Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування вимог зазначив, що 25 січня 2011 року між сторонами укладено договір про отримання кредиту у розмірі 11000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїх обов'язків відповідно до умов кредитного договору не виконує, в результаті чого, станом на 25 вересня 2017 року має заборгованість в сумі 39505,69 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 17104,77 грн, по відсотках за користування кредитом в сумі 10811,05 грн, пені в сумі 9232,46 грн, штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн, штрафу (процентної складової) в сумі 1857,41 грн. Тому позивач просить стягнути на його користь заборгованість в сумі 39505,69 грн та понесені судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" просив розглянути справу без його участі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про судовий розгляд справи, подала відзив на позовну заяву, в якому не визнала позов з підстав самовільного збільшення зі сторони банку відсоткової ставки за користування кредитом, неправомірного застосування штрафів, і взагалі щодо проведеного розрахунку заборгованості, а тому просила відмовити в задоволенні позову. Не заперечила щодо розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. В свою чергу представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив про правильність поведеного розрахунку заборгованості з відповідним нарахуванням усіх його складових. Також зазначив, що виписка по картковому рахунку заборгованості є належним доказом. Суд у відповідності до ч.5 ст.289 Цивільного процесуального кодексу України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 25 січня 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 11000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 27,60 відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з проведеним позивачем розрахунком, заборгованість за кредитним договором [PERSON] перед ПАТ КБ "ПриватБанк" станом на 25 вересня 2017 року з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становить 39505,69 грн, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 17104,77 грн, по відсотках за користування кредитом в сумі 10811,05 грн, пені в сумі 9232,46 грн, штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн, штрафу (процентної складової) в сумі 1857,41 гривень. При цьому з наданого розрахунку вбачається, що позивач збільшив відсоткову ставку за кредитом: - в період з 01 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року включно за користування кредитом позивач нараховував відсотки в розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, - в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року\~32,40 % річних; - в період з 01 квітня 2015 року по 25 вересня 2017 року - 42,00% річних. Відповідно до ч. 1\~ст. 1056-1 Цивільного кодексу України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч.3\~ст.1056-1 Цивільного кодексу України\~фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того, ч. 4\~ст.1056-1 Цивільного кодексу України\~\~передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Так, пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку відповідно п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом семи днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25 січня 2011 року, підписаної відповідачем [PERSON], в тому числі з урахуванням зробленого позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] отримала кредит з відсотковою ставкою 27,60 % на рік. За таких обставин суд враховує умови кредитування, які підписані відповідачем [PERSON] З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16. З урахуванням викладено, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою, суперечить вимогам\~Цивільного кодексу України\~та не може бути прийнятий судом як належний, допустимий та достовірний доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. Суд позбавлений можливості здійснити розрахунок відсотків за користування кредитом за період після збільшення відсоткової ставки, оскільки такий розрахунок потребує спеціальних знань у галузі фінансово-кредитних операцій, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 25 вересня 2017 року задоволенню не підлягають. Стосовно стягнення суми штрафів, комісії та пені суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст.549 Цивільного кодексу України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України визначено, що\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Обґрунтування суду відмови у задоволенні стягнення штрафу полягає в тому, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню. В свою чергу стягнення штрафу носить разовий характер. Порушення позичальником грошового зобов'язання на строк понад 30 днів змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку саме пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15. З метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд вважає, що правові підстави для стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн (фіксованої частини) та 1857,41 грн (процентної складової) відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 26337,23 грн, яка складається з 17104,77 грн заборгованості по кредиту, 9232,46 грн пені. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1056,00 гривень.

Outcome: partial