Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

16 червня 2014 року територіальна громада м. Очакова в особі Очаківської міської ради Миколаївської області звернулася до суду із заявою про визнання відумерлою спадщини у вигляді цілої житлової квартири [ADDRESS], що належала померлій особі - [PERSON], та передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади міста. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання в порядку набувальної давності права власності на вказану вище квартиру, стало відомо, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді квартири. Цю спадщину у встановленому законом порядку ніхто не прийняв, спадкова справа не відкривалася, відомостей про рідних померлої немає. 18 серпня 2002 року виконавчий комітет Очаківської міської ради прийняв Рішення №229 «Про взяття на облік та надання дозволу на проживання у [ADDRESS]», яким надав дозвіл [PERSON] на проживання в зазначеному помешканні. Дізнавшись про переданий на розгляд суду цивільно-правовий спір, предметом якого є визнання за [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно, територіальна громада звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу квартири у її власність. В судовому засіданні представник Очаківської міської ради заяву підтримала, просила її задовольнити. Також пояснила, що про наявність спадщини після померлої [PERSON] міській раді стало відомо лише з позову, пред'явленого [PERSON] Жодних рішень про визнання майна безхазяйним або про взяття нерухомого майна на облік міська рада не приймала. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечував з тих підстав, що про факт користування квартирою [PERSON] міській раді було відомо ще у 2002 році. Так, міська рада надавала дозвіл на проживання у вказаній квартирі [PERSON] за умови сплати останнім комунальних платежів. Протягом часу з 2002 по 2014 роки [PERSON] відкрито володів квартирою, у зв'язку з чим і звернувся з позовом до суду про визнання за ним права власності. Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 4). За життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 1996 року набула у власність квартиру [ADDRESS]. В підтвердження до матеріалів справи долучено копію довідки КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 5). 28 серпня 2002 року рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради №229 "Про взяття на облік та надання дозволу на проживання в [ADDRESS]" зазначену квартиру взято на облік як безхазяйну; [PERSON] надано дозвіл на проживання в квартирі за умови сплати ним комунальних платежів (а.с. 13). Судом також встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв. В підтвердження цього факту на запит суду Першою очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, а також довідку про відсутність даних про відкриття спадкової справи згідно алфавітних книг за відповідні роки. Розглядаючи подану заяву, суд виходить з такого. Часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON], тобто [INFO]. Звертаючись із заявою про визнання спадщини відумерлою, міська рада послалася на норму статті 1277 ЦК України 2003 року. Заяви про визнання спадщини відумерлою розглядаються в порядку глави 9 розділу 2 ЦПК України. Разом із тим, суд звертає увагу, що спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК України 2003 року. Відповідно до абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила ст. 1277 цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року слід застосовувати, якщо спадщина відкрилася після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким із спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. При цьому, такі дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Враховуючи ту обставину, що спадщина відкрилася ще у 1998 році, на підставі ст. 555 ЦК УРСР перейшла до держави, фактично була прийнята в управління міською радою, що підтверджується Рішенням №229 від 28 серпня 2002 року «Про взяття на облік та надання дозволу на проживання в [ADDRESS]», положення ст. 1277 ЦК України 2003 року не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із відкриттям спадщини після померлої [PERSON] Суд звертає увагу, що поняття відумерлості спадщини є новелою ЦК 2003 року, оскільки ЦК УРСР 1963 року оперував лише такою правовою категорією як "безхазяйне майно". Зокрема, статтею 137 ЦК УРСР, що був чинний на час відкриття спадщини, визначено порядок визнання майна безхазяйним. Так, майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. За змістом зазначеної правової норми заява про визнання майна безхазяйним могла бути поданою не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської ради. Як вбачається з матеріалів справи, квартиру [ADDRESS] було взято на облік виконавчим комітетом Очаківської міської ради як безхазяйну ("безгосподарську") 28 серпня 2002 року (а.с. 13), однак заява про визнання майна безхазяйним у порядку ст. 137 ЦК УРСР не заявлялася. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою. Відмовляючи в задоволенні заяви в частині передачі відумерлої спадщини у власність територіальної громади, суд враховує роз'яснення, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно з якими у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть заявлятися вимоги позовного характеру, зокрема, про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, суд має вирішувати лише питання щодо визнання спадщини відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади не підлягає задоволенню, а сплачений заявником судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed