Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк протягом трьох місяців, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла тітка позивачка - [PERSON] .. До спадкового майна належить земельна ділянка площею 0,0890 га надана для обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] 17/25 частин житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0890 га передані позивачу у власність на підставі договору довічного утримання від 10 лютого 2002 року. [PERSON] була тіткою позивача та протягом всього її життя він піклувався про неї, здійснював догляд, забезпечував матеріально. На день смерті [PERSON] не була одружена, дітей не мала. З метою оформлення спадкових прав, позивач звернувся до нотаріальної контори, проте нотаріус повідомив позивача, що він пропустив строк на для подання в нотаріальну контору письмову заяву про прийняття спадщини. Вищевикладене стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від нього до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області - Шостак Д.Ю. у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 27 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області /а.с.10/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. До спадкового майна належить земельна ділянка площею 0,0890 га надана для обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на землю ЗП № 0259 \\а.с.9\\. 17/25 частин житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0890 га передані позивачу [PERSON] у власність на підставі договору довічного утримання від 10 лютого 2002 року, що підтверджується копією договору довічного утримання та витягом про реєстрацію права власності на вказану частину житлового будинку \\а.с.12-13\\. За життя [PERSON] склала заповіти, якими заповіла [PERSON] будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ЗП №0259, земельну ділянку площею 0,0890 га на землі для обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] \\а.с.8, 11\\. Однак свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно позивач [PERSON] не отримував. Відповідно до п.1 абз. 39 листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується повідомленням завідувача Мелітопольської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченка С.О. від 17.06.2021 \\а.с.42-43\\. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач [PERSON] наведених вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування позовним вимог, позивач вказує, що про наявність заповітів йому стало відомо в грудні 2020 року. Позивач у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за заповітом. Відповідно до інформації від 17.06.2021, наданої завідувачем Мелітопольської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Шевченка С.О. спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась/а.с.42/. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, судом встановлено, що оскільки позивачка пропустила строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, та позов задовольнити і визначити позивачці додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення позивача [PERSON] від спадкування. Оскільки заявлені вимоги ґрунтуються на законі, і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, спадщина ніким не прийнята, а причина пропуску строку прийняття позивачем спадщини є поважною, позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved