Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

08 жовтня 2018 року до Воловецького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.03.2001року. Згідно із виконавчим листом виданим 22.01.2007 року на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області у справі №2-8 відповідач [PERSON] сплачував на утримання дочки [PERSON] аліменти до досягнення нею повноліття. На теперішній час позивач [PERSON] досягнула вісімнадцятирічного віку, продовжує навчання заочно в Ужгородському національному університеті, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти, як на повнолітньою, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і досягнення нею двадцяти трьохрічного віку. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.03.2001року. Із довідки Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» від 19.09.2018 р. вбачається, що позивач [PERSON] навчається на 1-му курсі заочного відділення факультету туризму та міжнародних комунікацій. Закінчує навчання 30 червні 2019 року. (а.с.3). Тобто повнолітня дочка [PERSON] продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2016 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 19 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на освіту. Відповідно до ст. 8 цього ж Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). З огляду на викладене, враховуючи інтереси повнолітньої дитини [PERSON], її матеріальне благополуччя, прагнення здобути освіту, а також приймаючи до уваги те, що позивач потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання та виходячи із принципу розумності та справедливості суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Крім того, враховуючи те, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання вказаного позову, суд дійшов висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved