Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Виконавчий комітет Калениківської сільської ради Золотоніського району звернувся до суду в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи по справі: Служба у справах дітей Золотоніської районної державної адміністрації, Районний центр соціальних служб, про відібрання дітей від батьків з позбавленням батьківських прав. Свої вимоги, позивач мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , а відповідач [PERSON] є батьком малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Сім`я відповідачів по справі перебуває на обліку сільської ради як неблагополучна, що пов`язано з неналежним виконанням ними батьківських обов`язків відносно своїх дітей та способу їх життя. Позивач наполягає, що [PERSON] та [PERSON] неналежно виконують свої батьківські обов`язки стосовно утримання вказаних вище дітей, їхнім вихованням та утриманням не займаються, ігнорують рекомендації щодо належного догляду та виховання своїх дітей, діти проживають в антисанітарних умовах, заклади навчання не відвідують, самі відповідачі ніде не працюють, єдиним їх доходом є допомога держави на утримання їх дітей, зловживають алкогольними напоями. 10.06.2019 року до сільської ради надійшло повідомлення про те, що діти сім`ї [PERSON] не нагодовані, не доглянуті, а самі батьки весь день вживають алкогольні напої із сторонніми особами. Оскільки на вихованні відповідачів знаходяться малолітні діти, тому представники сільської ради негайно здійснили вихід за місцем проживання відповідачів, де було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають в стані алкогольного сп`яніння, діти не доглянуті, не нагодовані, в будинку відсутнє енергопостачання, також в будинку знаходилась стороння п`яна жінка. Того ж дня засідання виконавчого комітету для розгляду ситуації, яка склалася в сім`ї [PERSON] та [PERSON] та прийнято рішення про негайне відібрання дітей. Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 №866, орган опіки та піклування у семиденний строк після прийняття рішення повинен звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них, батьківських прав, або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав. Позивач наполягає, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово попереджались про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, їм пропонувалось вчинити дії спрямовані на зміну способу їх життя, необхідності створення умов для належного виховання своїх дітей. Однак жодних дій спрямованих на зміну своєї поведінки відповідачі не вчинили. Враховуючи вказане вище, з метою захисту прав та інтересів дітей позивач звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив позбавити відповідачів батьківських прав відносно вказаних дітей та стягнути із них аліменти на їх утримання. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні поясненням, які викладені у позовній заяві та зазначав, що відповідачі жодних висновків для себе не зробили, продовжують вести неналежний спосіб життя, ніде не працюють, зловживають спиртними напоями, а єдиним джерелом їх доходу є кошти, які вони отримують від держави як допомога на утримання дітей. Відповідачі не мають запасів продуктів харчування, належного одягу для дітей, у будинку, де проживають малолітні діти, відсутні належні засоби для дотримання дітьми правил особистої гігієни. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували наполягаючи на тому, що вони свою поведінку виправлять, здійснили підключення електроенергії до будинку, в якому проживають та зобов`язуються належним чином виховувати своїх дітей та дбати про їх добробут. Представники третіх осіб, а саме: Служби у справах дітей Золотоніської районної державної адміністрації, Районного центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді в судовому засіданні на задоволенні позову наполягали зазначаючи при цьому, що діти відповідачів по справі перебували в занедбаному стані, не доглянуті, належним чином не лікуються, неповнолітній [PERSON] , який навчається в Канівській школі-інтернаті без поважних причин школу не відвідує, навчання пропускає, часто без будь-яких причин з відома відповідачів знаходиться в дома. Відповідачі неодноразово попереджалися про необхідність змінити своє ставлення до виховання своїх дітей, однак жодних висновків для себе не робили, а тому перебування вказаних дітей разом із відповідачами є небезпечним для нормального виховання та здоров`я цих дітей, а тому позов слід задовольнити, що буде відповідати якнайкращим інтересам як малолітніх дітей так і неповнолітнього сина відповідача. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв`язку із наступним. Як вбачається із ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09.11.2012 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.01.2017 року) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.12.2018 року). Окрім того [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 16.04.2003 року) та змінила своє прізвище із Левківської на Твардовську внаслідок укладення шлюбу, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (серії [NUMBER] від 01.10.2012 року). Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Калениківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 22.12.2018 року №59, сім`я [PERSON] та [PERSON] , у якій виховуються малолітні та неповнолітня дитина поставлена на облік служби у справах дітей Золотоніської райдержадміністрації, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Суд при розгляді даної справи враховує, що відповідачі неодноразово повідомлялися про необхідність зміни способу життя та необхідність належного догляду за малолітніми дітьми. Так згідно з рішенням виконавчого комітету Калениківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 23.04.2015 року за №24, [PERSON] та [PERSON] було зобов`язано належно утримувати своїх дітей, вжити заходів із поліпшення соціально-побутових умов сім`ї, а згідно з рішенням виконавчого комітету Калениківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 31.10.2017 року за №47 [PERSON] та [PERSON] було зобов`язано не влаштовувати у будинку, де проживають малолітні діти, масових гулянь, не допускати проживання в будинку сторонніх осіб, а також забезпечувати відвідування дітьми дитячих садочків та школи. Відповідно до рішень виконавчого комітету Калениківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 23.01.2019 року за №4 та №5, виконком Калениківської сільської ради вирішив визнати незадовільним виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] щодо їх малолітніх дітей, а також вирішив визнати незадовільним виконання батьківських обов`язків [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] та вважав за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей, а також вирішив здійснювати постійний контроль за станом проживання та виховання дітей. Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.06.2019 року, комісією було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї відповідачів та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розпивали алкогольні напої із сторонніми особами, перебували в стані алкогольного сп`яніння, діти були не нагодовані та хотіли їсти, енергопостачання, яке є єдиним джерелом для приготування їжі відключено за борги, а тому приготувати їжу для [PERSON] , 2018 року народження, було не можливо. На підставі вказаного акту виконавчий комітет Калениківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 10.06.2019 року прийняв рішення за №26 про спільне з представниками служби у справах дітей Золотоніської районної державної адміністрації, ювенальної превенції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, КНП «Золотоніський районний центр первинної медико-соціальної допомоги» негайне відібрання дітей від матері [PERSON] та батька [PERSON] .. Заперечуючи проти доводів позивача відповідач [PERSON] зазначала, що вони стала на шлях виправлення та відновила електропостачання до будинку в якому проживає, а тому вважає, що нею вчинені всі дії, спрямовані на забезпечення належного проживання із нею її малолітніх дітей та неповнолітнього сина. [PERSON] у судовому засіданні, заперечуючи проти доводів позивача, повідомив, що він підробляє неофіційно, на постійну роботу обіцяє власштуватись. Разом із тим із такими доводами відповідачів суд погодитися не може з огляду на зазначені вище докази, які у своїй у сукупності вказують на відношення відповідачів до належного матеріального забезпечення та виховання своїх дітей, які через антисанітарний стан будинку, не забезпечення належного лікування перебувають в безпосередній небезпеці щодо свого життя та здоров`я. Вказані обставини також стверджуються доповідними записками зав ФП с. Каленики Глухинської В.П. від 12.09.2017 та 02.01.2019 року. Окрім того відповідачі, заперечуючи проти відібрання у них дітей та позбавлення батьківських прав, не надали суду жодних доказів покращення як свого матеріального стану, так і умов проживання дітей. Також у судовому засіданні встановлено, що єдиним джерелом доходу відповідачів є соціальні допомоги на утримання новонародженої дитини, разом з тим відповідач [PERSON] ніде не працює, проживає лише за рахунок соціальних виплат на дітей, матеріально свою сім`ю не забезпечує, що стверджується характеристикою за місцем проживання відповідача від 12.06.2019 року, №135. [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, зловживає спиртними напоями, не реагує на зауваження щодо створення належних умов для дітей, що також стверджується характеристикою за місцем проживання відповідача від 12.06.2019 року, №134. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що позивачем було доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ними від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до їх дітей. Доводи ж відповідачів про зміну свого ставлення до виховання їх дітей не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не стверджуються жодними належними доказами по справі та з огляду на неодноразове повідомлення відповідачів про зміну способу свого життя та виховання своїх дітей, а також свідоме нехтування такими повідомленнями розцінюється судом лише як намагання повернути дітей з метою подальшого отримання соціальних виплат за які і проживає їх сім`я. У пунктах 2-5 частини першої ст. 164 СК України передбачені наступні підстави позбавлення батьківських прав, які також є підставами відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав, це - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України та роз`яснення п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Суд також враховує, що позивач просить стягувати аліменти у розмірі 1/2 частини всіх доходів з відповідачів, але не менше ніж 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України. За таких обставин суд вважає, що розмір аліментів, які необхідно стягнути із відповідача на користь позивача у розмірі 1/2 частини всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованим та таким, що буде відповідати інтересам сторін. Враховуючи обставини справи та ставлення відповідачів до своїх дітей, та виходячи з принципів розумності та справедливості суд стягує аліменти на їх утримання в заявленому позивачем розмірі. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь держави судовий збір у розмірі по 1536.80 грн., так як вимоги носять майновий і немайновий характер (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»), від яких при подачі заяви був звільнений позивач.

Outcome: approved