Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

29.05.2020 Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось з вказаним позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 28.01.2016 б/н у розмірі 39 949, 29 грн станом на 04.05.2020 з підстав невиконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором. На обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 28.01.2016 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір, за яким відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву та отримав кредитний ліміт на кредитну карту "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" строком дії до березня 2021 року. [PERSON] , підписавши 28.01.2016 заяву-анкету, погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що додані до позову. Відповідач умови кредитного договору не виконує та має заборгованість, що станом на 04.05.2020 становить 39 949, 29 грн. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 09.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін(а.с. 91). Ухвалою від 04.09.2020 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві строк 10 днів для усунення недоліків вказаних у заяві, які банком усунуто згідно заяви від 29.09.2020(а.с. 95, 101). Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача у матеріалах справи міститься клопотання, в якому він просить проводити розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 84). Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Судом, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 28.01.2016 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», на виконання умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту(а.с. 17). Відповідно до розрахунку боргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахувало відповідачу борг за кредитним договором б.н. від 28.01.2016, станом на 04.05.2019 у розмірі 39 949, 29 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 21 791, 06 грн; 7831, 76 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 7947, 93 - пеня (а.с. 4-14). Відповідно до довідок, виданих АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н за яким йому видано кредитні карти: № [NUMBER] від 01.01.2016 з терміном дії до 12/19; № [NUMBER] від 30.03.2017 із терміном дії до 03/21; № [NUMBER] від 25.04.2017 із терміном дії до 03/21. Кредитний ліміт [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] неодноразово змінювався, в останнє збільшено 02.05.2018 до 15 000 грн та 21.03.2019 зменшено до 0 грн( а.с. 15, 16, 116, 117). Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, що долучені банком до позовної заяви не містять підпису відповідача. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд частково задовольняє позовні вимоги, стягуючи лише борг за простроченим тілом кредиту у розмірі погодженого банком ліміту кредиту, з таких підстав. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). За положеннями статей 77, 79-81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Банк, пред`являючи вимоги до відповідача про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України, а також пенею, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 28.01.2016, Тарифів та Витягу з Умов та правил банківських послуг, які розміщені на банківському сайті та як невід`ємні частини цього договору. Проте з наданої банком заяви-анкети від 28.01.2016 вбачається, що процентна ставка у ній не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також розміру відсотків, визначених ст.625 ЦК України. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послу» та «Тарифи Банку», що позивач додав до позову розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Таким чином, роздруковані із сайту позивача «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 28.01.2016 між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому розміру процентів в порядку ст. 625 ЦК України, а також пені. Нарахований банком борг за простроченим тілом кредиту в розмірі 21 791, 06 грн суперечить умовам кредитного договору, відповідно до якого відповідачу надано кредит у межах ліміту, що склав 15 000 гривень. Суд вважає, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 28.01.2016. Факт отримання відповідачем грошових коштів в межах кредитного ліміту доводиться випискою про рух коштів по рахунку [PERSON] . Вказана обставина не заперечується відповідачем (а.с. 4-14, 104-129). Із розрахунку боргу та виписки по рахунку, відкритого на ім`я відповідача, вбачається, що у відповідача наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 14 978, 28 грн (а.с. 4-14,104-129). У суму боргу, яку банк означив, як прострочене тіло кредиту, у розмірі 21 791, 06 грн банком включено також нараховані відсоткам, пеня, інші платежі, які, виходячи із наданих банком доказів, не погоджені сторонами, відповідно укладеного кредитного договору. Тому через безпідставність позовних вимог, суд відмовляє у стягненні боргу: за простроченим тілом кредиту, в розмірі 6812,78 грн; відсотків - у розмірі 7831, 76 грн, пені - 7947, 93 грн. Між тим, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти, в добровільному порядку позивачеві не повернуті в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2019 у справі № 591/1325/17 (провадження № 61-26267 св18). На підставі наведеного, суд стягує з відповідача на користь позивача нарахований банком борг за простроченим тілом кредиту в розмірі 14 978, 28 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 788, 11 грн (14 978, 28 * 2102:39949, 29).

Outcome: partial