Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

24 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області про поновлення порушеного права та визнання права на земельну частку (пай). Після неодноразового уточнення та доповнення позовних вимог [PERSON] 29 січня 2016 року звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради Красноокнянського району Одеської області, [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеської області про поновлення порушеного права та визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він з 01 грудня 1988 року по 01.02.2000 року був членом колгоспу «Іскра», який в подальшому був реорганізований в КСП " Іскра»" . 25 грудня 1995 року [PERSON] сільською радою Красноокнянського району Одеської області КСП «Іскра» було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0017 і передано у колективну власність 2592.5 га землі на територіїї [PERSON] сільської ради Красноокнянського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При розпаюванні землі він не був включений до списку членів СВК "Прогрес", які мають право на земельну частку (пай) і не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). На момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю він був членом КСП і повинен був бути включений до списку громадян, які мають право на земельну частку пай. Вважає, що було порушено Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки під час видачі Указу Президента «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року, він являвся членом колгоспу-КСП "Іскра" і вважає, що відповідно має право на земельну частку (пай), тому просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель державної власності на території [PERSON] сільської ради розміром 4,25 га. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердивши обставини, на які посилається в позові, доповнивши, що він добросовісно працював і виконував всю доручену йому роботу і коли його не включили до списків до Державного акту, він намагався домогтися його включення. Тоді колишній голова КСП його завірив, що його включено до додаткового списку для отримання сертифікату на право на земельну частку/пай/, але сертифікат або державний акт йому так і не видали. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Красноокнянського району Одеської області належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, однак до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.У заяві також повідомив, що не заперечує проти задоволення позову/ а.с.88/ Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеської області завчасно, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, однак до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив / а.с.92/ За таких обставин справа розглянута у відсутність представників відповідачів, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що, виходячи із копії трудової книжки серії АС №208323, яка долучена до матеріалів справи, а оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні, вбачається, що позивач з 01 грудня 1988 року прийнятий рядовим колгоспником в колгосп «Іскра», у зв'язку із рядом реорганізацій колгоспу переводився в члени КСП ,а потім СВК «Іскра», а 01 лютого 2000 року був звільнений з членів СВК«Іскра»/ а.с.9-12/. Фактичне виконання роботи позивача як члена колгоспу-КСП-СВК «Іскра» підтверджується також відомостями про роботу, занесеними у вищевказану трудову книжку / а.с.94/ З архівної довідки, виданої Красноокнянською РДА, в протоколах загальних зборів колгоспу «Іскра» від 25 лютого 1994 року № 1 є відомості про прийняття [PERSON] в члени колгоспу , а також відомості про наявність у протоколі загальних зборів КСП «Іскра» від 01 лютого 2000 року №1 про виключення [PERSON] з членів КСП «Іскра» у зв»язку із реоганізацією /а .с.13/. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі підприємству в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю. За змістом вказаного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Іскра» серії ОД-15 № 0017 було видано 25 грудня 1995 року [PERSON] сільською радою Красноокнянського району Одеської області і передано у колективну власність 2592.5 га землі на території [PERSON] сільської ради Красноокнянського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва/а.с.32-22/. Список громадян, які мали право на отримання земельної частки/паю/, в [PERSON] сільській раді, Красноокнянської РДА та відділі Держгеокадастру у Красноокнянському районі відсутній / а.с.85,86,93/. Розмір земельної частки (паю) в КСП «Іскра» на території [PERSON] сільської ради Красноокнянського району Одеської області становить 5,29 в умовних кадастрових гектарах, станом на 16 листопада 2015р. вартість земельної частки (паю) / середній розмір частки складає 4,23 га/ становить 88384,99 грн./ а.с.14,30-31/. Як вбачається із абзаца 7 сторінки 4 заперечень представника ГУ Держгеокадастру в Одеській області, поданих на одну із проміжних позовних заяв [PERSON], відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Красноокнянському районі, у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку/пай/, що видавалися із земель колективної власності колишнього КСП «Іскра» [PERSON] сільської ради, відсутній запис про реєстрацію та видачу сертифіката на право на земельну частку/пай/ на ім'я [PERSON] Отже, на момент видачі КСП «Іскра» державного акту на право колективної власності на землю позивач був членом КСП, навіть не зважаючи на різні відомості про дату прийняття позивача у члени колгоспу, які містяться у трудовій книжці та у архівній довідці, і тому мав право на отримання земельної частки (паю), однак не був внесений до списку осіб, які мали право на її отримання, внаслідок чого не отримав сертифікат на земельну частку (пай), а згодом і державний акт на право приватної власності на землю. В ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Також ч.3 ст.1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року вказав, що невнесення особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), не може позбавити цю особу права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, який втратив чинність з 01.01.2002 року, Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність з 01.01.2004 року та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність з 20.06.2007 року визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" чинною Конституцією України та Земельним кодексом України не передбачено . Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено ст.122 ЗК України. Так, Законом України від 06 вересня 2012 року №5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності » було внесено зміни до Земельного кодексу України і ч.4 ст.122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Головне управління Держгеокадастру в Одеській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії ,картографії та кадастру і відповідно до п.4.13 Положення про Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області ,що затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії ,картографії та кадастру №26 від 03 березня 2015 року, відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, на території Одеської області. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, шо посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином,суд вважає, що є достатньо підстав для частково задоволення позову. Разом з тим, суд вважає, що за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай) розміром в умовних кадастрових гектарах, як за колишнім членом КСП, який мав би бути включений до списку до Державного акту на право колективної власності, з метою подальшого визначення відповідним органом виконавчої влади середнього розміру земельної частки /паю/. Крім того, суд зазначає, що у вищезазначеному запереченні на одну із проміжних позовних заяв представник відповідача -ГУ Держгеокадастру звернув увагу на те, що позивач звернувся з вимогою про захист свого права майже через 20 років .Однак ні у вказаному запереченні, ні в подальше представник відповідача не звертався із заявою про застосування строку позовної давності. Питання щодо відшкодування судових витрат відповідачами позивачем не порушувалося.

Outcome: partial