Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

16 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі-ПАТ КБ "Приватбанк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], Лугинського районного сектору Державної міграційної служби України в Житомирській області про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 90,40 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також позивач просить виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України в Житомирській області, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку (з урахуванням уточненої заяви від 15.01.2014р.). Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.11.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] був укладений договір №ZRZ0GA00004161, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.11.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися у наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк та відповідач [PERSON] 16.11.2007 року уклали договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 90,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Прийняті на себе зобов'язання за договором кредиту [PERSON] виконала неналежним чином, в результаті чого станом на 30.05.2012 року утворилася заборгованість в розмірі 40631,80 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 30.05.2012 року складає 324749,64 грн., яка складається з наступного: 21750,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 7806,38 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1550,46 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7559,67 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1933,36 доларів США - штраф (процентна складова) (згідно уточненої заяви від 15.01.2014р.). Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з"явився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, повністю підтримав заявлені позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачі не з'явилися, хоча про день, місце та час розгляду справи сповіщені належним чином, про що маються повідомлення у справі. Про причини своєї неявки суд не повідомили, письмових заяв від них не надходило. Представник Лугинського районного сектору Державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання не з"явився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задовлення позовних вимог. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] був укладений договір №ZRZ0GA00004161, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.11.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися у наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідач [PERSON] 16.11.2007 року уклали договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 90,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України та ст.525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Видами забезпечення виконання зобов'язання, відповідно до ст.546 ЦК України, є неустойка, порука, гарантія, застава, при тримання, завдаток. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема у даному випадку іпотека. Саме з таким видом забезпечення виконання зобов'язання договору кредиту визначилися сторони. Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому порядку. Аналогічні положення містяться в п.24 договору іпотеки від 16.11.2007 року . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, про що свідчить розмір заборгованості станом на 30.05.2012 року, який значно перевищує заставну вартість предмету іпотеки, узгоджену сторонами на день укладання договору іпотеки. Зокрема, станом на 30.05.2012 року за кредитним договором №ZRZ0GA00004161 від 16.11.2007 року утворилася заборгованість в розмірі 40631,80 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 30.05.2012 року складає 324749,64 грн., яка складається з наступного: 21750,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 7806,38 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1550,46 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7559,67 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1933,36 доларів США - штраф (процентна складова) (згідно уточненої заяви від 15.01.2014р.), тоді як вартість предмета іпотеки визначена сторонами у розмірі 181800,00 грн. (п.35.5 договору іпотеки). Письмову вимогу №30.1.0.0/2 від 26.06.2012 року про усунення порушень із зазначенням стислого змісту порушених зобов'язань, вимогою про їх виконання та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" на адресу відповідача [PERSON] було направлено 04.07.2012 року рекомендованим листом. При цьому відповідачем не застосовано заходів щодо виконання зобов'язань та погашення заборгованості, що стало підставою для звернення до суду. Таким чином, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено діючим законодавством та договором іпотеки (п.18.8.2). Із позовної заяви вбачається, що позивач, як іпотекодержатель, просить про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 90,40 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Відповідно до вимог ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Правилами ст.38 вищевказаного Закону України передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, порядок та процедуру такого продажу. У п.42 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). З урахуванням наведеного та з огляду на те, що розмір заборгованості є значним та наразі перевищує вартість предмета іпотеки, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас, у п. 41 вищевказаної Постанови Пленуму ВССУ роз'яснено, що якщо будівля (споруда), у тому числі й об'єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5 - 6, 16 Закону України "Про іпотеку"). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У зв'язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об'єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості. Враховуючи, що згідно із п.35.4 договору іпотеки земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки (будинок) за адресою [ADDRESS], неприватизована, тобто не перебуває у власності іпотекодавця [PERSON] і позивачем не надано доказів зворотнього, вимоги про звернення стягнення на цю земельну ділянку є безпідставними. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №ZRZ0GA00004161 від 16.11.2007 року в сумі 324749,64 грн., звернувши стягнення на будинок загальною площею 90,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, оскільки наявність осіб зареєстрованих у будинку, на який звертається стягнення, перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із найманого житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Разом з тим, у ч.1 ст.40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст.40 Закону України "Про іпотеку" установлений порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно,їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку". Згідно довідки Лугинської селищної ради №7168 від 30.12.2013 року за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON], 1951 р.н. та [PERSON],1977 р.н. Як зазначалось вище, у справі міститься письмова вимога №30.1.0.0/2 від 26.06.2012 року про усунення порушень із зазначенням стислого змісту порушених зобов'язань, вимогою про їх виконання та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" на адресу відповідача [PERSON], яку було направлено 04.07.2012 року рекомендованим листом, проте доказів отримання відповідачем цієї вимоги позивачем не надано. Доказів надсилання та отримання письмової вимоги про добровільне звільнення житлового будинку відповідачем [PERSON], яка зареєстрована у цьому будинку, також не надано. Оскільки в справі відсутні відомості про отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] відповідної вимоги іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, а законом передбачений певний порядок добровільного виселення за вимогою Банку, і цей порядок банком не дотриманий, позов про виселення відповідачів без дотримання попереднього порядку є передчасним. Що стосується позовних вимог позивача щодо зняття відповідачів, які зареєстровані та проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, то ці вимоги позивача також не можуть бути задоволені судом з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстраційного обліку покладено на відділи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України. Отже, питання щодо зняття з реєстраційного обліку не є компетенцією суду, а здійснюється відділами у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 3246,42 грн.

Outcome: partial