Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Представник ПАТ "Дельта Банк" звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивований тим, що 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (пізніше змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Сведбанк") і [PERSON] було укладено кредитний договір № 0605/0608/98-008 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США під 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення 16 червня 2018 року. На забезпечення виконання Кредитного договору 18 червня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" і [PERSON] було укладено договір іпотеки № 0605/0608/98-008-Z-1, посвідчений державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Мирончук О. В. і зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 6943 (далі - Договір іпотеки), згідно з яким [PERSON] виступила майновим поручителем [PERSON] за Кредитним договором, передавши в іпотеку належну їй на праві власності квартиру загальною площею 100,5 кв. м., з яких 70,7 кв. м. є житловою площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 24 січня 2012 року ПАТ "Сведбанк" і [PERSON] уклали договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 0605/0608/98-008 від 18 червня 2008 року, за умовами якого, починаючи з 10 березня 2012 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за користування ним шляхом здійснення щомісячних фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 247,50 доларів США протягом всього строку дії Договору (пп. 3.1.1. п. 3.1.), а датою остаточного погашення кредиту є 16 червня 2023 року (п. 1.1.). Згодом, 25 травня 2012 року ПАТ "Сведбанк" уклало з ПАТ "Дельта Банк" договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" передало (відступило) позивачеві права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Сведбанк" і фізичними особами (далі - Договір купівлі-продажу прав вимоги). У результаті цього в позивача виникло право вимоги до [PERSON] щодо виконання ним своїх зобов'язань за Кредитним договором. Однак, [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором, унаслідок чого станом на 22 січня 2014 рік останній має прострочену заборгованість у розмірі 155556,17 грн., з них заборгованість по тілу кредиту - 140 591,67 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 14964,49 грн. На підтвердження зазначеного позивач представив довідку про стан заборгованості за Кредитним договором від 22 січня 2014 року. З вищенаведених підстав позивач просив задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак згідно п. 4 прохальної частини позовної заяви просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, [PERSON] подав до суду заяву, згідно яких просив справу розглянути за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, з чим погодився і суд, що 25 травня 2012 року між ним і ПАТ "Сведбанк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останній передав (відступив) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Сведбанк" і фізичними особами. На підтвердження вищенаведеного, позивач надав суду копію Договору купівлі-продажу прав вимоги, яка, однак, не засвідчена належним чином, а тому не може вважатись належним доказом у справі, що розглядається. Так, відповідно до пункту 5.27. Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163- 2003), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55, який поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: - органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; - підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою, другою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). При цьому, згідно з частиною другою статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Однак, позивач не повідомив [PERSON] про укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги з ПАТ "Сведбанк" та про заміну внаслідок цього кредитора за Кредитним договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Проте, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів ПАТ "Дельта Банк" не зверталося до [PERSON] з вимогою про дострокове повернення боргу за Кредитним договором. Суд безпідставно погодився з доводами позивача про те, що заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 155556,17 грн., з яких 140591,67 грн. - заборгованість по тілу кредиту,14 964,49 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, взявши до уваги подану позивачем довідку про стан заборгованості за Кредитним договором від 22 січня 2014 року (далі - Довідка про заборгованість). Однак, вищевказаний документ за своєю природою не є розрахунком, оскільки такий є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог останнього до відповідача. Подана позивачем на підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача Довідка про заборгованість не може вважатися належним доказом. Зокрема, тому, що відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" документами, які фіксують факти здійснення фінансових операцій, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, які складені під час здійснення таких операцій. Саме таку правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25 вересня 2013 року в справі № 6-31659св13. Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Однак, позивач на підтвердження своїх вимог не надав первинні документи щодо видачі кредиту відповідачеві та здійснення останнім його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Слід також зазначити, що в Довідці про заборгованість зазначена лише остаточна заборгованість відповідача за Кредитним договором за період з 18 червня 2008 року по 22 січня 2014 рік, без розбивки такої по місяцях, тобто відображені лише кінцеві значення і не наведено порядок та обґрунтування розрахунку заборгованості в розрізі часу (окремо по кожному місяцю). Однак, за відсутності розрахунку заборгованості за вказаний період неможливо перевірити правильність та обґрунтованість нарахування як процентів за користування кредитом, так і штрафних санкцій, оскільки в силу частини четвертої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведене беззаперечно свідчить про необґрунтованість розрахунків позивача, а отже - й про необґрунтованість розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором, що в свою чергу говорить про безпідставність і недоведеність заявленого позову. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 1.1. статті 1 Договору купівлі-продажу прав вимоги дано визначення термінам, які вживаються у цьому договорі, зокрема "акт приймання передачі прав вимоги" - це письмовий акт, яким документально оформлюється фактична передача прав вимоги від продавця до покупця та який укладається між продавцем та покупцем українською мовою за формою, що суттєво відповідає формі, наведеній у Додатку ІІІ (Форма Акту приймання-передачі прав вимоги). У цьому ж пункті зазначено, що позичальником у Договорі купівлі-продажу прав вимоги є позичальник за Кредитним договором, чиє ім'я та податковий ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) зазначені у Додатку 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги(Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги). Відтак, єдиним доказом, який може підтвердити перехід від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Сведбанк" і фізичними особами, зокрема між ПАТ "Сведбанк" і [PERSON], є Додаток 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги (Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги). Виходячи з наведеного вище, можна дійти висновку, що без наявності підписаних ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" акту приймання передачі прав вимоги та Додатку 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги (Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги) сам по собі Договір купівлі-продажу прав вимоги не може вважатися належним доказом переходу від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Сведбанк" і фізичними особами, в тому числі між ПАТ "Сведбанк" і [PERSON] Втім, ні один із вищенаведених документів, а ні їх завірені належним чином копії суду надані не були, що виключає можливість з'ясування та перевірки того, чи набуло ПАТ "Дельта Банк" право вимоги до відповідача за Кредитним договором. За таких обставин, позов є недоведеним, і таким чином, вимога про стягнення суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, а також стягнення судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed