Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

31.07.2019 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №128_030 від 13.12.2012р. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.12.2012 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №128_030. Відповідно до п.1.1-1.3 Кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 20 000,00 грн., а позичальник зобов`язався отримати, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано на споживчі цілі на 36 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 11 грудня 2015 року. Згідно кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено договір поруки №1/128-_030 від 13.12.2012 між банком та [PERSON] , а також договір поруки №2/128-_030 від 13.12.2012. Банк свої обов`язки, передбачені Кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Позичальник порушив умови кредитного договору, а саме не виконав зобовязання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом. В результаті невжиття заходів позичальником та поручителями щодо погашення заборгованості перед банком, станом на 16.05.2019 існує заборгованість в розмірі 23 344,99 грн., яка складається з такого: - прострочений борг по кредиту в розмірі 9 132,90 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 02.02.2016 - 3 579,57 грн.; - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з вересня 2014 року по травень 2019 року - 6 608,42 грн.; - інфляційні втрати Банку з вересня 2014 року по травень 2019 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в розмірі 2 474,96 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 01.03.2014 по 16.05.2019 в розмірі 1 117,41 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.03.2014 по 16.05.2019 в розмірі 431,73 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, до судового розгляду справи надав клопотання в якому заявлені позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без участі його представника, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду, оскільки відповідачі зареєстровані на тимчасовоокупованій території України визначеній Верховною радою України куди підприємством поштового звязку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК Україну, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 13.12.2012 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №128_030. Відповідно до п.1.1-1.3 Кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 20 000,00 грн., а позичальник зобов`язався отримати, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано на споживчі цілі на 36 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 11 грудня 2015 року. Згідно п.п.1.5, 1.6.1, 1.6.2 Кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 571,43 грн. та сплачувати проценти, які нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в АТ «Ощадбанк» на відповідні рахунки Позичальника, відкриті у ТВБВ №10012/030 філії- Луганського облуправління АТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих процентів здійснити не пізніше 11.12.2015р. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено договір поруки №1/128-_030 від 13.12.2012 між банком та [PERSON] , а також договір поруки №2/128-_030 від 13.12.2012. Згідно договорів поруки, поручитель зобов`язується відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань. За таких обставин між позивачем та відповідачами виникли зобов`язальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування, які забезпечені порукою. Відповідно до п.1 постанови КМУ №568 від 05.06.2019, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог використовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається в силуст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання вказано в ч.2 ст.615 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачі належно не виконували свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 16.05.2019 за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 23 344,99 грн., яка складається з такого: - прострочений борг по кредиту в розмірі 9 132,90 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 02.02.2016 - 3 579,57 грн.; - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з вересня 2014 року по травень 2019 року - 6 608,42 грн.; - інфляційні втрати Банку з вересня 2014 року по травень 2019 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в розмірі 2 474,96 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 01.03.2014 по 16.05.2019 в розмірі 1 117,41 грн.; - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.03.2014 по 16.05.2019 в розмірі 431,73 грн. Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачами не спростований. Що стосується солідарного стягнення заборгованості за договором з поручителів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У пункті 4.2 укладених сторонами договорів поруки зазначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього Договору не пред`явить вимоги до Поручителя. Згідно п.5.4 Договорів поруки сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань поручителя, що передбачені умовами кредитного договору та договору поруки. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 251ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України за результатами розгляду справи №6-205цс15 від 11.11.2015р., порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора і обов`язок поручителів після його закінчення припиняються. З договорів поруки вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється - три роки. Термін остаточного погашення кредиту сторони узгодили до 11 грудня 2015 року, а тому Банк мав право звернутися з вимогою до поручителів на протязі трьох років, тобто до [INFO] ., тобто в судовому порядку банк пред`явив 29 липня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку дії поруки. За таких обставин у банка виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 02 березня 2018 року і протягом наступних шести місяців. Банком предявлено позов до суду 15.11.2018. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, строк для предявлення банком вимоги чи позову до поручителя, минув. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, доказів, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителів як солідарних боржників, у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial