Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що 25 грудня 2017 року о 16 год 50 хв. в м. Коломия по вул. Мазепи [PERSON] керуючи автомобілем Рено, державний номерний знак [NUMBER] , допустила зіткнення із транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] під його керуванням, внаслідок чого автомобіль яким він управляв отримав технічні ушкодження. 19 січня 2018 року постановою Коломийського міськрайонного суду [PERSON] визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу на момент пригоди була застрахована ЗАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору страхування у формі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9392688 від 20 вересня 2017 року і про настання страхового випадку відповідач був належним чином повідомлений. Зазначає, що ним представнику страховика експерту [PERSON] для огляду та оцінки вартості відновлювального ремонту був наданий пошкоджений автомобіль та направлялась копія постанови суду від 19 січня 2018 року, в зв"язку з чим заведена страхова справа № 00Б91 від 14 січня 2018 року. Вказує, що в липні 2018 року на адвокатський запит отримано відповідь від ПАТ «Страхова група «ТАС» в якій зазначалось, що вартість матеріального збитку за пошкоджений автомобіль на підставі звіту експерта становить 20001,76 грн., франшиза згідно Поліса становить 1000 грн., тому розрахунок страхового відшкодування становить 19001,76 грн. Однак, з даною сумою не згідний, оскільки на відновлювальний ремонт автомобіля затрачено 26900 грн. На момент звернення до суду відповідач не виплатив йому страхового відшкодування. Вважає, що затягування відповідачем процесу виплати йому відшкодування за ремонт автомобіля є порушення ним своїх зобов`язань за договором страхування. Така позиція відповідача забрала значну частину його часу, змусила займатися зовсім іншими справами пов"язаними з ремонтом автомобіля - його оцінкою, позичанням коштів на ремонт, перепискою та спілкуванням з представниками товариства, що спричинило непотрібні душевні хвилювання, дратівливість і призвело до заподіяння моральної шкоди. Просить суд стягнути з відповідача 26900 грн. страхового відшкодування за полісом № АК 9392688 від 20 вересня 2017 року, моральну шкоду в сумі 15 000 грн., 9900 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] автомобіль ВАЗ 21074 належить [PERSON] , а не позивачу і тому він не є потерпілим та немає права на отримання страхового відшкодування. Крім того, вказав, що потерпіла особа та позивач не зверталися до АТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування, а лише 02 січня 2018 року позивач подав страховій групі «ТАС» повідомлення. Тому, на підставі п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове стархування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпіла особа немає права на отримання страхового відшкодування у зв`язку з пропуском річного терміну на звернення із заявою про страхове відшкодування. Також зазначив, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка згідно даного полісу становить 1 000,00 грн., тому позивач безпідставно вимагає стягнути 26900,00 грн. матеріальної шкоди. Разом з тим вказав, що згідно законодавства страховик відшкодовує моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, а отже позивач безпідставно вимагає її стягнення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю позовних вимог. Позивачем подано відповідь на відзив, який мотивовано тим, що твердження відповідача щодо пропуску ним терміну звернення за страховим відшкодуванням не відповідає дійсності, оскільки в першій декаді 2018 року він вперше звернувся із заявою в ПАТ «Страхова група «ТАС» і тоді ж експерт, який представляв страхову групу «ТАС» оглядав в с. Підгайчики автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] в с. Підгайчики Коломийського району. 14 січня 2018 року заведена страхова справа № 00Б91 та 19 січня 2018 року рішенням Коломийського міськрайонного суду, яке набрало законної сили 29 січня 2018 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Повторне його звернення із заявою в ПАТ «Страхова група «ТАС» було після отримання вказаного рішення суду. В липні 2018 року на адвокатський запит отримав відповідь ПАТ «Страхова група «ТАС» про вартість матеріального збитку за пошкоджений автомобіль. З метою самостійного встановлення причин невиплати відшкодування та досудового врегулювання спору неодноразово звертався до відповідача з письмовими запитами, останній з яких зроблено 26 листопада 2018 року. Щодо твердження відповідача про те, що транспортний засіб належить його батькові, [PERSON] , і тому він не є власником та немає права на відшкодування є невірним, оскільки у встановлені законом строки звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом і зареєстрував своє право власності. Тому просить задовольнити вимоги, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Івано-Франківського відділення ПАТ «Страхова група «ТАС» у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Третя особа : [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 19 січня 2018 року постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. За змістом вказаної постанови вбачається, що 25 грудня 2017 року о 16 год. 50 хв. в м. Коломия по вул. Мазепи [PERSON] , керуючи транспортним засобом Рено н.з. [NUMBER] не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку допустила зіткнення із транспортним засобом ВАЗ н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.12.1, 14.6 Правил дорожнього руху (а.с.7). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Рено, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору страхування у формі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9392688 від 20 вересня 2017 року. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Судом встановлено, що 02 січня 2018 року позивач повідомив ПАТ «Страхова група «ТАС»» про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів. Згідно зі ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 25 грудня 2017 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] є страховим випадком, оскільки сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, відповідальність якого на той момент була застрахована. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадяни, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як встановлено судом, на час скоєння ДТП позивач керував автомобілем, який належав його батькові [PERSON] . Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Правил дорожнього руху водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення про право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Власник транспортного засобу може передавати його у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. З огляду на зазначені норми закону, за відсутності доказів неправомірного заволодіння транспортними засобами, суд дійшов висновку, що позивач користувався транспортним засобом, правомірно, маючи речове право на це майно (право володіння). За правилами ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (Захист права власності). Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Даючи аналіз вищевикладеним нормам закону, Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 729/1523/14 вказав, що положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном, і такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2019 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі з яких вбачається, що ним успадковано після смерті батька транспортний засіб марки ВАЗ 21074, номер державної реєстрації [NUMBER] , а тому є особою, яка має право на страхове відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як закріплено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно відповіді на запит ПАТ «Страхова група «ТАС» вартість матеріального збитку за пошкодження транспортного засобі ВАЗ 2107 на підставі звіту № 6418 ФОП [PERSON] становить 20001,76 грн. Франшиза, згідно Поліса АК 9392688 від 20.09.2017 року становить 1000 ,00 грн. Розрахунок страхового відшкодування : 20001,76 грн. - 1000,00 грн. = 19001,76 грн. (а.с.14) Однак, як вбачається із накладних № 12 та № 13 від 2 березня 2018 року позивачем витрачено на закупівлю запасних частин до автомобіля 9 640 грн, що також підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 35 (а.с.10-12) Згідно Акта № 2 здавання-приймання виконаної роботи від 02 березня 2018 року виконано роботи по ремонту автомобіля ВАЗ 21074 загальна сума яких становить 17 260 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера №36 від 02 березня 2018 року (а.с.8-9) Згідно п.12.1 ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 9392688 від 20 вересня 2017 року франшиза становить 1000 грн., тому стягненню підлягає 25 900,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до роз' яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р.№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., обгрунтовуючи такий розмір затягуванням відповідачем процесу виплати йому відшкодування за ремонт автомобіля, порушенням зобов`язань за договором страхування, що забрало значну частину його робочого та вільного часу, спричинивши душевні хвилювання. Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, зважаючи на те, що під час пригоди, яка трапилась 25 грудня 2017 року о 16:50 год. в м. Коломиї по вул. Мазепи за участі водіїв [PERSON] та [PERSON] , останній ушкодження здоров"я не зазнав,суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. Також, 26 квітня 2018 року між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено Договір - доручення про надання правової допомоги і з Акту виконаних робіт від 25 грудня 2018 року вбачається, що загальна сума наданих послуг становить 9900 гривень. Однак, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи складність справи та обсяг проведеної адвокатом роботи, суд вважає, що вказаний в акті виконаних робіт розрахунок витрат з оплати послуг адвоката, які позивач просить стягнути із відповідача є дещо завищеним, а тому рахує доцільним визначити розмір витрат на послуги адвоката, який підлягає відшкодуванню відповідачем, у сумі 5000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 11, 22,23,1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial