Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

06.07.2020 р. [PERSON] в особі представника - адвоката Працевитого Г.О. звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив у процесі розгляду справи (а.с. 133-143), до ПАТ «ПУМБ», треті особи: - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ю.Л., про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису № 32823 від 18.12.2019 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. щодо звернення стягнення грошових коштів у сумі 10250,67 грн. з [PERSON] таким, що не підлягає виконанню, та визнання дій банку незаконними. В обґрунтування позову зазначено, що 17.06.2018 р позивачем з метою отримання товарного кредиту в розстрочку було заповнено у відділенні АТ "ПУМБ" заяву № 2001058724901 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, на підставі якої йому було відкрито рахунок в банку № [NUMBER] та видано пластикову картку для погашення вказаного товарного кредиту. Товарний кредит перед банком ним було погашено достроково, після чого він не користувався карткою АТ "ПУМБ". В листопаді 2018 р. на його адресу почали надходити телефонні дзвінки та смс-повідомлення від АТ "ПУМБ" з приводу наявної заборгованості на картці, що була видана АТ "ПУМБ" на підставі заяви від 17.06.2018 р. З наданої інформації [PERSON] дізнався, що з його картки було здійснено незаконну операцію від 16.10.2018 р., якою було знято за рахунок кредитного ліміту грошові кошти банку в розмірі 5422,10 грн., проте вказану операцію особисто [PERSON] не здійснював. У зв`язку з чим він звернувся до чергової частини Покровського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про порушення кримінального провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, яка зареєстрована в Єдиному реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12018050410002049. 07.08.2019 року та 10.02.2020 року позивач повідомив АТ "ПУМБ" про факт порушення кримінального провадження та факт незаконного заволодіння його коштами, просив не здійснювати нарахування процентів на заборгованість та припинити погрози. Обидві заяви [PERSON] залишилися без відповіді зі сторони АТ "ПУМБ". В квітні 2020 р. він дізнався, що на виконанні Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. перебуває виконавчий напис №32823 від 18.12.2019 р., який було видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що в нього відсутня заборгованість перед банком, а виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню, з тієї підстави, що на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах. Позивач вважає, що оскільки операція із зняття коштів не була виконана ним, вона повинна була бути анульованою банком, чого АТ "ПУМБ" не вчинив, порушивши вимоги законодавства. ПАТ "ПУМБ" жодним чином не довів, що позивач вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків. Навпаки, матеріалами досудового розслідування доведено факт зняття коштів з картки позивача невстановленими особами, які встановили зчитуючий пристрій на банкоматі. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статті 15, 16 626, 629 ЦК України, статті 87-89 Закону України «Про нотаріат», статті 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. На підставі викладеного, позивач просить суд: 1. Визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" про проведення операцій з зняття коштів з рахунку [PERSON] в розмірі 5422,10 грн., номер рахунку [NUMBER] , ІВАN [NUMBER] , а саме: - операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740963 на зняття 492,55 грн.; - операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740964 на зняття 492,55 грн.; - операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740958 на зняття 499,80 грн.; - операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740959 на зняття 499,80 грн.; - операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740960 на зняття 499,80 грн.; - операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740961 на зняття 499,80 грн.; - операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740962 на зняття 499,80 грн.; операція (документ) від 16.10.2018 р. №4920740957 на зняття 1938,00 грн. 2. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк" зарахувати суму в розмірі 5422,10 грн. на рахунок [PERSON] , скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції, які були нараховані в період з 16.10.2018 р. за договором комплексного банківського обслуговування від 17.06.2018 № 2001058724901 , банківський № [NUMBER] укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним банком "Перший Український міжнародний банк". 3. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №32823 від 18.12.2019 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною на користь стягувана Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про стягнення з боржника [PERSON] суми заборгованості за договором від 17.06.2018 р. №2001058724901 в розмірі 10250,67 грн. 4. Стягнути з відповідача ПАТ «ПУМБ» на користь [PERSON] судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 09 липня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 37-38). Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року підготовче провадження закрито (119). Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі (а.с. 113). Представник відповідача ПАТ «ПУМБ» у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 69063 0249479 8 (а.с. 145). Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Третя особа по справі - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, надіслала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності на підставі чинного законодавства (а.с. 148). Третя особа по справі - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. у судове засідання не з`явилася, хоча про час день та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 69063 0249481 0 (а.с. 147). Причини неявки суду не повідомилп, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач та третя особа повідомлені про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою суду від 10 листопада 2020 року вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с. 152). Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 17.06.2018 р позивачем з метою отримання товарного кредиту в розстрочку було заповнено в відділенні АТ "ПУМБ" заяву № 2001058724901 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, на підставі якої йому було відкрито рахунок в банку № [NUMBER] та видано пластикову картку для погашення вказаного товарного кредиту (а.с. 18). В листопаді 2018 р. [PERSON] дізнався, що з його картки було здійснено незаконну операцію від 16.10.2018 р., якою було знято за рахунок кредитного ліміту грошові кошти банку у розмірі 5422,10 грн. (а.с. 26) У зв`язку з тим, що вказану операцію особисто [PERSON] не здійснював, він звернувся до чергової частини Покровського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про порушення кримінального провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, яка зареєстрована в Єдиному реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження №12018050410002049 (а.с. 22). 11.07.2019 року Красноармійською місцевою прокуратурою Донецької області надано відповідь на звернення [PERSON] , в якому зазначено щодо бездіяльності Покровського ВП ГУНП в Донецькій області з приводу розслідування кримінального провадження №12018050410002049 (а.с. 23). 07.08.2019 року та 10.02.2020 року позивач повідомив АТ "ПУМБ" про факт порушення кримінального провадження та факт незаконного заволодіння його коштами, просив не здійснювати нарахування процентів на заборгованість та припинити погрози (а.с.24-25). Відповіді на заяви [PERSON] від АТ "ПУМБ" не отримав. В квітні 2020 р. позивачу стало відомо, що на виконанні Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. перебуває виконавчий напис № 32823 від 18.12.2019 р., який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості за кредитним договором (а.с. 27-34). Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Частинами 1, 2 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. ПАТ «ПУМБ» не довів, що позивач надавав розрядження на списання/перерахунок коштів або вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок видана їй у готівковій формі. Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на - к неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем електронної ідентифікації самого електронного засобу і його користувача, окрім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу VI Положення). Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу, у разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. У статті 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України. При проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації, зокрема від несанкціонованого доступу до інформації - доступу до інформації щодо переказу, що є банківською таємницею або є іншою інформацією з обмеженим доступом, осіб, які не мають на це право або повноважень, визначених законодавством України, а також якщо це не встановлено договором. Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Доводи позову повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного суду України, (постанова Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71-цс 15, постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 127/23496/15-ц,а також від 20.06.2018 року по справі № 691/699/16-ц), за якими тягар доведення вчинення клієнтом банку дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, покладається саме на банк. Не доведення такої поведінки клієнта у сукупності з наявністю даних про те, що він, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив банк та правоохоронні органи про цей факт, з урахуванням наявності кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, виключає відповідальність клієнта банку за таке списання коштів. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку № 1172 від 29.06.1999 р. (в редакції, що діяла до 22.02.2017 р.) було зазначено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, приватному нотаріусу надаються наступні документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. В той же час, 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору. Київський апеляційний адміністративний суд, при розгляді вказаної справи дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, було визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 26.11.2014 р. до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів редакції від 29.11.2001р. З документів, що були надані приватним нотаріусом, можна встановити, що виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, тобто документально доведено, що виконавчий напис вчинено на документі, який не передбачений переліком № 1172. У зв`язку з цим, вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, свідчить про незаконність такого виконавчого напису. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, які є в матеріалах справи, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про захист прав споживачів звільнений від його сплати на підставі закону.

Outcome: approved