Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка за допомогою системи «Електронний суд» звернулась до суду 19.10.2020 із вказаною позовною заявою від 17.10.2020, відповідно до уточнених позовних вимог просить зобов`язати відповідача спростувати недостовірно поширену відносно неї інформацію, як таку, що паплюжить повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, розповсюджену відповідачем протягом жовтня 2020 року у загальному доступі в мережі "Інтернет", а саме, Facebook, шляхом розміщення спростування на відповідних сторінках у вказаній соціальній мережі у групах "Осипенковская громада 2020" та " [PERSON] " з текстом наступного значення: "протягом жовтня 2020 року мною, [PERSON] , шляхом розміщення у загальному доступі в мережі Інтернет, в соціальній мережі Фейсбук, у створеній групі « [INFO] » та "Осипенківці", недостовірних та неправдивих відомостей відносно [PERSON] , а саме, те, що вона регулярно зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, зловживає своїм службовим становищем. Ці відомості є недостовірними та такими, що порушують гідність, честь та ділову репутацію [PERSON] ". За змістом позову, [PERSON] працювала на посаді заступника Осипенківського сільського голови з питань економічного розвитку та інвестицій у виконавчому комітеті Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області. 06.10.2020 у соціальній мережі «Facebook» створено групи « [INFO] », що доступна для загального та публічного ознайомлення. Адміністратором (засновником) групи є [PERSON] , яким розміщено у цій групі інформацію, яка, на думку позивачки, паплюжить її честь і гідність, негативно відображається на її діловій репутації. [PERSON] стверджує, що таке розповсюдження інформації не відповідає дійсності, не підтверджується жодними обставинами. Зауважує, що на обліку в ПНД не перебуває, як й у правоохоронних органах, доган чи інших заходів стягнення не отримувала, належним чином виконує свої посадові обов`язки заступника голови. Вважає, що розміщення публікації є наслідком особистого неприязного ставлення відповідача. [PERSON] також наголошує, що відповідач об`єктивної змоги володіти інформацією щодо неї не має, оскільки не є працівником сільської ради або виконавчого комітету, депутатом Осипенківської сільської ради, членом громадської організації, не приймав участі у будь яких засіданнях та виробничих нарадах. Із посиланням на зміст ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» зауважує у позові, що питання про закриття закладу освіти, учбового закладу вирішуються тільки виключно на пленарному засіданні сесії відповідної ради та приймаються більшістю голосів місцевих депутатів відповідного скликання. Натомість, на час звернення до суду [PERSON] не є депутатом Осипенківської сільської ради. За змістом позову, поширена [PERSON] неправдива інформація має негативний характер, вплинула на репутацію позивачки, наслідком чого є вимушені зміни у житті і стосунках з людьми, суттєве і невідворотне зниження престижу і ділової репутації, що завдало їй моральної шкоди. Крім того, як вказує позивачка, поширення цієї інформації, яка не відноситься до оціночних суджень, порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, свідчить про принизливе ставлення відповідача до неї. [PERSON] у позовній заяві зауважує на важливості ділової репутації для неї, адже посада, яку вона займає, є соціально важливою, передбачає безперервний належний процес розвитку та виконання бюджету місцевої влади, наявність високої довіри громади та можливість співпрацювати з громадою та з іншими учасниками процесу місцевого самоврядування. Позивачка, вважаючи, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, вимог про її стягнення в уточненій позовній заяві не заявила, судовий збір за розгляд цієї позовної вимоги на виконання ухвали суду від 23.10.2020 про залишення позовної заяви без руху не сплатила, подавши заяву із уточненим викладом позовних вимог, та виключивши вимогу про стягнення иморальної шкоди. На підставі наведеного, з підстав, передбачених ст.32,34,68 Конституції України, постанову Пленуму ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 277, 297, 299, 302 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію», оскільки інформація щодо позивачки поширена автором відповідного інформаційного матеріалу (відповідачем) в загальному доступі у соціальній мережі Facebook, серед користувачів якої даної є її колеги, друзі, близькі особи, батьки, чоловік та діти, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, [PERSON] просить задовольнити позов, визначивши спосіб захисту своїх прав відповідно до ч.7 ст.277 ЦК України шляхом спростування поширеної недостовірної інформації у спосіб, у який вона була поширена. Ухвалою суду від 13.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. За змістом ухвали відповідачу визначено 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено право у строк для подання відзиву пред`явити зустрічний позов, подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 21.01.2021 до матеріалів справи надійшов відзив відповідача [PERSON] , за змістом якого він вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити із посиланням на ч.3, 6 ст. 81 ЦПК України. Крім того, згідно з відзивом, [PERSON] стверджує, що у соціальних мережах інтернету ним не проводилось жодних дискусій з позивачкою, тому не виключає, що треті, невідомі йому особи, скопіювали сторінку, схожу на його, вели діалоги від його імені. Стверджує також, що позивачка не зверталась до нього з приводу інтернет-листування, а він жодних неправомірних дій по відношенню до [PERSON] не вчиняв, відповідних доказів протилежного стороною позивача не надано. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження стороною відповідача не висловлено. 17.03.2021 до справи надійшло клопотання [PERSON] , відповідно до якого для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи вона просить здійснити огляд веб-сторінок груп у соціальній мережі Facebook - « [INFO] » та «Осипенківці» з жовтня 2020 року по [INFO] . Клопотання задоволено ухвалою суду, постановленої 17.03.2021 без виходу до нарадчої кімнати. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено. Зустрічної позовної заяви у справі не подано. Позивачка згідно з заявою, вх.№ від 17.03.2021, просить розглядати справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі на зазначених у позовній заяві обставинах, без застосування звукозаписувального технічного засобу. За змістом відзиву, вказаного вище, [PERSON] просить розглядати справу без його особистої участі в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім певних випадків, визначених цією статтею, яких у даній справі не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, оскільки справа розглядається судом за відсутності учасників справи. За нормою ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Вивчивши позовну заяву, дослідивши наявні у справі докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом відповідно до ч.7 ст.85 ЦПК України за заявою [PERSON] оглянуто веб-сайт (сторінку) соціальної мережі «Facebook» в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування наявності зареєстрованих загальнодоступних груп, про які зазначено у позовній заяві, а також змісту публікації в цих групах, розміщених у жовтні та листопаді 2020 року, які містять недостовірну інформацію з приводу того, що [PERSON] регулярно зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, зловживає своїм службовим становищем. Підстав для залучення спеціаліста для здійснення такого огляду під час розгляду справи судом не встановлено. Так, встановлено, що у мережі Internet у соціальній мережі Facebook за посиланнями: [INFO] розміщена сторінка загальнодоступної групи (спільноти) « [INFO] », [INFO] розміщена сторінка загальнодоступної групи (спільноти) « [INFO] ». При огляді сторінок вказаних загальнодоступних спільнот судом встановлено, що у групах «Осипенківці» та « [INFO] » дійсно є непоодинокі згадки про користувача із доменним ім`ям « [PERSON] », наявні його коментарі до різних публікацій протягом строку існування відповідної сторінки у соціальній мережі (у зазначений період часу зокрема). Крім того, у спільноті «Осипенківці» користувач [PERSON] заблокований, що видно з посту В.Щетиніна, розміщеного [INFO] (« [INFO] видалив контент користувача " [INFO] »). Також, на сторінці цієї ж групи розміщено (зокрема, 02.11.2020), повідомлення про результати виборів депутатів Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, у якому зазначено й про обрання на виборну посаду позивачки [PERSON] , що доводить її безпосередню участь у процесі здійснення місцевого самоврядування с.Осипенко та певну публічність, пов`язану із займаною посадою. Дописів, про розміщення яких 08.10.2020 та 24.10.2020 стверджує позивачка (а.с.27), при огляді сторінок спільнот не виявлено, як і коментаря від 11.10.2020 до публікації [PERSON] від 11.10.2020. Суд зауважує, що серед переліку адміністраторів жодної із зазначених груп [PERSON] немає. Доказів приналежності сторінки із доменним іменем " [PERSON] " відповідачу суду не надано, відповідних клопотань про витребування позивачкою не заявлено. При цьому, скріншоти з електронних доказів публікацій у наведених вище спільнотах, долучені до позовної заяви, не відповідають загальним вимогами про докази, в порушення ч.1 ст.77, ч.1 ст.79 ЦПК України не є належними, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування та не є достовірними, адже на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи (а.с. 26-34). Відповідно, з врахуванням положень ст.100 ЦПК України (положень про електронні докази), суд не бере їх до уваги та розгляду внаслідок порушення наведених основних положень про докази. Інших доказів на підтвердження позовних вимог у справі немає. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з таких норм чинного законодавства. Предметом спору у справі, яка розглядається, є визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивачки, інформації, розміщеної протягом жовтня 2020 року у загальному доступі в мережі "Інтернет", а саме, у соціальній мережі Facebook, з приводу того, що [PERSON] "регулярно зловживає\~алкогольними напоями,\~веде аморальний\~спосіб життя,\~зловживає своїм\~службовим становищем",\~- шляхом її спростування на сторінках у вказаній соціальній мережі у групах "Осипенковская громада 2020" та "Осипенківці". При розгляді справи суд виходить з того, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації (за твердженням позивачки у цій справі відповідач є саме автором публікацій). При цьому, відповідно до ч. 5 п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За змістом ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1 ст. 12, ч.1-4 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. За нормою ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як передбачено ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно з ч.1,4,7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч.4 ст.32 Конституції України). Вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у справі не заявлено. За змістом ч.1 ст.68 Основного Закону України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також, ст. 34 Конституції Украни, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. За положеннями ст. 201, 297, 299 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а також своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи). Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції (рішення від 08.07.1986 в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria, заява №12/1984/84/131). Тлумачення ст.277\~ЦК України\~свідчить про те, під час розгляду справ зазначеної категорії юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд також враховує, що згідно з ч.1\~ст.200 ЦК України\~інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом. Згідно з положеннями ст.77 ЦК України, ст.81 ЦПК України, п.18\~зазначеної вище\~постанови Пленуму\~ВСУ, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Цей\~висновок узгоджується з приписом абз.1 ч.2 ст.302 ЦК України. Дослідивши фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, адже правомірність заявлених позовних вимог не доведено позивачкою, оскільки факт поширення вказаної інформації (доведення її до відома хоча б однієї особі у будь-який спосіб) щодо [PERSON] у жовтні 2020 року на обох сторінках у мережі «Facebook», що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а також поширення її саме відповідачем не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно, наявність інших елементів юридичного складу правопорушення не підлягає доведенню, як не підлягає встановленню за даних обставин й розмежування недостовірної інформації та оціночних суджень, оскільки неможливо перевірити істинність інформації, розповсюдження якої не доведено. Таким чином, судом встановлено підстави для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в таких постановах Верховного Суду: у справах №756/5905/15-ц, пр.№61-5603св19 від 11.02.2020, №306/29/18, пр.№61-47358св18 від 16.03.2020, №522/5992/17, пр.№61-2033св19 від 22.01.2020, №308/2291/16-ц, пр.№ 61-28715св18 від 30.10.2019, № 686/7636/17, пр. № 61-14875св18 від 17.07.2019, № 201/10584/16-ц, пр. № 61-14715св18 від 03.04.2019. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 гривень, у зв`язку із ухваленням рішення суду про відмову у задоволенні позову, необхідно залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed