Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що вона в жовтні 2014 року зареєструвала шлюб із відповідачем. В шлюбі народились дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації від 28 лютого 2019 року визначено місце проживання дітей разом із батьком в с.Богданівка Зборівського району. Вважає рішення необґрунтованим та таким, що порушує її права на дітей, в зв`язку з чим просить його скасувати та визначити місце проживання дітей разом з нею в с. Воробіївка Зборівського району. Позивачка, її представник в судовому засіданні вимоги підтримали та зіслалися на обставини викладені в позові. Відповідач, представник відповідача вимоги вважають безпідставними. Зокрема, відповідач суду пояснив, що після одруження він з дружиною проживав у с.Воробіївка Зборівського району, в житловому будинку її батьків. Проте після народження другої дитини поведінка дружини різко змінилася. Вона почала дітей залишати без догляду, спочатку на декілька годин, а згодом на декілька днів та тижнів. Коли він був зайнятий по роботі в приватному господарстві, дітей доглядала мати дружини. Також почали виника конфлікти між дружиною та її матір`ю, як з приводу залишення без догляду дітей, а також, що дружина виносила з дому продукти. Враховуючи ці обставини змушений був забрати дітей та переїхати проживати в житловий будинок своїх батьків у с.Богданівку Зборівського району. Діти належним чином забезпечені харчами, одягом, іграшками, мають належні умови для виховання та розвитку. Дружині не чинить жодних перешкод для спілкування з дітьми. Він та його батьки не заперечують, щоб дружина проживала разом з ним у с. Богданівка. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що рішення про визначення місця проживання дітей сім`ї Чіллог приймалось за заявою батька. Працівниками було проведено обстеження господарств, як в с . Воробіївка так і в с.Богданівка де проживають [PERSON] та [PERSON] , умови проживання задовільні. Опитуванням, зокрема рідних матері дітей, встановлено, що з її сторони мають місце факти залишення дітей без догляду протягом тривалого часу. Батько за час коли діти проживають разом з ним в с. Богданівка приділяє їм належну увагу, доглянуті. Також він не перешкоджає спілкуванню матері з дітьми. Він та його батьки, власники будинку, не заперечують, щоб вона проживала в їх домі. На Великдень цього року привозив дітей у село де проживає родина відповідачки. Тому визначення місця проживання дітей разом з батьком не порушує її прав як матері на спілкування та виховання дітей. Свідок [PERSON] , рідний брат позивачки, повністю підвердив пояснення відповідача з приводу тих обставин, що сестра не приділяла належної уваги дітям, коли вони проживали в Воробіївка в їх домі, залишала їх без догляду протягом тривалого часу з приводу чого між нею та матір`ю виникали конфлікти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Стаття 124 Конституції вказує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання або іншими ознаками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Законом України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8). Згідно частини 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого із батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У п. 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуватись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язки з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Мамчук проти України" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09, заява №2091/13 справа "М.С. Проти України"від 11 липня 2017 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дають підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання її, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже потім права батьків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2014 року зареєстрували шлюб. В шлюбі народились: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням органу опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації від 28 лютого 2019 року визначено місце проживання дітей разом із батьком в с.Богданівка Зборівського району. Підставою для прийняття такого рішення стали ті обставини, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, залишає без догляду дітей протягом тривалого часу, чим ставить їх в небезпечне становище з огляду на їх малолітній вік. Дані обставини підтверджуються поясненням відповідача - батька дітей, представника органу опіки та піклування, показами свідка [PERSON] , Постановою Зборівського районного суду від 18 березня 2019 року, якою [PERSON] визнано винуватою за ч.2 ст. 184 КУпАП - невиконання батьківських обов`язків, які саме полягають в залишенні дітей без нагляду на трималий час. Також в постанові суду зазначено, що вона протягом року неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення. Таким чином суд вважає, що відсутні будь - які правові підстави для задоволення позову про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] в с. Воробіївка Зборівського району. Також є безпідставними вимоги про скасування рішення органу опіки та піклування Зборівської районої державної адміністрації про визначення місця проживання. Так, відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини.

Outcome: dismissed