Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області звернулась [PERSON] с зазначеним вище позовом . В обґрунтування своїх вимог зазначили, що між нею та ТОВ "Козіївське" був укладений договір оренди землі. Відповідно до умов договорів було встановлено розмір орендної плати та строки її сплати, однак відповідач, не зважаючи на умови договору, несвоєчасно і не в повному обсязі здійснює оплату за користування земельною ділянкою. Позивач, вважаючи, що діями відповідача порушуються її права, звернулась до суду з вимогою про розірвання договорів оренди. В судове засідання представник позивача не прибув, однак, надав суду заяву про зменшення позовних вимог, прийняту суду та не заперечував проти заочного розгляду справи.. Представник відповідача , будучи повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - відділу Держземагенства в Краснокутському районі Харківської області, однак надав клопотання про розгляд справи без участі представника. Згідно положень норм Цивільного - Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного - Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного - Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. . Судом встановлено наступне. 10 квітня 2008 року між [PERSON] та ТОВ "Козіївське" був укладений договір оренди земельної ділянки площею 7,5320 га терміном на 10 років . Пункт 9 цього договору передбачає , що орендна плата вноситься у грошовій формі та у розмірі 2848,03 гривень на рік. Пункт 11 цього договору передбачає, що орендна плата вноситься в грошовій формі - один раз у рік до 20 числа останнього першого за звітним роком місяця. Як вбачається із матеріалів справи, земельні ділянки позивачки, передані в оренду на підставі, зазначеного вище договору відповідачеві, і використовувались орендарем - ТОВ "Козіївське" з моменту їх укладання, однак орендна плата систематично не виплачувалась. Статтями 1 та 13 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право оренди землі виникає після укладання договору оренди та його державної реєстрації. Всупереч зазначеній нормі відповідачем земельна ділянка позивача використовується на протязі періоду часу з моменту укладання договору, що не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про оренду землі" орендар зобов'язаний виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди. Всупереч зазначеним нормам відповідачем порушені строки та умови оплати за оренду земельних ділянок , що підтверджується матеріалами справи. За приписами ст.ст.31, 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем орендна плата позивачу [PERSON] виплачена несвоєчасно та з порушенням , передбаченої договором форми. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.651 Цивільного Кодексу України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим порушенням шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначене положення Цивільного Кодексу України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, рішенням Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 року "Пайн Велей Девелопмент ЛТД" проти Ірландії, в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що внаслідок несвоєчасної та з порушенням, передбаченої умовами договорів форми виплати орендарем - ТОВ "Козіївське" за оренду земельних ділянок порушено право позивача на своєчасне одержання орендної плати , а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved