Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

ТзОВ "Кольчуга МС" звернулось до суду з позовом до Районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" та [PERSON], в якому просить визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права та свободи, ганьблять ділову репутацію ТОВ "Кольчуга М.С., позивача, відомості: "Кольчуга" - не має жодного відношення до охорони громадського порядку. Як на мене - це просто новоявлені "тітушки", які хтось використовує за гроші", що були поширені в статті "[INFO]", опублікованій у [NUMBER] газети "Віче Костопільщини" від [INFO] року на 2 сторінці. Зобов'язати районну громадсько-політичну газету "Віче Костопільщини" не пізніше двох тижнів з дня набрання судовим рішенням законної сили опублікувати в газеті "Віче Костопільщини" спростування зазначеної недостовірної інформації шляхом публікації повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Просять також стягнути з відповідачів шкоду, завдану діловій репутації, в розмірі 15000грн солідарно та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 2500грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] року у Костопільській районній громадсько-політичній газеті "Віче Костопільщини" [NUMBER] на 2 сторінці було опубліковано статтю "[INFO]", де була розміщена інформація, автором якої є голова Народної ради при Костопільській районній раді, депутат партії "Свобода" [PERSON], яка на думку позивача є недостовірною та принижує ділову репутацію ТзОВ "Кольчуга МС". Вказує, що позивач є юридичною особою, що здійснює охоронну діяльність на підставі ліцензії . Опублікувавши те, що "Кольчуга МС" - не має жодного відношення до охорони громадського порядку. Як на мене - це просто новоявлені "тітушки", які хтось використовує за гроші" автор статті порушив честь, гідність і ділову репутацію товариства так як є недостовірною. Використовуючи термін "тітушки" та зважаючи на зміст цього терміну, позивач має всі підстави вважати, що відповідачі фактично звинуватили позивача у порушенні норм чинного законодавства, вчинення ним протизаконних дій тощо. Отже така інформація апріорі завдає шкоди діловій репутації позивача, оскільки партнери не будуть користуватись послугами охоронної фірми, яка порушує закон. Оскільки, перед публікацією, яку було здійснено відповідачем, останній не переконався у достовірності викладених даних, тому такі дії, призвели до порушення прав позивача, зганьбили честь, гідність та ділову репутацію Товариства. В зв'язку з чим, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники позивача Стецюк М.Ю. та Красовський А.С. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. В поданих до суду письмових запереченнях на позов ТзОВ "Кольчуга МС" зазначено, що рішенням Костопільської районної рад від 17.10.2014 року припинено юридичну особу редакцію громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" шляхом ліквідації. Відповідно до п.3 ч.1 ст.42 ЗУ "Про друковані засоби масової інформації(преси) в Україні" редакція, журналісти не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність , якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Розміщена [INFO] року стаття "Після сесії: думки в голос" в Костопільській районній громадсько-політичній газеті "Віче Костопільщини" є дослівним відтворенням повідомлень голови Народної ради при Костопільській районній раді депутата Костопільської районної ради [PERSON], який є фізичною особою і суб'єктом владних повноважень. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заперечував проти позовних вимог, вказав, що інформація, яка розміщена у газеті "Віче Костопільщини" №51 у статті "[INFO]", не містить відомостей, виражених у формі твердження, що принижують ділову репутацію позивача з точки зору законів, моралі та звичаїв і не можуть бути об'єктом моральної оцінки членів суспільства. Висловлення щодо нововиявлених "тітушок", які хтось використовує за гроші під час проведення сесії районної ради відповідають поняттю оціночних суджень в розумінні ст.30 ЗУ "Про інформацію" і не можуть розглядатися як розповсюдження щодо позивача недостовірних та дискредитуючих відомостей у формі твердження про спосіб ведення чи результати господарської (підприємницької) діяльності позивача. Крім того, в інтерв'ю немає жодних вказівок на те, хто є представниками "тітушок" і що дане визначення має відношення саме до працівників ТзОВ "Кольчуга МС". Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що вони як члени громадського формування з охорони громадського порядку ДЗСМ "Меч" були присутні 16.12.2014 року в сесійній залі з метою забезпечення непорушності законних прав та інтересів громадян, дотримання правопорядку з боку активістів, а також гарантування захисту життя та здоров'я жителів міста Костопіль. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали показання, що в сесійній залі були присутні особи, які своїм форменим одягом та нашивками(шевронами) вказували на працівників охоронної фірми "Кольчуга МС", а не членів громадського формування. Свідок [PERSON], голова Костопільської районної ради", пояснив, що не він, не голова адміністрації не зверталися до громадських організацій, крім органів внутрішніх справ, про забезпечення правопорядку під час проведення засідання сесії районної ради. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові заперечення відповідача - Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" та письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно ст. 277 ЦК України. Таке ж право належить і юридичній особі відповідно до статті 94 ЦК України. Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки. В судовому засіданні встановлено, що в газеті «Віче Костопільщині» [NUMBER] від [INFO] року було надруковано статтю "[INFO]", де було розміщено інтерв'ю голови Народної ради при Костопільській районній раді, депутата від "Свободи" [PERSON], в якому він зазначив, що: "Кольчуга" - не має жодного відношення до охорони громадського порядку. Як на мене - це просто новоявлені "тітушки". Дану обставину не заперечували сторони. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право також закріплено у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Разом з тим, реалізуючи право на вільне вираження своїх поглядів та переконань, особа не може переступати певні межі, які залежать і від характеру інформації, і від статусу особи, якої ця інформація стосується, зокрема приватної чи фізичної особи . У ст. 1 Закону України від 2 жовтня 1992 р. «Про інформацію» поняття інформації визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі й навколишньому природному середовищі. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Так, відповідно до п. 2 статті 10 Конвенції сфера для обмеження політичних висловлювань чи дебатів щодо питань, які становлять громадський (суспільний) інтерес, є дуже малою, а межі прийнятності критики щодо публічних осіб є більшими ніж стосовно приватних осіб. З матеріалів справи вбачається, що стаття "[INFO]" є продовженням відкритої дискусії щодо подій, які відбувалися під час сесії районної ради 16.12.2014 року, оскільки розміщена в газеті під авторською статтею [PERSON] "[INFO]", вказує на продовження обговорення теми та суспільний резонанс «болючих» питань, які перебували на розгляді порядку денного 34 сесії Костопільської районної ради. В своєму інтерв'ю відповідач [PERSON], який є депутатом районної ради, головою Народної ради при Костопільській районній раді, тобто є публічною особою, висловив свої погляди щодо подій в сесійній залі та поведінки позивача, юридичної особи, та його працівників. Суд враховує той факт, що оспорюванні висловлювання переважно є критичною оцінкою відповідачем поведінки, а також професійної діяльності позивача. За таких обставин суд вважає, що відомості, викладені в статті "[INFO]:", становлять певний громадський інтерес, і обговорення цих питань у пресі, навіть у формі, яка ображає деяких учасників тих подій, відповідає інтересам суспільства та має на меті вирішення проблем району. Суд вважає, що відомості, а саме висловлювання відповідача [PERSON] на адресу позивача ТзОВ "Кольчуга МС" в публікації "[INFO]" є висловлювання, які не містять фактичних даних та є оціночними судженнями, а тому не принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Європейський суд з прав людини , який у своїй практиці щодо застосування ст.10 Конвенції, неодноразово підкреслював необхідність дотримання балансу права на захист репутації та інтересів суспільства до відкритої дискусії з загальноважливих питань. При цьому суд зазначав, що захист честі, гідності та репутації публічної особи не може переважувати можливості відкритої критики щодо нього (рішення «Українська прес-група проти України» від 29 березня 2005 року, заява 72713/01 та інш.) В прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини також розглядалось питання поширення оціночних суджень. Так, у справі «Лінгенс проти Австрії» Європейський Суд з прав людини вказав, що: « свобода вираження поглядів гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». Крім цього, у справі «Укрпресгрупа проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив наступне: «…на пресу не лише покладено обов'язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль «вартового суспільства…», «…журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть провокаційних…», «…у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яка охороняється статтею 10 Конвенції…». Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в позові ТзОВ "Кольчуга МС" до Костопільської районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини" Костопільської районної ради Рівненської області, [PERSON] про захист ділової репутації юридичної особи слід відмовити. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.42 ЗУ "Про друковані засоби масової інформації(преси) в Україні" редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб, що є підставою для відмови позову заявленого до Районної громадсько-політичної газети "Віче Костопільщини". Оскільки відсутні підстави щодо задоволення позовних вимог щодо захисту ділової репутації юридичної особи, тому не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Відповідно до ст.84 ЦПК України та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Відповідно до статей 177, 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді. Таким чином, згідно зазначених норм склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду надані договір про надання правової допомоги, документ, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру №4/15 від 26.02.2015 року) на суму 500 грн., що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved