Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] в якому просив змінити встановлений [PERSON] спосіб участі у вихованні дітей, встановивши способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні з малолітніми дітьми - сином, [PERSON], [INFO], та донькою, [PERSON], [INFO], без участі матері з правом перебуванням дітей за місцем проживання батька наступним чинном: 9 календарних днів що місяця протягом навчального року (з 01 вересня по 31 травня) з першої п'ятниці місяця з 18.00 годин по другу неділю цього місяця до 18.00 годин; 7 календарних днів під час зимових шкільних канікул щорічно (з 29 грудня по 05 січня у парні роки та з 05 січня по 12 січня у непарні роки); 45 календарних днів під час злітніх канікул: в парні роки з 01 червня по 15 липня, в непарні роки - з 16 липня по 29 серпня; батько має право необмежено спілкуватися з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні з малолітніми дітьми - сином, [PERSON], [INFO], та донькою, [PERSON], [INFO], надаючи можливість батькові [PERSON] проводити з сином, [PERSON], [INFO], та донькою, [PERSON], [INFO] встановлений судом час. Зобов'язати мати [PERSON] передавати дітей - сина, [PERSON], 06.20.2007року народження, та доньку, [PERSON] марію Дмитрівну, [INFO], Батькові [PERSON] у визначений судом час для спілкування батька з дітьми. Зобов'язати батька [PERSON] своєчасно повертати дітей до їх постійного місця проживання після проведення з дітьми встановленого судом часу. Зобов'язати батьків - матір [PERSON] та батька [PERSON] запис дітей у гуртки, секції здійснювати виключно за взаємної згоди обох батьків. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення. Відповідачка в ході розгляду справи проти позову заперечувала. В обґрунтування заперечень на позов відповідачка та ії представники послались на те, що на час розгляду цивільної справи обставини, які б давали підстави для зміи рішення встановленого порядку участі сторін у вихованні дітей відсутні. Представник третьої особи- Служби у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши позивача та його представника, відповідачку та ії представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд виходить із наступного. Ст.157 СК України встановлено, що питання вихання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України "Про охорону дитинства". Судом встановлено, що сторони з 04.03.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] ,[INFO]. Згідно з рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.12.2012 року шлюб сторін був розірваний. Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір»ю - відповідачкою по справі [PERSON]. Відповідно до рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 серпня 2012 року визначено місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дітей, визначення способів участі у вихованні батька із дітьми, було вирішено позов задовольнити частково та усунути [PERSON] перешкоди у вихованні із малолітнім сином [PERSON], [INFO] та донькою [PERSON], [INFO]. Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дітей - сина [PERSON], [INFO] та донькою [PERSON], [INFO], встановивши побачення кожної парної неділі щомісяця з 11.00 до 17.00 у присутності матері дітей [PERSON], а також 1 тиждень під час зимових шкільних канікул та 21 день під час літніх шкільних канікул для оздоровлення дітей при наявності путівки до дитячого оздоровчого закладу на термін ії дії, за попередньою домовленістю з матір`ю малолітніх дітей. В той же час, Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи, що стосуються поваги на сімейне життя, неодноразово зазначав, що між дитиною і його батьками існує зв'язок, що прирівнюється до сімейного життя. Взаємна насолода суспільством один одного між батьком і дитиною є основним елементом сімейного життя, навіть якщо стосунки між батьками розпалися, а внутрішньодержавні заходи, що перешкоджають подібній насолоді, прирівнюються до втручання в право, що охоплюється статтею 8 Конвенції (см. среди прочих источников, Постановление Европейского суда по правам человека от 13.07.2000 "Дело "Эльсхольц (Elsholz) против Германии", Постановление Европейского суда по делу "Йохансен против Норвегии" (Johansen v. Norway) от 7 августа 1996 г., Reports of Judgments and Decisions 1996-III, pp. 1001 - 1002, § 52, и Постановление Европейского суда по делу "Бронда против Италии" (Bronda v. Italy) от 9 июня 1998 г., Reports 1998-IV, p. 1489, § 51). Намагаючись не втратити контакт з дітьми, батько вже більше року намагається виконувати рішення суду та зустрічатися з дітьми хоча б два рази на місяць, як визначено судом, у присутності матері. Протягом 2014 року постановлене рішення суду щодо участі батька у вихованні дітей відповідач належним чином не виконується. Після набрання рішенням законної сили батько звернувся до відповідача з пропозицією надати 1 тиждень під час зимових канікул, а саме з 06.01.2014 року до 12.01.2014 року, для проведення часу з дітьми. Відповідач відмовила, зазначивши, що батько своєчасно з нею не домовився. Наступна зустріч повинна була відбутися 12.01.2014 року. Батько у цей день прийшов до квартири, де мешкають діти, для проведення з ними часу, однак відповідач безпідставно відмовила батькові у спілкуванні з дітьми, посилаючись на відсутність виконавчого листа. Після 12.01.2014 року позивач звернувся до відповідача з листом, щоб вона повідомила, чи має вона намір виконувати рішення суду чи мені дійсно необхідно звертатися до виконавчої служби про примусове виконання рішення. Нажаль жодної відповіді на вказаний лист надано не було. Через відмову матері дітей добровільно виконувати рішення суду щодо зустрічей з дітьми, батько був змушений звернутися до виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві для примусового виконання рішення суду. Однак, 03.02.2014 року старшим державним виконавцем була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із тим, що у виконавчому документі відсутні заходи примусового виконання. В постанові державного виконавця було зазначено наступне: Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. В поданому виконавчому документі відсутні заходи примусового виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження», які можна застосувати у спосіб та порядок, визначені виконавчим документом. На цій підставі було відмовлено у прийняті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 760/3156/13-ц, що ще раз вказує на неконкретність рішення суду. В подальшому регулярних зустрічей з дітьми також не було, бо відповідач кожного разу, коли батько приходив до дітей, постійно щось вигадувала, щоб зустрічі не відбувалися. Зимові канікули батько не зміг провести з дітьми, бо відповідач зазначила, що її несвоєчасно про це повідомили. В травні 2014 року батько звернувся за допомогою до Служби у справах дітей Солом'янської РДА у м. Києві, щодо забезпечення ними соціального супроводу під час зустрічей батька з дітьми у визначений судовим рішенням час. Однак, вони зазначили, що вказане питання не відноситься до їх компетенції. Таким чином, вже більше року батько позбавлений як і раніше можливості безперешкодно спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх житті. Літні канікули батько також не зміг провести з дітьми через створення відповідачем штучних перешкод у цьому. Крім того, з осені, відповідач записала дітей до спортивної секції саме у неділю, із зазначенням, що дітей батько має право бачити лише після закінчення цих занять, що фактично зводиться до 3,5 годин два рази на місяць. При цьому психологи з дитячої психології зазначають, що спілкування дітей з батьками повинно мати систематичний регулярний характер, щоб діти дійсно усвідомлювали турботу про них. Це підтверджується і висновком органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.04.2015 року № 108-5007/01, в якому зазначено, що мати дітей категорично заперечує проти запропонованого батьком регламенту побачень з дітьми, зважаючи на зайнятість дітей у позашкільний час та у вихідні дні додатковими секціями та гуртками. На сьогодні старша донька [PERSON] завершила навчання у третьому класі школи № 115, а син позивача в цьому році пішов до першого класу та успішно його закінчив. Про їх успіхи в школі батько не має можливості дізнатися від самих дітей, бо їх зустрічі є нерегулярними та й ще досить обмеженими у часі. Діти дорослішають і потребують все більше уваги, турботи, виховання, піклування за ними. Однак, діти позбавлені можливості вільно спілкуватися з батьком. Хоча батько завжди цього прагнув і приймав активну участь у житті дітей. Батько впевнений, що він потрібен своїм дітям. Ніхто і ніколи не буде їх любити так, як люблять дітей батьки. Турбота і участь батьків у вихованні дітей - незамінні. Їх не можуть компенсувати інші родичі чи знайомі. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім того, виходячи із змісту ст. 157 СК України вбачається, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини не лише має право на особисте спілкування з нею, але й зобов'язаний брати участь у її вихованні. Таким чином, спілкування з дітьми, участь у їх вихованні - це є прямий і головний обов'язок кожного батька. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ч. 2 ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Діти мають право вільно спілкуватися зі своїми батьками, та з кожним з батьків проводити достатньо часу, щоб діти розуміли, що у них двоє батьків, які їх люблять та опікуються ними в рівній мірі. Батьки повинні спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для усвідомлення дітьми турботи про них. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Активна участь двох батьків у вихованні дітей та наявність двох помешкань може стати навіть перевагою для дітей. Вони бачать різні стилі життя, знайомляться з різним побутом, переконаннями інших людей. Це дає дітям можливість порівнювати і вирішувати, що для них є кращим. При спільному вихованні дітей зберігається можливість змістовних взаємин з кожним з батьків та створюється впевненість в тому, що двоє батьків піклуються про дитину. У висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.04.2015 року № 108-5007/01 зазначено, що [PERSON] працює, матеріально та житлом забезпечений, за місцем роботи характеризується позитивно. Проживає в трикімнатній орендованій квартирі, в якій створені належні умови для перебування малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON]. Батько впевнений, що емоційна відчуженість, певний страх до батька визваний саме рідкими короткотривалими зустрічами з дітьми і при поступовому збільшенні часу для їх спільного відпочинку чи навчання діти як і раніше будуть радіти батькові та усвідомлювати його турботу про них. Європейський суд з прав людини наголосив, що якщо право батька на доступ до власної дитини обмежується, то існує серйозна небезпека послаблення сімейних стосунків між батьком і малолітньою дитиною. Взаємне ж спілкування дитини зі своїм батьком є фундаментальною складовою сімейного життя навіть при розірванні стосунків між батьками. Прийняття заходів, що перешкоджають такому спілкуванню, рівнозначні втручанню в здійснення права на повагу сімейного життя, що є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа «Ельсхольц проти Німеччини»,2000). Ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених в судовому засіданні, суд вважає, що як позивач, так і відповідач можуть та мають право на виховання своєї дитини. В матеріалах спави відсутні докази, які б свідчили, що запропанований батьком спосіб його участі у житті дітей без присутності матері перешкоджатиме нормальному вихованню дітей. Відповідачка не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили, що при зустрічах батька з донькою і сином порушуються права дитини. При цьому слід зазначити, що встановлення регламенту зустрічей одному із батьків, враховуючи принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, не позбавляє батька можливості виконувати свої батьківські права та забирати дитину з навчального закладу, спілкуватися з вчителями, лікарями, самою дитиною в інший час, цікавитись розвитком та здоров'ям дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки повинні поважати дитину. Ст.155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. В ході розгляду справи встановлено, що діти мають завантажений навчальний графік занять, діти щотижня відвідують різноманітні гуртки для додаткового духовного та фізичного розвитку. В іншій частині позову, суд вважає доцільним відмовити.

Outcome: partial