Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту № 490020285 від 27.12. 2006 року . Позовні вимоги мотивує тим, що 27.12.2006 року між ЗАТ «Альфа- Банк», найменування якого відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства", змінено на ПАТ "Альфа Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490020285 , згідно якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 86455,84 доларів США для придбання транспортного засобу. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язався в порядку та на умовах , що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах , що передбачені договором та графіком погашення кредиту. У разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов»язань в частині повернення кредиту або сплати відсотків, комісій згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Однак, відповідач свої зобов'язання станом на 27.01.2011 року не виконав. Просить стягнути із відповідачів на користь позивача в солідарному порядку, заборгованість за кредитним договором № 490020285 від 27 грудня 2006 року, в сумі 244277,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2011 року становить 1938681,02 гривень та судові витрати. В забезпечення виконань даного зобов'язання 27.12.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 490020285, відповідно до якого, відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов'язків, як солідарні боржники. У зв'язку із утворенням заборгованості, відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту , проте така проігнорована. В ході розгляду справи 29 листопада 2012 року, представником відповідача [PERSON] був поданий зустрічний позов про припинення договору поруки № 490020285 від 27.12.2006 року. 17 квітня 2013 року судом було прийнято зустрічний позов до спільного розгляду із первинним позовом про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що 27.12.2006 року між ним та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір поруки, згідно якого він як поручитель позивальника [PERSON] поручався за виконання нею зобов'язань , які виникли на підставі кредитного договору № 490020285 від 27.12.2006 року. Однак, вважає, що договір поруки слід припинити оскільки, розмір суми стягнення обумовлений застосуванням в односторонньому порядку з 01.09.2008 року підвищеної відсоткової ставки за користуванням кредитом на рівні 14,5 % порівняно із 12 %, що були зазначені в кредитному договорі. Відповідно до положень ст.. 559 ЦК України, порука припиняється в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя , внаслідок чого збільшується його відповідальність. Проте, поручителя [PERSON]про збільшення розміру відповідальності позичальника банк не повідомив, і згоди на таке він не отримував. Просить визнати договір поруки № 490020285-П від 27.12.2006 року припиненим. У задоволенні первинного позову в частині стягнення боргу із поручителя відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить первинний позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом заперечив. Вважає доводи позивача за зустрічним позовом необґрунтованими та безпідставними, оскільки не повідомлення банком поручителя про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом не є підставою для припинення договору поруки. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первинним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилася, не повідомила про причини неявки, хоч належно була повідомлена про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у її відсутності суду не надіслала. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності та згідно ст.ст. 169 ч.4 ,224 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечив представник позивача. Відповідач за первинним позовом [PERSON] та його представник в чергове судове засідання не прибули, не повідомили про причини неявки, хоч належно були повідомлені про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у їх відсутності суду не надіслали. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності та згідно ст.ст. 169 ч.4 ,224 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що первинний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю такого. Судом встановлено, що 27.12.2006 року між ЗАТ «Альфа- Банк», найменування якого відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства", змінено на ПАТ "Альфа Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490020285 , згідно якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 86455,84 доларів США для придбання транспортного засобу.( а.с.6-9) Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язався в порядку та на умовах , що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах , що передбачені договором та графіком погашення кредиту. У разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань позичальника в частині повернення кредиту або сплати відсотків, комісій згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. В забезпечення виконань даного зобов'язання 27.12.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 490020285, відповідно до якого, відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов'язків, як солідарні боржники. (а.с.12-13) Відповідно до п.3.1 даного договору, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник. (а.с.12) Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та відсотків за його користування , щонайменше за один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору 25.02.2011 року, відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, проте така виконана не була.(а.с.29) Протягом терміну дії договору кредиту, відповідачі не виконували своїх зобов'язань перед позивачем по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами , в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, ч. 1 ст. 553 ЦК України, встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України, встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідачі - [PERSON] та [PERSON] зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконували, внаслідок чого станом на 27.01.2011 року утворилась заборгованість у розмірі- 244277,13 доларів США, що за курсом НБУ на 27.01.2011 року становить 1938681,02 гривень, з яких - 533859,06 грн. - заборгованість за кредитом, 79599,17 грн. - заборгованість по відсоткам, 1325222,79 - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 27.10.2008 року по 27.01.2011 року. В зв'язку з наведеним , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині повернення суми кредиту з врахуванням тіла кредиту та відсотків за користування кредитом та пені в межах одного року , є підставними та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачів пені за весь період дії договору, то суд вважає, що дана вимога підлягає до часткового задоволення, оскільки, позивач при нарахуванні вимог про сплату відповідачами неустойки (пені), порушив вимоги ст. 258 ЦК України , так як позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік, а крім цього, розмір пені перевищує розмір інших зобов'язань. Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому, закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання. Позивач всупереч вимогам цього закону нарахував пеню станом на час подачі заяви в суд, тобто за три роки. В зв'язку з тим, що сума стягнення пені значно перевищує розмір основного боргу , та в силу ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір пені слід зменшити до одного року прострочення, а саме 33980,33 грн. , що відповідно до розрахунку заборгованості утворилась станом на 27.10.2009 року. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Альфа-банку» про припинення договору поруки, то суд приходить до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити за безпідставністю такого. Відповідно до п.3.1 Договору поруки [PERSON] зобов'язався перед Банком солідарно відповідати за борговими зобов'язаннями [PERSON] ,які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Зазначене відповідає вимогам ст.553,554 ЦК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Однак, позивачем за зустрічним позовом, не надано суду доказів у підтвердження заявлених позовних вимог про визнання договору поруки недійсним. Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав і обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. У договорі поруки зазначено, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, жодних заперечень, а також непорозумінь його положень не має, в ньому вказано зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його розмір, строк та порядок виконання, в тому числі повернення кредиту в сумі 86455,84 доларів США з відповідним порядком. Таким чином, підписуючи даний договір, чого не заперечує сам відповідач [PERSON], суд вважає, що останньому достовірно було відомо про зміст правочину, його права та обов'язки, що випливають з даного договору, в тому числі і суму повернення кредиту. При укладенні договору поруки [PERSON] погодився на всі його умови, а також зобов'язався відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з укладеного між кредитором та позичальником кредитного договору. Позивачем за зустрічним позовом та його представником, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не наведено жодних доказів для припинення договору поруки , а відтак їх вимоги за зустрічними позовами є необґрунтованими та безпідставними. Слід звернути увагу також на те, що зустрічний позов заявлено лише після звернення банку з первісним позовом. Судові витрати стягнути із відповідачів солідарно, відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed