Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що їй на праві власності на території Василівської сільської ради Тиврівського району належить дві земельних ділянки, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: земельна ділянка № [NUMBER] площею 3.23 га належить їй на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ВН № 004020, виданого 22 травня 2000 року Василівською сільською радою, та земельна ділянка № [NUMBER] площею 2.26 га належить їй на праві власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ВН № 002969, виданого 22 травня 2001 року Василівською сільською радою. Належні їй земельні ділянки перебувають в оренді у відповідача. Договори оренди укладені 18.10.2006 року. Договір Оренди на земельну ділянку № [NUMBER] зареєстрований 28.03.2009 року за № 040780800151, договір земельної ділянки [NUMBER] - 3.05.2009 р. за номером 040780800381. Під час укладення договорів оренди вони з відповідачем (орендарем) не дійшли згоди щодо строку дії договору. Вона погодилася передати належні їй земельні ділянки в оренду на строк 10 років, відповідач вимагав передати належні їй земельні ділянки йому в оренду на 49 років, тому вона відмовилася підписувати запропоновані їй відповідачем договори оренди без номерів від 18.10.2006 року. На вказаних договорах її підпису немає. Підпис, який на бланках договорів розміщений під графою «підписи сторін» їй не належить. Вона погоджувалася укласти договір строком на 10 років. Наразі цей термін витік. Вона бажає користуватися належними їй земельними ділянками самостійно і самостійно їх обробляти згідно їх цільового призначення. Згідно ст. 31 ЗУ « Про оренду землі» договір оренди припиняється в зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено. Вона звернулася до ТОВ "Агро-еталон" із заявою про припинення договору оренди належних їй земельних ділянок після збору урожаю, але їй в цьому відмовлено. Оскільки договори нею не підписані, можна вважати, що вони не укладені. Наразі вона позбавлена права користування та володіння належною їй нерухомістю, що є непропорційним втручанням в її право власності з боку відповідача, тобто порушення Першого протоколу Конвенції («Віра Довженко проти України»). Про те, що договори оренди належних їй земельних ділянок строком на 49 років ніби нею підписані їй стало відомо після того, як вона звернулася до відповідача із заявою про припинення договору і повернення їй земельних ділянок, тобто приблизно 2 місяці тому. Просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 3.23 га, зареєстрованого 28.03.2009 р за номером 040780800151, та площею 2.26 га зареєстрованого 3.05.2009 р за номером 0407808000381, розташованих на території Василівської сільської ради, укладених строком на 49 років. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що у 2006 році погодилася віддати земельні ділянки в оренду ТОВ "Агро-Еталон" на 10 років. Договорів не підписувала. В графі "Підписи сторін Орендодавець" її підпису немає та взагалі підпису немає. Зараз бажає користуватися належними їй земельними ділянками самостійно і самостійно їх обробляти, звернулася до ТОВ "Агро-еталон" із заявою про припинення договору оренди належних їй земельних ділянок після збору урожаю, але їй було відмовлено. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно якої представник ТОВ "Агро-Еталон" - адвокат Олійник А. бути присутнім в судовому засіданні бути не може, оскільки задіяний у судовій справі у м.Вінниця, не заперечує щодо проведення судового засідання у його відсутності. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. За правилами ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст.25 ЗУ "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Згідно загальних вимог до правочину, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі» істотою умовою договору оренди землі є строк дії договору. Договір оренди земельної ділянки вважається укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України про оренду землі при передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення строк дії оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка № [NUMBER] площею 3.23 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Тиврівського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ВН № 004020 (а.с.4-5), виданим 22 травня 2000 року Василівською сільською радою на підставі рішення 20 сесії 3 скликання Василівської сільської ради від 29.08.2001 року; та земельна ділянка № [NUMBER] площею 2.26 га, розташована на території Василівської сільської ради Тиврівського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується Державним актом на праві приватної власності на землю серія ВН № 002969 (а.с.6-7), виданим 22 травня 2001 року Василівською сільською радою на підставі рішення 18 сесії 3 скликання Василівської сільської ради від 29.03.2001 року. Під час укладення договорів оренди 18.10.2006 року [PERSON] погодилася передати належні їй земельні ділянки в оренду ТОВ "Агро-Еталон" на строк 10 років, а відповідач наполягав оренді строком 49 років, а тому позивачка відмовилася підписувати запропоновані їй відповідачем договори оренди без номерів від 18.10.2006 року. Суд вважає, що оскільки договір оренди земельної ділянки [NUMBER] зареєстрований Тиврівським відділом реєстрації Вінницької регіональної філії "Центр ДЗК" у Державному реєстрі земель 28.03.2009 року за №040780800151 (а.с.8-9), договір оренди земельної ділянки [NUMBER] - 3.05.2009 р. за №040780800381 (а.с.10-11), підпису позивачки не містять та взагалі орендодавцем не підписані, а тому вони є неукладеними, що тягне за собою визнання їх недійсними. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved