Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Державного реєстратора Приватного Нотаріуса КМНО Кобелєвої Алли Михайлівни, Державного реєстратора Приватного Нотаріуса КМНО Василенко Олега Анатолійовича, [PERSON] про визнання протиправним дій та скасування номеру про право власності. В обґрунтування позову зазначає, що 03 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки (нерухомого майна) № 62431. Відповідно до п. 1.2. цього договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту № 11136745000 від 03 квітня 2007 року та за договором про надання поновлювальної кредитної лінії № 11136784000 від 03 квітня 2007року. Відповідно до п. 1.1. цього Договору. Іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку нерухоме майно, трьохкімнатну квартиру, загальною площею - 78, 90 кв. м., жилою площею -41, 80 кв. м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки № 73289419 від 18.11.2016 року - 30.03.2016 року Державним реєстратором Приватним Нотаріусом КМНО Кобелєвою Аллою Михайлівною було здійснено протиправну дію (номер запису про право власності: 14021406). а саме прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29101711 від 05.04.2016 року; підстава виникнення права власності: договір потеки, серія та номер: 1188у, виданий 03.04.2007. видавник: Приватний нотаріус КМНО Чернокур О. М.; форма власності: приватна; власники: ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (Відповідач 1). код ЄДРПОУ: 37825968. Дана дія з боку відповідачів є незаконною та протиправною, відповідно до чого позивач звертається за захистом своїх прав до суду. [PERSON] просив визнати протиправним дію ТОВ «КЕЙ-КОЛЕК» та Державного реєстратора ІІП КМНО Кобелєвої Алли Михайлівни про протиправне позбавлення права власності [PERSON] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: 14021406 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29101711 від 05.04.2016 року, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 893926880000) за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», ЄДРПОУ: 37825968. Визнати протиправним дію Державного реєстратора ПН КМНО Василенко Олега Анатолійовича та [PERSON] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: 27140099 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42166328 від 20.07.2018 року, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 893926880000) за [PERSON] . Стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача ФедянінВ.І., який діє в інтересах ТОВ «Кей-Колект»в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити. Інші учасники судового процесу не з`явились в судове засідання, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки (нерухомого майна) № 62431. Відповідно до п. 1.2. цього договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту № 11136745000 від 03 квітня 2007 року та за договором про надання поновлювальної кредитної лінії № 11136784000 від 03 квітня 2007року. Відповідно до п. 1.1. цього Договору. Іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку нерухоме майно, трьохкімнатну квартиру, загальною площею - 78, 90 кв. м., жилою площею - 41, 80 кв. м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки № 73289419 від 18.11.2016 року - 30.03.2016 року Державним реєстратором Приватним Нотаріусом КМНО Кобелєвою Аллою Михайлівною було здійснено протиправну дію (номер запису про право власності: 14021406). а саме прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29101711 від 05.04.2016 року; підстава виникнення права власності: договір потеки, серія та номер: 1188у, виданий 03.04.2007. видавник: Приватний нотаріус КМНО Чернокур О. М.; форма власності: приватна; власники: ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», код ЄДРПОУ: 37825968. Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Стаття 36 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч.ч.1, 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Підпунктом 1 пункту 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Законом України "Про іпотеку" передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" увів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20). Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 37 Закону України «Про Іпотеку» чітко зазначено за якою вартістю іпотекодержатель набуває у власність майно, а саме «Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Уразі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.» На момент реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за [PERSON] обліковувалась заборгованість по Договору про надання споживчого кредиту №11136745000 у розмірі 206 728,44 Доларів США, з яких 140 000,00 Доларів СІЛА - заборгованість по тілу кредиту і 66 728,44 Доларів США заборгованість по відсотках. Відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 18.03.2016 року - ринкова вартість об`єкту оцінки становила 672 560,00 гривень (25 189,61 Доларів США). Таким чином, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у порядку, визначеному діючим законодавством заздалегідь замовило експертну оцінку нерухомого майна, оскільки, 25 189,61 Доларів США (балансова вартість) складає лише 12% від загальної суми заборгованості - 206 728,44 Доларів США, то звичайно ж ні про які перевищення вартості над розміром забезпечених вимог і мови не може йти. Щодо заперечення позивача, що нібито він не отримував жодних письмових вимог від ТОВ «Кей-Колект». Докази відправлення та отримання таких вимог містяться у відповідній реєстраційній справі Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої Алли Михайлівни, твердження позивача про те, що він не отримував повідомлення є повністю необґрунтованими, оскільки, Державний реєстратор проводив реєстраційну дію виконуючи вимоги ст.35 Закону України «Про іпотеку», отже ним була отримана вимога про усунення порушень основного зобов`язання із доказами отримання боржником (який є іпотекодавцем). Отже, виконуючи умови ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надіслало Боржнику Вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, яка була отримана. У вимозі також містилось попередження про те, що у разі від подальшого ухилення від виконання обов`язків по погашенню кредитної заборгованості - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно статті 627 Цивільного Кодексу України: «сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.». Згідно статті 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними,та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 628 Цивільного Кодексу України, договір є обов 'язковим для виконання сторонами. Ст. 35 Закону України «Про іпотеку», якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» реалізувало своє право та задовольнило вимоги іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке відбулося 30.03.2016 року. Відповідно до пункту 3 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у разі, державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. У разі, якщо у Державного реєстратора відсутні причини наведені вище для відмови у державній реєстрації, то відповідно до пункту 5 тієї ж статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» він не міг і не мав підстав для відмови ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у державній реєстрації прав на нерухоме майно, відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених першою цієї статті, заборонена. Таким чином, твердження про «протиправність» дій нотаріуса та незаконність рішення набуття ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотечного договору є необгрунтованим, оскільки боржник, не зробив нічого для усунення порушення зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» мало усі законні підстави на набуття права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотечного договору. ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надало державному реєстратору усі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, відповідно і підстав для відмови реєстратора у проведенні такої реєстрації - не було, а відмовити без належних на те підстав державний реєстратор не могла. Щодо посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач стверджує, що у відповідності до цього закону на зазначене майно не може бути звернене стягнення виходячи з того, що його площа менше ніж 140 кв. м. кредит видано в іноземній валюті, а спірне майно надано в забезпечення цього кредиту. Відповідно п.1 ст.1 цього закону не може бути звернено стягнення у примусовому порядку. Примусове стягнення нерухомого та рухомого майна, яке виступає предметом іпотеки чи застави, можливе лише на підставі рішення суду. Примусити боржника здійснювати дії, спрямовані на відчуження предмету іпотеки чи застави, не вправі ніхто інший, ніж суд. Саме поняття примусу включає забезпечення державою механізму виконання, тобто примушення до дій. Відповідно, здійснити заходи примусу може лише орган державної влади. Відповідно до закону України «Про виконавче провадження» єдиним органом примусового виконання рішень є Державна виконавча служба. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» ст. 3 цього закону визначає додаткове коло осіб, що можуть виконувати рішення але відповідно до частини 3 цієї статті вони не є органами примусового виконання. Така сама позиція міститься в ст..47 Конституції України. В той самий час, відповідно до ст. 203 ЦК передбачає волевиявлення сторони правочину, що має бути вільним та відповідати внутрішній волі. Таким чином укладаючи іпотечне застереження, що міститься в договорі іпотеки сторона виявила свою волю та надала згоду на відчуження предмету іпотеки в разі невиконання зобов`язання. А відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» забороняється здійснювати примусове стягнення. Таким чином, посилаючись на недотримання вимог чинного законодавства при реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] зобов`язаний надати суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається. Укладений договір іпотеки містив іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому,статтею 37 Закону передбачено можливість/право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з розділом 4 договору іпотекодержатель у визначених випадках (п.4.1. договору) має право звернення стягнення на предмет іпотеки (п.4.2. договору), при цьому право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іподекодержателю (п.4.3 договору). Сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (п.4.5 договору). 12.07.2018 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та [PERSON] був укладений Договір Купівлі-Продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , договір був посвідчений ПН КМНО Василенко Олегом Анатолійовичем за РН 3419. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.», згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України (в редакції, що діяла в момент укладення Договору Іпотеки), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 319 Цивільного Кодексу України (в редакції, що діяла в момент укладення Договору Іпотеки) Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.». Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Позиція позивача не підтверджується будь-якими фактичними обставинами чиналежними доказами. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснене з порушенням вимог закону, предмет іпотеки підпадав під обмеження, установлені Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, правових підстав для стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат, не має.

Outcome: dismissed