Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

10 травня 2018 року [PERSON], в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнаня особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначила, що вона є співвласником ? частини житлового [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 9 грудня 2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г. Іншими співвласниками вказаного житлового будинку є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Проте реєстрація відповідача [PERSON] у житловому будинку позбавляє можливості власника розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, що і стало приводом для зверненя до суду і заявлення вимоги про усунення перешкод у користування житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування [ADDRESS]. З урахуванням положень ст.274 Цивільного процесуального кодексу України при відкритті провадження вирішено провести розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В поданих до суду заявах позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] відзиву проти позову не надав, до суду не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником ? частини житлового [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 9 грудня 2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г. та зареєстровано в реєстрі №8098 (а.с.5-6). У житловому [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] (а.с.10), який з травня місяця 2007 року у вказаному житловому будинку не проживає, особистих речей в будинку не має, витрат на його утримання не несе (ас.12). Позивач [PERSON] не може розпорядитися майном на свій розсуд через реєстрацію [PERSON] у житловому будинку, яий там не проживає, добровільно знятись із реєстрації не бажає. У зв'язку з цим порушується право позивача, як співвласника, на вільне користування та розпорядження належним їй житлом. Відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про власність", ст.ст.319, 321, 386 Цивільного кодексу України: "власник володіє, користується, розпоряджається своїм власним майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння." Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположнихсвобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. За змістом ст.47 Конституції кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини: належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved