Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 серпня 2015 року вона зареєструвала у своєму будинку відповідача у справі [PERSON] , однак останній з моменту реєстрації на протязі п"яти років в будинку не проживає без поважних причин. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Вирішити спір у добровільному порядку відповідач відмовляється. На підставі викладеного, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мала та просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати. Відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за закінченням встановленого строку зберігання. Згідно акта депутата Киселівської сільської ради та за інформацією Киселівської сільської ради від 23 грудня 2019 (06-04)№ 751/02, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Виклик відповідача здійснено через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого Киселівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 15 грудня 2004 року на підставі рішення сільської ради від 02 листопада 2004 року №40 (а.с.6). Право приватної власності на будинок також 15 грудня 2004 року зареєстровано в Снігурівській філії Миколаївського МБТІ за номером запису 128 в книзі 26, про що надано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5850729 від 15.12.2004 року (а.с.7-8). 23 серпня 2015 року у вказаному жилому будинку, за згоди власника [PERSON] , зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12.12.2019 р. №767 (а.с.11). За даними довідки виконавчого комітету Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 03.03.2020 р. за № 135, вбачається що [PERSON] , [INFO] , не являється родичем позивачки (а.с.26). Актом депутата Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Лопух І.В. від 10 грудня 2019 року посвідчено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований в [ADDRESS] з 23 серпня 2015 року, але не проживає з дня реєстрації. В селі не з"являється, адреса його проживання невідома, що також підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] . Підпис депутата та сусідів підтверджено підписом та печаткою голови Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Лаврухіною Н.І. (а.с.10). Вказане також підтверджується інформаційними довідками Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 23 грудня 2019 року (06-04) №751/02 та від 03 березня 2020 року № 136 (а.с.15, 25). Згідно інформації начальника Снігурівського РВ УДМС України в Миколаївській області Пелеха М., громадянин [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Снігурівському РВ УМВС України в Миколаївській області, має посвідку на постійне проживання [NUMBER] (УДМС України в Миколаївській області), термін дії безстроково (а.с.23). Таким чином, судом встановив що відповідач не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачки на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання з 2015 року, тобто близько п"яти років, відсутності доказів щодо створення позивачкою перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у будинку, при цьому реєстрація відповідача створює для позивачки перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не вирішує питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

Outcome: approved