Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 19 листопада 2005 року між нею та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 744. У даному шлюбі у сторін народився син, 19.06.2006 року [PERSON]. Позивачка вказує, що спільне життя у сторін не склалося, на протязі останніх років поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Відповідач не хоче розуміти сутності проблем які виникають у їхній сім"ї, не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім"ї, піклуватися про побудову нормальних сімейних відносин які грунтуються на почуттях поваги та любові. Позивачка переконана, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, примирення між нею та відповідачем неможливе. Відповідач матеріально не забезпечує дітей та сімю, коштів не надає, працює за кордоном , має мінливий дохід. А тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 2500 грн. починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також додатково вказала, що вона не проживає разом із відповідачем біля 5-ти років. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд, в порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги наявність дитини, її інтереси, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як встановлено по справі, 19 листопада 2005 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 009010, що видане 18.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за № 744. З матеріалів справи судом встановлено, що 29 червня 2006 року у сторін народився син [PERSON]. Так, з пояснень позивачки в суді та обґрунтувань позовної заяви вбачається, що подружнє життя у сторін не склалося, набуло негативних рис через втрату порозуміння. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Відповідач не хоче розуміти сутності проблем які виникають у їхній сім"ї, не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім"ї, піклуватися про побудову нормальних сімейних відносин які грунтуються на почуттях поваги та любові. Шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться. Позивачка бажає розірвати шлюб і не має наміру примирятися з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви та її пояснення в суді. Відповідач матеріально не забезпечує дітей та сімю, коштів не надає, працює за кордоном , має мінливий дохід.. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, а також наявність дитини, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки та дітей, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Враховуючи наведене, суд вважає, що з [PERSON], відповідно до ст. 184 СК України, слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], починаючи з моменту звернення до суду і досягнення дитиною повноліття у розмірі 1200 грн. на місяць. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини суд прийшов до висновку, що вимога позивачки про залишення малолітньої дитини проживати разом із матірю є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: partial