Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідача та інших осіб з будинку на суму боргу 70728,17 грн. за кредитним договором IFVWGA0000000004 від 19.03.2008 року. Вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору IFVWGA0000000004 від 19.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 53137,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.03.2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. В результаті зазначених порушень зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.10.2013 р. має заборгоаність - 70728,17 грн. Відповідачу направлявся лист-претензія, однак він на нього не відреагував. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "Приват Банк" і Відповідач [PERSON] 20.03.2008 року уклав договір іпотеки № IFVWGA0000000004, згідно з яким останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 158,80 кв.м., житловою площею 46,40 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва пр право власності. У відповідності до ст. 6 Закону України "Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку 0,1671 га на якій розташований Предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS]. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFVWGA0000000004 від 19.03.2008 року на загальну суму 70728,17 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 20.03.2008 року шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №IFVWGA0000000004 від 20.03.2008 р. ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією правочину купівлі-продажу іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правоустановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від фонм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку, а також стягнути судові витрати по справі. 18.12.2013 р. відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на позовну заяву ПАТ КБ "ПриватБанк", в якому зазначив, що представник позивача, який подав до суду зазначений позов, не надав суду довіреності на право представляти інтереси банку в суді, а також не надав жодного бухгалтерського документа, яким би підтверджувався факт отримання ним грошових коштів в сумі 53137,50 грн, а, отже, позивач не виконав свого зобов'язання згідно вказаного кредитного договору та не надав відповідачу грошові кошти саме в обумовленій сторонами сумі. Стверджує, що позивач, заявляючи про існування заборгованості у відповідача, не виконав в повному обсязі своїх зобов'язань. 23.12.2013 р. Верховинським районним судом ухвалив заочне рішення, яким було задоволено в повному обсязі позовні вимоги ПАТ КБ "ПриатБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFVWGA0000000004 від 19.03.2008 р. звернено сягнення на предмет іпотеки, стягнуто судові витрати на користь позивача в сумі 936,68 грн. 15.01.2014 р. [PERSON] подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Верховинського районного суду від 27.01.2014 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 23.12.2013 р. у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідача та інших осіб з будинку та стягнення судових витрат задоволено, заочне рішення у даній справі скасовано, та призначено справу до судового розгляду. [PERSON] 20.02.2014 р.подано зустрічну позовну заяву про припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення права, про захист прав споживачів та зобов'язання здійснити перерахунок. В зустрічній позвній заяві він зазначає, що 19.03.2013 р. припинився строк дії кредитного договору № IFVWGA0000000004 від 19.03.2008 р., який був укладений між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON], відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 50000 грн. Ними було узгоджено відсоткову ставку у розмірі 16,08%, відповідно до якої погоджено Графік погашення кредиту та щомісячний ануїтетний платіж в сумі 1236,99 грн. [PERSON] сплачував відповідно до графіку грошові кошти, проте протягом 2012-2013 рр. ПАТ КБ "ПриватБанк" почав заявляти позивачу, що в нього існує заборгованість, але як вона виникла не проінформував, чим грубо прушив права спожива банківських послуг. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснив, що відвовідач оплачував кредитні зобов'язання по кредитному договору своєчасно, однак після підняття банком в односторонньому порядку процентної ставки та зростанням курсу долара до гривні, на той період як він отримував кредит, його сім'ю поставлено в тяжкі матеріальні умови та неспроможність погашати згідно графіка кредит. При намаганні погашати кредит, банк зараховував оплачені кошти тільки на штрафні санкції, а на погашення тіла кредиту та погашення процентів кошти не зараховував, тому вважає, що період оплати кредиту він навіть не погасив половини суми , як враховує банк, а навпаки на сьогоднішній день нарахована сума боргу за договором кредиту, яка йому не підйомна, кредит вважає повністю ним погашений, тому просить в позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, , вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України -за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З кредитного договору IFVWGA000000004 від 09.03.2008 року вбачається, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 53137,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.03.2013 р. (а.с.25-29). Згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України-зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно п. 8.1 кредитного договору IFVWGA0000000004 від 19.03.2008 року [PERSON] повинен здійснювати погашення кредиту в строки відповідно до Графіка погашення кредиту, і щомісяця в період сплати з "20" по "25" число кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом. У відповідності до ст. 526 ЦК України -зобов'язання виконується відповідно до умов договору. П.18.8.1 договору іпотеки від 20.03.2008 передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані (а.с.33). Згідно розрахунку заборгованості за договором за [PERSON] станом на 15.10.2013 року заборгованість становить 70728,17 грн., яку відповідач не погашає. Змістом ст. 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання -звернути стягнення на предмет іпотеки. Фактично дана норма права проголошує прямий обов'язок позивача, перед тим як ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимагати дострокове виконання зобов'язання, тобто ставити питання про повернення грошових коштів за кредитним договором в добровільному порядку. Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Що стосується виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, то в цій частині позовні вимоги позивача є передчасними, та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщогромадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 43 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що згідно з частиною 4 статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається із матеріалів справи, 14.09.2013 року позивачем було направлено на адресу [PERSON] повідомлення щодо виконання останнім взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Пропонувалося негайно погасити заборгованість за кредитним договором. В разі невиконання вимоги Банк буде змушений звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення всіх мешканців (а.с.17). Суд вважає, що зміст вимоги позивача від 14.09.2013 року не відповідає вимогам ст. 109 ЖК України щодо порядку виселення, оскільки направлений позивачем не у зв'язку із прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку" щодо письмової вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. На підставі ст.ст. 16, 526, 625, 653, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35, 38-41 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 9,109 Житлового Кодексу України,

Outcome: partial