Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК", в якому вимагає визнати недійсними укладені з відповідачем кредитний договір № ZPVLGК000000021 від 10.04.2006 року, та договір іпотеки від того ж числа. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, зазначений кредитний договір був укладений на суму кредиту, яка склала 137612,50 гривень. Проте відповідач при укладенні договору не надав позивачу повну інформацію про умови та інші обставини, які стосуються договору, відповідно до положень ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" та нормативних актів Національного банку України. Крім того, при укладенні договору банк не включив у договір детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з вказівкою ефективної відсоткової ставки та не зазначив дати видачі кредиту. Тим самим, за твердженням позивача, відповідач приховав від неї як позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кредитного договору, чим ввів її в оману. Також позивач зазначив, що зміст кредитного договору суперечить вимогам законодавства України і містить несправедливі умови, зокрема, щодо страхування, розкриття банківської таємниці, та права банку збільшувати процентну ставку. Враховуючи ці обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" також звернувся до суду з позовом до [PERSON] , згідно якого вимагає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, що складає 962021 гривню 19 копійок. Свої вимоги ґрунтує тим, що відповідач, отримавши грошові кошти за кредитним договором, не виконав своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків та інших платежів. У судове засідання сторони не з`явилися, згідно поданих заяв, просять провести судовий розгляд за своєї відсутності. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а позов ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" - таким, що задоволенню не підлягає. Так, 10.04.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPVLGК000000021, згідно якого відповідач отримав кредит готівкою у розмірі 137612,50 гривень. Того ж дня в забезпечення кредитного договору був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS] . Оцінюючи зміст кредитного договору, суд погоджується з доводами позивача та його представника, що при укладенні цього договору він був введений в оману відносно його суттєвих умов. Так, відповідно до ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, що діяла на момент укладення спірного кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, що діяла на момент укладення спірного кредитного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Під час судового розгляду за клопотанням представника позивача була призначена та проведена судова економічна експертиза з питань: 1. Чи відповідає документальне оформлення кредитного договору №ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року між ПАТ "КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , а також його додатків, вимогам, Закону України "Про захист прав споживачів", у т.ч. вимогам ст.11 цього Закону (в редакції, чинній на момент укладення договору)? Якщо не відповідає, то у чому саме? 2. Чи відповідає розмір щомісячного платежу, визначеному у кредитному договорі № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та його додатках, - відсотковій ставці, визначеній в п.1.1. Договору у розмірі 12% річних? Якщо не відповідає, то якій відсотковій ставці він відповідає? 3. Яким є розмір щомісячного платежу, що відповідає відсотковій ставці, визначеній в п.1.1. Договору № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року - 12% на рік? 4. Якою є ефективна (реальна) відсоткова ставка за кредитним договором №ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та яким є абсолютне значення подорожчання кредиту за цим договором? Чи відповідають розраховані ефективна (реальна) відсоткова ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту на момент підписання договору даним, зазначеним в кредитному договорі № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та його додатках? 5. Чи містить кредитний договір № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року з додатками умови щодо наявності прихованих прибутків Банку на шкоду позичальника (споживача)? Якщо так, то в чому вини полягають? 6. Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору №ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та розрахунковим документам за даним кредитним договором? У відповідному висновку експертизи від 10.07.2017 року експерт зазначив, що документальне оформлення кредитного договору не відповідає вимогам пп.в), д), є), и), і) п.2; чч.3, 5 п.4; чч.3, 4 п.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", що стосуються обов`язку кредитодавця повідомити споживача у письмовій формі про наявні форми кредитування, варіанти повернення кредиту тощо, а також про необхідність зазначенні у договорі про надання споживчого кредиту дати видачі кредиту, річної відсотковою ставки за кредитом. Зокрема, експерт зазначив, що у договорі відсутня дата видачі кредиту, відсутні дані і документи щодо ознайомлення споживача з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, варіантів повернення кредиту тощо. Крім того, експертом встановлено, що розмір щомісячного платежу по кредитному договору встановлено у розмірі 2391,63 гривень, що відповідає відсотковій ставці 20,81 %, тоді як за змістом договору, розмір щомісячного платежу при 12 % річних повинен складати 1823,50 гривень, тобто менше на 568,13 гривень. Розраховані реальна орієнтовна відсоткова ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту не відповідають даним, зазначеним у кредитному договорі; так, при погодженій сторонами відсотковій ставці у розмірі 12 % її фактичний розмір складає 22,27 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту складає 172449,21 гривню, що на 79538,10 гривень більше суми, відносно якої сторони дійшли згоди. Таким чином, при укладенні кредитного договору було порушено Закон України "про захист прав споживачів" щодо надання повної та достовірної інформації про умови кредитування. Докази, які б спростовували висновки експертизи, відповідачем не надано. Таким чином, умови кредитного договору не відповідають вимогам закону, є суперечливими і є такими, що вводять позивача в оману як споживача фінансової послуги. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасників правочину повинно відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.6 абз.2 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою. При цьому, згідно абз.2 ч.2 ст.19 цього Закону, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оцінивши надані докази, суд вважає, що банк під час укладання спірного кредитного договору, приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, а також інших суттєвих умов, чим ввів позивача в оману. Враховуючи, що сам кредитний договір розроблявся відповідачем, і всі вказані недоліки у визначені його умов здійснені виключно на користь відповідача, суд приходить до висновку, що укладення спірного кредитного договору позивачем було здійснено під впливом обману з боку відповідача. Згідно абз.1 ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно абз.2 ч.1 ст.229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Таким чином, суд. дійшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору № ZPVLGК000000021 від 10.04.2006 року, укладеного між ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. З урахуванням цього, договір іпотеки, укладений сторонами 10.04.2006 року, згідно якого позивач в забезпечення зобов`язань за кредитним договором передав належну йому квартиру [ADDRESS] ., також має бути визнаний недійсним. Вирішуючи питання про застосування позовної давності згідно положень ст.ст.256, 257, 267 ЦК України, суд виходить з того, що позивач [PERSON] був введений в оману відповідачем відносно суттєвих умов договору. Суд також враховує, що споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Враховуючи це, суд вважає, що, перебуваючи під впливом обману, позивач об`єктивно не міг дізнатися про порушення своїх прав аж до травня 2015 року, коли він звернувся за правовою допомогою; тому строк позовної давності ним не пропущений. Таким чином, позов має бути задоволений повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed