Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в позовній заяві зазначає, що 25.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний рахунок та надав платіжну картку з встановленням ліміту кредитування в 5000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем були виконано умови договору та надано відповідачу кредит. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взяті на себе зобов'язання не виконав. Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 69276,11 грн., який виник станом на 18.11.2014 року та повернути сплачені судові витрати у розмірі 692,76 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила стягнути заборгованість у розмірі 69276,11 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 55547,89 грн., з заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9953,17 грн., штрафи відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., (процентна складова) у розмірі 3275,05 грн. та судові витрати в межах заявлених вимог. В судовому засіданні представник відповідача, проти позову заперечував про що надав письмові заперечення проти позову та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню. Згідно ч.1, 2 п.1ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 25.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір без номеру на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк. Відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанк, що підтверджується її підписом у заяві анкеті (а.с.7). Згідно договору позивач відкрив відповідачці картковий рахунок та надав платіжну картку із встановленням ліміту кредитної лінії у 500,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Ліміт збільшувався банком у січні 2014 року до 5000,00 грн. (а.с.71,104). Фактично між сторонами виникли кредитні зобов'язання і між сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобов'язання, строки дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, а також визначено строк позовної давності. Строк дії платіжної картки було визначено до червня місяця 2017 року (а.с.71). Відповідач не подавав заяви до банку про закриття карткового рахунку. Свої зобов'язання за Кредитним договором [PERSON] виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами. Розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого [PERSON]К станом на 18.11.2014 року має борг по картковому кредитному договору в сумі 69276,11 грн. (тіло кредиту - 55547,89 грн., заборгованості за відсотками - 9953,17 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 3275,05 грн.) Копією анкетної-заявки про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.11.2013 р. уклали картковий кредитний договір (а.с.7). Випискою з карткового рахунку [PERSON] за період з 25.11.2013 року по 30 листопада 2014 року. Умовами і правилами надання банківських послуг затверджених Наказом від 06.03.2010 р. № СП 2010 256, в якому зазначені умови та правила надання банківських послуг та наслідки невиконання вказаних умов та правил, зокрема п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг [PERSON] добровільно взяла на себе зобов'язання сплачувати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених договором (а.с.10-33). Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни [PERSON] та інших невідємних частин Договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3. до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбаченимх цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн., + 5% від суми боргу. Відповідно до умов кредитного договору відповідачка взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Взяті на себе зобов'язання відповідачка належним чином не виконує, допустила порушення умов зобов'язання та графіку внесення і поповнення карткового кредитного рахунку, внаслідок чого у відповідачки перед банком виникла заборгованість. Загальний розмір нарахованої позивачем та неоспореної відповідачем заборгованості станом на 18.11.2014 року становить 69276,11 грн., з них: заборгованість за кредитом - 55547,89 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9953,17 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 3275,05 грн. Вказана сума заборгованості, станом на день розгляду справи відповідачкою банку не сплачена. Порядок призначення та проведення судових експертиз передбачений Законом України "Про судову експертизу", а також регулюється Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5. За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України). Крім того, у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для справи. Факти, що входять в предмет доказування, визначені у ч.1 ст. 179 ЦПК України. За ч.2 ст. 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Допустимість доказу - це відповідність його процесуальній формі (засобів доказування) вимогам закону. Відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом на виконання вимог п.4 ст.10 ЦПК України представнику відповідачки було роз'яснено його право заявити клопотання щодо призначення по справі експертизи з метою встановлення вірності нарахування заборгованості за договором від 25.11 2013 року, а також про надання інших доказів по справі, які б підтверджували обставини, викладені в запереченні на позовну заяву. Проте представник відповідачки вказаним правом не скористався і на підтвердження своїх заперечень проти позову послався лише на письмові заперечення проти позову, додані ним до справи. Разом з тим суд вважає, що відповідачка та її представник не надали суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідачки у розмірі 69276,11 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено, судові витрати просуджуються позивачеві, в зв'язку з чим суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 692,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved