Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

у квітні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до\~\~суду\~\~з позовом до [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]», [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодуванняморальної шкоди, в розмірі 320000,00 грн, з кожного з відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у трудових відносинах з відповідачами, а саме: працював на «Криворізький ЦГЗК» з 14.03.1984 року по 06.05.1984 року слюсарем з ремонту обладнання на дробильній фабриці, з 27.06.1986 року по 11.09.1986 року слюсарем з ремонту обладнання, з 12.09.1986 року по 01.03.1987 року дробильником, з 01.10.1987 року по 14.08.1988 року майстром основної виробничої дільниці комплексної технологічної бригади дробильної фабрики, з 15.08.1988 року по 31.01.1995 року дробильником ДФ, з 01.02.1995року по 27.03.1996 року майстром дільниці дроблення дробильно-збагачувального комплексу, з 22.02.2008 року по 16.02.2009 року працював на ВАТ «ЦГЗК» слюсарем черговим та з ремонту устаткування, з 17.02.2009 року по 15.03.2016 року працював на ПРАТ «ЦГЗК» дробильником у шкідливих умовах праці. З 05.08.1996 року по 09.01.2008 року працював на ш. Фрунзе АТ [PERSON] підземним машиністом дробилки у шкідливих умовах праці. 11 серпня 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу було встановлене професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. / пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст., група «А». ЛН першого-другого ст. Радикулопатія попереко-крижова білатеральна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст..), деформуючого осте артрозу у поєднанні з пері артрозами ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів. За висновком МСЕК від 24.01.2017 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% за захворюванням радикулопатія , а також 20% втрати професійної працездатності за захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень, а всього за двома захворюваннями встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% з 16 січня 2017 року до 1 лютого 2018 року. Крім того, за висновком МСЕК від 24.01.2017 року йому встановлена 3 група інвалідності з 16 січня 2017 року до 01 лютого 2018 року. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 320000,00 грн., які просить стягнути з кожного з відповідачів.\~\~ Позивач в судове засідання не з'явився. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовільнити, з підстав, що вказані в позові. Представник відповідача [PERSON] «Євраз [PERSON]» [PERSON] позов не визнала. Зазначала, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Представник відповідача [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»[PERSON], проти позову заперечувала у повному обсязі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки обґрунтування моральних страждань позивачем зводиться до вартості лікування, що відшкодовується за рахунок Фонду, а не підприємством. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював у шкідливих умовах праці на підприємстві «Криворізький ЦГЗК» з 14.03.1984 року по 06.05.1984 року слюсарем з ремонту обладнання на дробильній фабриці, з 27.06.1986року по 11.09.1986 року слюсарем з ремонту обладнання, з 12.09.1986 року по 01.03.1987 року дробильником, з 01.10.1987 року по 14.08.1988 року майстром основної виробничої дільниці комплексної технологічної бригади дробильної фабрики, з 15.08.1988 року по 31.01.1995 року дробильником ДФ, з 01.02.1995року по 27.03.1996 року майстром дільниці дроблення дробильно-збагачувального комплексу, з 22.02.2008 року по 16.02.2009 року працював на ВАТ «ЦГЗК» слюсарем черговим та з ремонту устаткування, з 17.02.2009року по 15.03.2016 року працював на ПРАТ «ЦГЗК» дробильником у шкідливих умовах праці та з 05.08.1996 року по 09.01.2008 року працював на ш. Фрунзе АТ [PERSON] підземним машиністом дробилки у шкідливих умовах праці. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки серії БТ-І № 9998178, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 8-12). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.08.2016 року позивачу встановлене професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. / пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст., група «А». ЛН першого-другого ст. Радикулопатія попереко-крижова білатеральна, з вираженими статико-динамічними порушеннями , стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст..), деформуючого осте артрозу у поєднанні з пері артрозами ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (а.с. 23-24). Згідно даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці виданої Головним управлінням Держсанепідслуж Дніпропетровській області «Криворізьке міськрайонне управління ГУ Держсанепідсг у Дніпропетровській області» №2/2-11-3/3196 від 16.07.2015р. позивач наражався на дію важкої фізичної праці (маса вантажу, що підіймається та переміщується постійно, про: робочої зміни 36-50 кг при нормі до 30кг; статичне навантаження при утриманні вал двома руками 84216кг/с при нормі до 70000кг/с; знаходження у вимушеній робочій від 37,9/4,2 до 60/-; нахили від 115 до 245 при нормі до 100), несприятливого мікроклімату, підвищеного рівня шуму (від 83 до 94 дБА при ГДР до 80дБА) та пилу(від 4,9 до 8,7: при ГДК до 2,0 мг/м3), що підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с. 17 -20). По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 24.11.2016 року де вказано, що працюючи на підприємствах відповідачів позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались важкою фізичною працею внаслідок обмеженості робочого простору робочих місць, яка не дозволяла завжди застосовувати засоби малої механізації. Робота на протязі тривалого часу в умовах важкої фізичної праці, що перевищувала нормативи, так рівень фізичного перенавантаження становив: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони концентрація мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% - 6,05 при гранично допустимій 2,0 мг/м3; важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну , кг: 37кг при нормативному значенні до 30кг; статистичне навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками, кг/с: 84216 при нормативному значені 70000; нахили тулуба кількість за зміну : до 216 при гранично допустимій 51-100 (а.с.13-15). За висновком МСЕК від 24.01.2017 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% за захворюванням радикулопатія , а також 20% втрати професійної працездатності за захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень, а всього за двома захворюваннями встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% з 16 січня 2017 року до 1 лютого 2018 року. Крім того, за висновком МСЕК від 24.01.2017 року позивачу встановлена 3 група інвалідності з 16 січня 2017 року до 01 лютого 2018 року, що підтверджується довідкою серія 12 ААА № 074362 від 24.01.2017 року (а.с. 16). Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України "Про охорону праці"\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до Закону України "Про «Охорону [PERSON]», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. З матеріалів справи, а саме медичних документів, встановлено, що позивач внаслідок професійного захворювання постійно відчуває біль в шийному і попереково-крижовому відділах хребта, що посилюється при рухах та фізичних навантаженнях, оніміння в них, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, швидку втомлюваність, сухий кашель, біль за грудиною. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань у позивача, знаходить також своє підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - Відповідачами внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 60% , наявність двох професійних захворюваннь, період роботи у відповідачів в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема: [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]» 12 років 7 місяці, [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 16 років 3 місяці, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахування стажу роботи позивача на кожному з підприємств, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» в сумі 22000 грн. та з [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 15000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~підлягає стягненню на користь держави судовий збір з [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у сумі 390 грн. та з [PERSON] «ЄВРАЗ [PERSON]» у сумі 250 грн..

Outcome: partial