Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] Шлюб зареєстрований 30 липня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис за № 355. Від спільного проживання мають доньку Вероніку, [INFO]. Сім'я з відповідачем не склалась через відсутність взаємопорозуміння в сім'ї. Намагання зберегти сім'ю ні до чого не призвели, в них різні погляди на сімейні цінності, розбіжності в інтересах та в поглядах на життя. Як наслідок сімейні стосунки припинені. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2005 року, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис за № 355. Від спільного проживання мають доньку Вероніку, [INFO]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його задоволення, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з "Маракуца" на "Тібенко". З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачка просила суд після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на «Маракуца». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність після розірвання шлюбу змінити позивачці прізвище з "Тібенко" на "Маракуца". На підставі наведеного, повно та всебічно з'ясовувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.

Outcome: approved