309,98 гривень. Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] та [PERSON] є [ADDRESS] (Петровський район м. Донецька). Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам,зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі ( а.с. 45-46). Відповідачів [PERSON] та [PERSON] було належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.49-50). Однак відповідачі в судове засідання не прибули, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитиний договір № 175/3712-кр3711 від 27 серпня 2008 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит для оплати придбаного автомобіля в розмірі 16825,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,6 % на рік та кінцевим терміном повернення не пізніше 10 серпня 2015 року (а.с.9-12, 15). Для забезпечення виконання зобовязань позичальника перед банком між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 3711-П від 27 серпня 2008 року (а.с. 13-14). 14 червня 2010 року на підставі ч. 5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" найменування Акціонерний комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" змінено на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та згідно з п. 1.2 ст. 1 нової редакції Статуту ПАТ "Укрсоцбанк" є правонаступником щодо всіх прав та обов"язків АКБ СР "Укрсоцбанк" (а.с. 20-22). Позивач свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами (а.с.15). Але відповідач в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 02 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2697,39 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1799,42 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 224,20 доларів США та 673,77 доларів США заборгованість з пені( а.с.7-8). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобовязання належним чином не виконав. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку повернення простроченої суми кредиту. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Але у кредитному договорі № 225/055-ф03.16-8, укладеному між позивачем та відповідачем 18.03.2008 року, виконання зобов"язання передбачено у іноземній валюті - доларах США (а.с.9-12). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-1680 цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом в іноземній валюті суд вважає обгрунтованими. Надані позивачем докази свідчать про те, що станом на 02.12.2015 року у відповідача існує заборгованість за зобов"язанням перед позивачем по сплаті заборгованості по кредиту в розмірі 1799,42 доларів США та по відсоткам за користування кредитом в розмірі 224,20 доларів США, а всього 2023,62 доларів США, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача (а.с.7-8). Крім того, на підставі п. 4.1 договору кредиту від 27 серпня 2008 року передбачена відповідальність позивачальника у разі прострочення строків сплати відсотків, визначених п.2.4 кредитного договору, а також прострочення строків погашення кредиту, визначених п.1.1 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення (а.с.11). Але п. 5.1 вказаного договору сторони встановили, що вони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов"язань за цим договором у випадках настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха (а.с.11). Також, згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014р. №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ч.2 ст. 11 вказаного Закону його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Частиною 5 ст. 11 цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м.Донецьк включено в цей перелік (підпункт 1 п.1). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079 р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р, в подальшому розпорядження від 05.11.2014р. №1079-р було предметом оскарження в адміністративному суді та у задоволенні позову було відмовлено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а також визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Місто Донецк Донецької області входить в Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. (підпункт 1 пункту 1). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що пеню в сумі 673,77 доларів США нараховано за період з 11.12.2014 року по 01.12.2015 року (а.с.8). Матеріали справи свідчать про те, що відповідачі зареєстровані у м. Донецьку (а.с.16-19). Тому з огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів пені в розмірі 673,77 доларів США не грунтуються на вимогах законодавства і задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про відшкодування судового збору суд враховує, що відповідно до ст. 533 ЦК України ціна цивільного позову, пред"явленого позивачем в національній валюті України, становила 64309,98 гривень, з якої він сплатив судовий збір в розмірі 1378,00 гривень (а.с.3). Але судом, з урахуванням курса долара США на момент розгляду справи (24,87339500 грн.), вимоги позивача задоволено частково в сумі 50334,11 гривень. Також суд враховує вимоги п. 35 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати» відповідно до якого вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд враховує роз»яснення, викладені у п.36 вказаної постанови, які передбачають, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тому позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1078,56 грн.(1378,00 х78,27%(50334,11:(64309,98:100)х1%). Також відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК Уркаїни до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов"язані з публікацією в персі оголошення про виклик відповідача. Оплату публікації оголошення в пресі в розмірі 420,00 гривень було здійснено позивачем ПАТ "Укрсоцбанк" (а.с.47). Але за вказаних вище обставин з врахуванням часткового задоволення позову суд приходить до висновку і про часткове відшкодування позивачу витрат на оплату публікації оголошення про виклик відповідача - в сумі 328,73 грн.(420,00х78,27%х1%) .

Outcome: partial