Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 21.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2622/0208/71-014, за умовами якого позичальник отримав кредит на суму 91 700,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 11,9 % річних. Позичальник зобов'язався використати кредит за призначенням, повернути його та сплатити проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни встановлені договором. Банк взяті на себе зобов'язання виконав. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» отримав право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і до [PERSON] В забезпечення зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки між Банком та [PERSON] і [PERSON] № 2622/0208/71-014-Р-3 від 21.02.2008 року, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати за виконання зобов'язання позичальника як солідарний боржник. У зв'язку з порушенням позичальником умов договору, виникла заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року становить 917 310,03 грн., з яких: сума боргу за кредитом - 843 347,56 грн., сума боргу за процентами - 73 962,46 грн. Дані кошти і просили стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позові, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Врахувати додаткові пояснення. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Зазначив, що кредитор пропустив строк звернення до поручителя. Послався на Постанову Верховного суду України від 17.09.2014 року щодо застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України. В судовому засіданні представник третьої особи з позовом не погодився, просив відмовити в його задоволенні, та врахувати письмові заперечення. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що 21.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (змінила прізвище на «[PERSON]») був укладений кредитний договір № 2622/0208/71-014, за умовами якого остання отримала кредит для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], в розмірі 91 700,00 доларів США. Проценти за користування кредитом склали 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти надані на строк з 21.02.2008 року по 14.02.2038 року. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати проценти у порядку визначеному договором. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» № 2622/0208/71-014-Р-3 від 21.02.2008 року, згідно якого [PERSON] зобов'язалася відповідати за виконання зобов'язання позичальника як солідарний боржник. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року ПАТ «Дельта Банк» отримав кредитний договір № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 року, фактичний розмір невиконаного зобов'язання склав 57 659,13 доларів США. 14.08.2013 року між ПАТ «Омега Банк», що є правонаступником ПАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 5. Згідно Акту приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги № 5 від 14.08.2013 року ПАТ «Дельта Банк» знову отримав право вимоги за кредитним договором № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 року, фактичний розмір невиконаного зобов'язання склав 39 585,04 доларів США. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі ч. 4 ст. 559 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 р. у справі № 6-28цс14). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання повинна бути пред'явлена в межах строку дії поруки (шести місяців, одного року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі), тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія й поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами зазначеного строку, оскільки із закінченням строку припинилось матеріальне право (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-6цс14). Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України необхідно дійти висновку, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або від дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-53цс14). Як було встановлено в суді позичальник сплатив останній платіж 07.11.2014 року (а.с. 208 т. 1). 28.08.2015 року на адресу [PERSON] та [PERSON] були направлені досудові вимоги від 27.08.2015 року (а.с. 23, 24 т. 1). Позов подано до суду наприкінці серпня 2015 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що порука в силу ст. 559 ЦК України припинилася, що дає підстави для відмови в задоволенні позову. Судом враховується і те, що позивачем здійснено розрахунок заборгованості з порушеннями вимог п.3.2 кредитного договору (сума нарахованих процентів має визначатися цілим округленим числом, без десяткових знаків). Також суд звертає увагу на те, що згідно наданих до справи документів - кредитор ПАТ "Сведбанк" 25.05.2012 року передавав право вимоги (продавав) по спірному кредитному договору ПАТ "Дельта Банк", потім, в той же день, даний кредитний договір виключався з переліку як проданий, обслуговувався правонаступником ПАТ "Омега Банк", і в 2013 році право вимоги по спірному кредитному договору відступлено ПАТ "Дельта Банк". Всі ці передачі прав вимоги, правонаступництво, вилучення спірного договору з проданих кредитних договорів - не були належним чином підтверджені в суді та не було жодного належного повідомлення боржнику чи поручителю про вчинення кредитором вказаних дій, пов'язаних із зміною кредитора. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed