Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вилучення автомобіля після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON], [INFO], який був зареєстрований та проживав в м. Луганськ, як інвалід війни першої групи, через органи соціального захисту в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації, правонаступником якого є Департамент, був забезпечений автомобілем марки «ЗАЗ»,модель 110206, легковий (хетчбек) колір зелений, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2006, на пільгових умовах, з правом керування цим автомобілем члену своєї сім»ї [PERSON], [INFO] Автомобіль був зареєстрований у МРЕВ м. Луганськ на підставі довідки органів соціального захисту. З 29.05.2007 [PERSON] перереєструвався та став проживати по [ADDRESS]. [INFO] інвалід [PERSON] помер. На момент його смерті строк експлуатації вказаного автомобіля складав 8 років та 8 місяців, тобто менше ніж 10 років. Згідно абзацу 9 пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 (далі Порядку) в редакції від 11.06.2013, який діяв на момент смерті інваліда [PERSON], іншому члену сім'ї інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається, у разі сплати ним протягом шести місяців після смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті у органах казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми сплаченої за нього інвалідом. Згідно довідки виконкому Новопсковської селищної ради від 07.06.2016 №2071 на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] одноособово. Тому, відповідно до абзацу 11 пункту 16 Порядку, автомобіль, строк експлуатації якого менше 10 років повертається Департаменту. Згідно акту обстеження подвір'я від 08.07.2016, працівниками управління соціального захисту, де проживав [PERSON], за даною адресою ніхто не проживає, автомобіль виявлено не було. Позивач вважає, що [PERSON] незаконно утримує вказаний автомобіль, просив суд вилучити вказаний автомобіль та передати його в розпорядження Департаменту. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився надав заяву, в якій позовні вимоги, викладені у позові підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 24.04.2017 та 04.05.2017 не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки до суду не повідомив, своїх заперечень суду не надав. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19.01.2008 інвалід [PERSON] отримав автомобіль на пільгових умовах. Відповідно до п.6 Порядку, інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі ( в тому числі за довіреністю) інших осіб. Датою забезпечення автомобілем вважається день отримання його інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда на підставі акта приймання-передачі виданого дилером підприємства постачальника автомобілів для інвалідів. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 19 січня 2007 року, був забезпечений автомобілем марки «ЗАЗ», модель 110206, легковий (хетчбек) колір зелений, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2006. При цьому право керування автомобілем «ЗАЗ», модель 110206, передано його сину [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом з реєстру РАЦС. У відповідності до абзацу сьомого пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями", із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №387 від 17.04.2008 року, чинними на момент смерті інваліда, після смерті інваліда автомобіль, отриманий як, крім випадків, зазначених в абзацах першому-п"ятому пункту 16 цього Порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. У відповідності до абзацу першого пункту 16 зазначеного Порядку, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше 10 років, залишається члену сім"ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. У відповідності до абзацу другого пункту 16 Порядку, автомобіль, строк експлуатації якого менше, ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім"ї, якщо в ній є інвалід за умов, визначених в цьому абзаці. Іншому члену сім"ї померлого інваліда автомобіль залишається лише за наявності умов, встановлених в абзаці п"ятому пункту 16 Порядку, а саме: якщо він проживав і був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, і ним сплачено вартість одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. 26.01.2016 Департаментом було направлено лист - члену сім'ї померлого інваліда (дочці [PERSON].) з повідомленням в добровільному порядку повернути легковий автомобіль ЗАЗ «11020632», яким був забезпечений інвалід. Судом встановлено, що відповідачем не вчинено дій для оформлення свого права користування спірного автомобіля відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999. [PERSON] не звертався до позивача з заявою про залишення автомобіля, яким був забезпечений його батько, тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо вилучення транспортного засобу є підставою для задоволення позову. Також до стягнення з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved