Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" 25.12.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № MKW0NN00000003 від 11.08.2008 року в сумі 83540,41 гривень та судові витрати в справі у сумі сплаченого судового збору розміром 835 гривень 40 копійок. Позов мотивовано тим, що 11 серпня 2008 року між сторонами ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKW0NN00000003, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 17 000 гривень. Однак через порушення зобов'язань по кредитному договору відповідач допустив заборгованість в сумі 83540,41 гривню, яку позивач просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з"явилася, проте надала суду заперечення на позов, в якому зазначала, що оскільки в тотожній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором Воловецький районний суд вже ухвалював рішення від 31.10.2013 року, яке набрало законної сили, просила суд відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З врахуванням вищезазначених положень закону суд вважає, що наявність судового рішення про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання суми боргу шляхом пред'явлення нового позову. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № MKW0NN00000003 від 11.08.2008 року позивач надав [PERSON] кредит в розмірі кредит в розмірі 17 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка свої зобов'язання не виконала та порушила умови договору, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування, внаслідок чого станом на 28.11.2014 р. у неї утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 14990 гривень 50 копійок, заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 13710 гривень 20 копійок, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 884 гривні 13 копійок, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором визначена позивачем у сумі 49501 гривень 27 копійок, штраф (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штраф (процентна складова) в сумі 3954 гривні 51 копійка. За рішенням Воловецького районного суду від 31 жовтня 2013 року в цивільній справі № 300/677/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору позовні вимоги задоволено частково. Стягнено суму заборгованості за кредитом, яка утворилася станом на 28.03.2012 року, проценти за користування кредитом і комісію в сумі 29404 гривні 87 копійок, з яких заборгованість за користування кредитом в сумі 14 990 гривень 50 копійок, заборгованість з процентів за користування кредитом в сумі 13 710 гривень 20 копійок та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 704 гривні 17 копійок. Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконала свої зобов'язання щодо сплати заборгованості по кредитному договору встановлені судовим рішенням, внаслідок чого сума боргу збільшилася, суд вважає, що стягненню підлягає та сума боргу, яка утворилася після ухвалення судового рішення від 31.10.2013 року в справі № 300/677/13-ц. Таким чином суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості з відповідача за період з 07.08.2008 року до 28.03.2012 року задоволенню не підлягає. 18.02.2015 року відповідач подала до суду заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення суми боргу, на підставі якої просила в позові відмовити. Згідно з п.1 ч.2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач просить стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 49501,27 гривень, а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 3954,31 гривень. З матеріалів справи вбачається, що частина цих сум нарахована поза межами одного року, зокрема до 25 грудня 2013 року (а.с.5), а тому на час звернення з позовом до суду сплив строк позовної давності по цих вимогах. Враховуючи викладене суд визнав, що стягненню з відповідача підлягають позовні вимоги у частині стягнення боргу в сумі 14 990 гривень 50 копійок, пеня нарахована в межах одного року до 25 грудня 2014 року в сумі 3183 гривень 87 копійок, а всього 18 174 гривень 37 копійок. З розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість по процентах за користування кредитом після 28 березня 2012 року не нараховувалася. Судові витрати відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в частині задоволених позовних вимог.

Outcome: partial