Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

19.06.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , яка з урахуванням уточнень просила суд: 1. Визнати дії та бездіяльність АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570, такими, що порушили права споживача фінансово-банківських послуг [PERSON] - користувача платіжної картки № [NUMBER] , відкритої у доларах США. 2. Визнати дії та бездіяльність АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570, такими, що порушили права споживача фінансово-банківських послуг [PERSON] - користувача платіжної картки № [NUMBER] , відкритої у гривнях. 3. Визнати дії та бездіяльність АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570, такими, що порушили права споживача фінансово-банківських послуг [PERSON] - користувача платіжної картки № [NUMBER] , відкритої у гривнях. 4. Зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570, протягом трьох банківських днів відшкодувати [PERSON] шкоду/збитки, завдану внаслідок неналежного виконання Відповідачем зобов`язань зі збереження коштів Позивача у гривнях, на загальну суму - 31 190,00 гривень (тридцять одна тисяча сто дев`яносто грн. 00 коп.). 5. Зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570, протягом трьох банківських днів відшкодувати [PERSON] шкоду/збитки, завдану внаслідок неналежного виконання Відповідачем зобов`язань зі збереження коштів Позивача у доларах США, на загальну суму - 22 516,68 доларів США (двадцять дві тисячі п`ятсот шістнадцять доларів США 68 центів). 6. Зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570 повернути [PERSON] суму в розмірі 31 190,00 гривень (тридцять одна тисяча сто дев`яносто грн. 00 коп.). 7. Зобов`язати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570 повернути [PERSON] суму в розмірі, 22 516,68 доларів США (двадцять дві тисячі п`ятсот шістнадцять доларів США 68 центів). 8. Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570, на користь [PERSON] , пеню/проценти в розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, з суми 31 190,00 гривень (тридцять одна тисяча сто дев`яносто грн. 00 коп.)., що складає 29388,70 грн. (двадцять дев`ять тисяч триста вісімдесят вісім грн. 70 коп.) = 52.05+640.37+4078.46+8014.91+23812.91. 9. Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" код за ЄДРПОУ 14360570, на користь [PERSON] , пеню/проценти в розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, з суми 22 516,68 доларів США (двадцять дві тисячі п`ятсот шістнадцять доларів США 68 центів), що складає 199357.07 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім грн 07 коп.) = 26901.73+44342.41+39847.88+24755.02+28250.87+35259.16. В обґрунтування вимог [PERSON] вказує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав своїх зобов`язань переді нею, які випливають із договірних відносин між позивачем і ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме не забезпечив збереження грошових коштів позивача, розміщених у банку на зберігання. В результаті невиконання банком свого обов`язку позивачу було завдано серйозних матеріальних збитків - остання позбулася всіх своїх фінансових накопичень і призначеної державою пенсії, що послугувало підставою для звернення до суду з метою захисту порушених прав. Ухвалою судді Ільєвої Т.Г. від 20.03.2019 справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження, призначено справу до розгляду. 01.11.2019 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. 19.11.2019 представником позивача були подані заперечення на відзив. 19.02.2020 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 03.02.2021 представник позивача подав уточнену позовну заяву. 09.02.2021 до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву. 12.02.2021 до суду надійшли заперечення представника відповідача на уточнену позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність,вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення у відсутність учасників справи з урахуванням наявності клопотання позивача про розгляд справи у його відсутність, що узгоджується з приписами частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , народилася у с. Охматів Жашківського району Черкаської області 05 жовтня 1937 року. Має трудовий стаж понад 50 років в системі охорони здоров`я України. За особливі заслуги перед Державою їй було призначено пенсію з надбавкою. 18 січня 2017 р. позивач продала об`єкт нерухомості, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка належала останній на праві власності. Останні роки, як вказує позивач, вона мешкає у м. Москва - у своєї єдиної доньки, яка її доглядає. З 2014 року у позивача в Акціонерному товаристві Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" відкрито картковий рахунок для виплат № [NUMBER] , на який щомісячно надходить пенсія. 17 січня 2017 р. позивач звернулася в ПАТ КБ «Приватбанк», де їй було відкрито універсальну картку/рахунок у гривні - № [NUMBER] , а також банківську картку/рахунок у доларах США - № [NUMBER] . Позивч підписала відповідну заяву про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" в межах договірних правовідносин між сторонами. До вищевказаних моїх карт був закріплений мій телефонний номер [NUMBER] . Згідно зі ст. 55 Закону «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Згідно п.п.14.9. ст. 14 Закону України Банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Національний банк України має право встановлювати обов`язкові умови договору. При цьому, як вказує позивач, відповідач, всупереч згаданій вище нормі Закону, не надав позивачу, як користувачу, примірник договору, чого не було спростовано відповідачем. 18 січня 2017 р. грошові кошти у сумі 27400,00 (двадцять сім тисяч чотириста доларів США) було розміщено на картку/ рахунок № [NUMBER] у приміщенні Відділення № 41 філії «Розрахунковий центр» за адресою: місто Київ, вулиця Шота Руставелі, 24. Після чого, через декілька днів, позивач виїхала на територію Російської Федерації, м. Москва, а пізніше, до Болгарії, Бургаська обл., с. Равда. Свій мобільний телефон [NUMBER] позивачем не використовувся і був постійно вимкнений, а картки ПриватБанку: № [NUMBER] , № [NUMBER] постійно знаходились або з позивачем або зберігалися в сейфі. Жодних фінансових операцій через них не проводилося. Після її від`їзду з України картками № № [NUMBER] , № [NUMBER] позивач зовсім не користувалася, а з картки для пенсійних виплат № [NUMBER] раз в декілька місяців знімала пенсію в одному і тому ж банкоматі поруч зі своїм будинком. 10.02.2019 р. позивач приїхала до Києва. Оскільки мобільним номером [NUMBER] мобільного оператора «Київстар», що був закріплений до її платіжних карток у ПриватБанку, позивач тривалий час не користувалася, і картка не працювала, тому звернулася в відділення «Київстар», щоб мені допомогли налагодити зв`язок - отримати нову сім-картку на той же номер. Але їй відмовили, оскільки сім-картка до номера позивача перевипущена, хто і коли її перевипустив позивачу не повідомили. 11.02.2019 позивач звернулася в відділення Приват Банку, де замінила власний номер телефону [NUMBER] на новий номер, а також позивачу замінили картку для пенсійних виплат № [NUMBER] , у якої термін дії був серпень 2018 року, на нову картку. Картку для пенсійних виплат № [NUMBER] позивач здала працівнику банку на його вимогу. Також позивач замовила і одержала виписку по цій картці. Переглянувши виписки, позивач виявила, що з її картки для пенсійних виплат № [NUMBER] проводилися несанкціоновані останньою операції, шляхом «Списання експрес-платежу по телефону 3700» в період 06.08.2018-31.08.2018, а саме: 1) списання грошових коштів в великих розмірах, а саме: 06.08.2018 -158,00 гривень, 28.08.2018 - 2 008,00 гривень, 29.08.2018 - 12 808,00 гривень, 30.08.2018 - 25 208,00 гривень, 31.08.2018 - 75 008,00 гривень; 2) переказ грошових коштів з моєї картки в доларах США № [NUMBER] на картку для пенсійних виплат № [NUMBER] в розмірі 84 000 гривні. Таким чином, позивач виявила, що з картки для пенсійних виплат № [NUMBER] шляхом «Списання експрес-платежу по телефону 3700», за період 06.08.2018 - 31.08.2018 було зроблено несанкціонованих операцій на суму 115 190,00 гривень (сто п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто грн. 00 коп.). Зі змісту виписки вбачається, що з картки виводилися грошові кошти, шляхом «Списання експрес-платежу по телефону 3700», за період з 06.08.2018р. до 31.08.2018р. на загальну суму 31190,00 грн. (тридцять одна тисяча сто дев`яносто грн. 00 коп.). Пізніше на сайтi Приват24 позивач одержала виписку по своїй картці у доларах США № [NUMBER] . Виявилось, що з цієї картки грошові кошти також зникли, а саме були проведені несанкціоновані списання грошових коштів США шляхом «Списання експрес платежу по телефону 3700» в період 30.08.2018-07.09.2018, а саме: 30.08.2018 - 3 015,28 доларів США, 03.09.2018 - 5 000,28 доларів США, 04.09.2018 - 4 500,28 доларів США, 05.09.2018 - 2 800,28 доларів США, 06.09.2018 - 3 200,28, 07.09.2018 - 4 000,28 доларів (копія банківської виписки від по картці/рахунку № [NUMBER] додається). Всього в період 30.08.2018-07.09.2018 з картки № [NUMBER] було списано грошових коштів на загальну суму 22 516,68 доларів США (двадцять дві тисячі п`ятсот шістнадцять доларів США 68 центів. Універсальна картка позивача у гривні № [NUMBER] також використовувалась для несанкціонованих операцій: частина грошових коштів виводилась на цю картку, а потім з нею списувалась в період 03.09.2018-10.09.2018 шляхом «Списання експрес-платежу по телефону 3700» та «Зарахування експрес-платежу по телефону 3700». Таким чином, в цілому, згідно банківських виписок, протягом серпня-вересня 2018 р. шляхом «Списання експрес платежу по телефону 3700», з карток для виплат № [NUMBER] та № [NUMBER] протиправно і незаконно, без згоди позивача, було вкрадено 31 190,00 гривень (тридцять одна тисяча сто дев`яносто грн. 00 коп.) та 22 516,68 доларів США (двадцять дві тисячі п`ятсот шістнадцять доларів США 68 центів) (копії банківських виписок по карткам № [NUMBER] та № [NUMBER] додаються). У той же день (12.02.2019р.), після виявлення зникнення коштів, позивач відразу зателефонувала до ПриватБанку і повідомила про здійснення платіжних операцій з платіжних карток/ рахунків, які позивач не виконувала. Після чого, позивачу зателефонували з Служби безпеки ПриватБанку та підтвердили, що здійснення платіжних операцій з її платіжних карток/ рахунків № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , як експрес платежі по телефону 3700 в серпні та вересні 2018 року наче б то позивачем особисто, оскільки зі слів співробітника відповідача, при кожній операції проводилась розширена верифікація/перевірка клієнта, і це підтверджують наявні аудіо записи. Також позивача запитали, чи відомий їй [PERSON] , на картковий рахунок якого переводились грошові кошти. Проте, таку особу позивач не знала і нічого про неї раніше не чула. Позивачу повідомили, що мають місце ознаки шахрайських дій і рекомендують подати заяву в поліцію. На запитання позивача, чи треба їй прийти в ПриватБанк, щоб написати заяву про несанкціоновані операції і зникнення грошових коштів з її рахунків / карток, сказали, що її звернення ПриватБанком зареєстровано і писати заяву в ПриватБанк немає необхідності, а Служба безпеки ПриватБанка вже проводить перевірку і розслідування. Позивач зазначає, що вона жодного разу нікому не передавала паролі, пін-коди та номери рахунків, та номери платіжних карт іншим особам і усіх необхідних заходів безпеки при використанні банківських продуктів дотримувалась. Таким чином, вказане свідчить про дотримання позивачем положень пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил, яким власник картки зобов`язується не повідомляти ПІН-код, постійний пароль, одноразові паролі та контрольну інформацію, не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідні заходи з метою запобігання втрати, пошкодження, крадіжки картки. Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що позивачем ніколи не давався дозвіл ПриватБанку на використання сервісу «Списання експрес-платежу по телефону 3700», позивач ніколи не користувалася мобільними додатками для здійснення фінансових операцій, так як вважає такі сервіси високо ризикованими і які не забезпечують безпеку грошових коштів. На підставі ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", визначено вичерпний перелік способів ініціювання переказів коштів в державі. Так, ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв. У свою чергу, п.п. 25.2. ст.25 Закону регулює ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів (карток) і має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Отже, використання сервісу «Списання експрес-платежу по телефону» стосовно електронних платіжних засобів (карток), не входить до переліку передбачених законом шляхів ініціювання переказу коштів, і є протизаконним. Також, позивач не порушувала правила, забезпечення безпеки платежів, встановлені відповідачем, не порушила жодного правила з 23 правил «Заходи безпеки при використанні банківських продуктів», розміщених на сайті Відповідача за адресою https://privatbank.ua/safeness, де сказано: «ПриватБанк завжди гарантує збереження Ваших коштів, але і Ви повинні дбати про безпеку своїх грошей. Ми склали 23 простих правил, дотримуючись яких Ви зможете не стати жертвами шахраїв.». 13.02.2019 позивач особисто звернулася в відділ протидії злочинам у сфері платіжних систем Департаменту кіберполіції Національної поліції України з заявою про здійснення платіжних операцій з її рахунку та з її платіжних карт, які позивач не виконувала. Було заведено кримінальне провадження і зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України (Шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Частиною 1 ст.1071 ЦК визначає, що банк може списати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк у свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою, - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунка клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність. Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до п. 1.14 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Згідно з п. 14.15 ст. 14 даного Закону користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем. Отже, Банк зобов`язується забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку; приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти та забезпечувати списання коштів по рахунку клієнта. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 12.04.96 року споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України "Про захист прав споживачів", є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва Пунктом 17 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" - споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (товару). Відповідно до ч. 7 цього Закону - у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п. 14.12 статті 14 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8, 6.9 Положення "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів", затвердженого постановою НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року) банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг одним із обов`язків банку є забезпечення збереження коштів клієнта. Пункт 2.3.2.6.2 передбачає, що банк не несе відповідальності за збереження коштів клієнта лише у разі розголошення останнім відомостей про логін та пароль. У відповідності до п.п. 32.3.2. п. 32.1. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Ухвалою від 14.02.2018 № 569/16800/15-ц, Верховний Суд України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зроблено недвозначний висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Відповідна правова позиція була викладена й Верховним судом України в постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16. Окрім того, Європейський суд з прав людини у рішенні ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (№2)зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Єahin і Perihan Єahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У статтті 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, що одночасно закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та приймає розрахунок наданий позивачем, який перевірений судом та враховуючи, що стороною відповідача вказаний розрахунок спростований не був. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь Держави судовий збір у розмірі 9605 грн.

Outcome: approved