Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , Головного управління Національної поліції у Львівській області, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування свого позову зазначає, що 27 січня 2019 року йому стало відомо про розповсюдження відповідачкою [PERSON] недостовірної інформації щодо нього шляхом опублікування на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» статтю з назвою «Напад дерслужбовця на поліцейського?», чим, на думку позивача, порушила його право на честь, гідність та ділову репутацію. Пояснює, що передумовою події стало те, що 26 січня 2019 року приблизно о 21:20 год. [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] рухалися на автомобілі марки «BMW X5», реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого була дружина, по напрямку автодороги «Західний обхід м.Львова», Львівської області, Яворівського району та зупинилися на АЗС «ОККО», навпроти «Фуджікура». Через певний час до вказаної автозаправної станції під`їхав без проблискових маячків поліцейський автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер [NUMBER] . До позивача з дружиною підійшов один із поліцейських, не називаючи свого прізвища, посади і спеціального звання, а також, не пред`являючи службового посвідчення, заявив про вчинення водієм автомобіля вказаного вище правил дорожнього руху (що, начебто, транспортний засіб рухався без увімкненого ближнього світла фар і це в темну пору доби). Після того, як позивач з дружиною пояснили, що фари не могли були виключеними і звернули увагу на панель приладів у автомобілі, на якому відображений показник щодо включення фар, то поліцейський сказав «…Якщо не хочемо домовлятися, то у нас є відеореєстратор і ми складемо протокол про адміністративне правопорушення...», таким чином, поліцейський натякав на отримання грошової вигоди. Дружина сказала поліцейському, щоб той у разі наявності підстав складав протокол, однак поліцейський не взяв у водія ні посвідчення водія, ні технічного паспорту на транспортний засіб. При цьому, він підійшов до іншого поліцейського з проханням припинити вчинення неправомірних дій його напарником. Однак, поліцейський обурено відреагував, не представився. На запитання поліцейського «Хто ви такий?», [PERSON] пред`явив службове посвідчення керівника секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції. Проте, поліцейський, дивлячись на посвідчення, сприйняв [PERSON] не як працівника апарату ВРУ, а як народного депутата України та грубо висловився - ".. А , народний депутат, слуга народу, у нас всі перед законом рівні.". [PERSON] зазначив поліцейському, що він не народний депутат, однак, у відповідь почув, як поліцейський сказав, що "Всі ви депутати одинакові", таким чином, висловлюючи своє негативне ставлення до народних депутатів України. Після короткої дискусії, розуміючи, що не має сенсу продовжувати розмову, [PERSON] повернувся до свого автомобіля. У цей час, поліцейський зробив декілька кроків у його сторону з вимогою зупинитися і попередив, що включає нагрудну камеру. Будучи незадоволеним розмовою з [PERSON] поліцейський голосно вигукнув наступну фразу "Затримуємо його, викликай наряд, телеканал" і покликав свого напарника, який перебував у службовому автомобілі, на допомогу). Після цього, поліцейські вдвох почали застосовувати до [PERSON] фізичну силу, повалили на землю, намагаючись заламати йому руки назад за спину, а потім силою провели до свого службового автомобіля. Під час перебування у райвідділі поліції [PERSON] неодноразово звертав увагу працівників поліції на незаконне затримання особи. У Шевченківському ВП [PERSON] перебував приблизно до 00:40 год. 27.01.2019. Протокол щодо вчинення ним адміністративного правопорушення не було складено, поняті або свідки не залучалися. Працівники поліції не оголошували причину затримання та не роз`яснювали [PERSON] його прав. Приблизно після трьох годин з моменту затримання, [PERSON] було відпущено без будь-яких пояснень та вибачень. Від Шевченківського ВП [PERSON] одразу поїхав із дружиною до КНП «Клінічної лікарні швидкої допомоги м.Львова», де його було оглянуту лікарями і травматологом та поставлено наступний діагноз: забій правого колінного суглобу, забій поперекового відділу хребта, осадніння обох променево-зап`ясних суглобів, що підтверджується випискою із медичної картки №1324. В подальшому, 27 січня 2019 р. в 09:53 год. [PERSON] на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» (за посиланням: [INFO] ) було поширену інформацію наступного змісту: «[INFO] Вчора близько 22:00 на кільцевій дорозі між: Рудно і Рясною Руською патрульні зупинили автомобіль ВМWХ5, бо він рухався без увімкнених фар ближнього світла. За кермом була жінка, у салоні знаходився її чоловік. ДОПОВНЕНО: За кермом, схоже, була донька чиновника. За інформацією джерела, пасажир почав агресивно себе вести, ображати патрульних, а згодом вдарив одного із низ кулаком в лице. З`ясувалося, що агресивний пасажир [PERSON] є керівником секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції. Держслужбовця затримали і завезли у Шевченківський відділ поліції. Патрульний із підозрою на черепно-мозкову травму звернувся до лікарів. Держслужбовець теж відвідував травмпункт із забоями. Він стверджував, що його побили поліцейські. Припускаю, забої отримав під час затримання. А на водійку таки склали протокол про адмінпорушення. Інформація попередня, буде уточнюватися - буду дописувати. Отак і живем! Як може держслужбовець такого рангу вступати в якісь такі конфлікти!? Він ж має бути взірцем ввічливості та законної громадянської поведінки. Фото скрін з сторінки ВР. П.с. Патрульна поліція, [PERSON] [PERSON] [PERSON] сподіваюся, ви не злякаєтеся могутніх чиновників і опублікуєте відео з нагрудних камер! Доповнено: за фактом побиття патрульного відкрито кримінальне провадження ч2. Ст.346ККУ». Зазначена публікація, на думку позивача, містить низку фактів, які не відповідають дійсності та порочать, принижують його честь та гідність. Неправдивість та однобокий опис зазначеної ситуації завдає йому істотної шкоди, як людині, яка у своїй професійній діяльності дотримується високих стандартів поведінки. Крім вищевказаного, в результаті цілеспрямованих неправомірних дій відповідача-1 щодо поширення вищезазначеної недостовірної та образливої інформації, позивачу було завдано значної моральної шкоди - втрат немайнового характеру внаслідок приниження честі, гідності і ділової репутації, яка полягає у душевних стражданнях, яких він та його родина зазнали після публікації у соціальній мережі «Facebook». У зв`язку із вище наведеним просить суд визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширену [PERSON] інформацію 27 січня 2019 року в 09:53 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» під назвою «[INFO]»; заборонити [PERSON] , Головному управлінню Національної поліції у Львівській Області та Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у соціальній мережі «Facebook» у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації, в інтерв`ю, в розмовах з будь-якими особами тощо) негативну та недостовірну інформацію стосовно того, що [PERSON] здійснив напад на поліцейського; зобов`язати [PERSON] , з дня набрання судовим рішенням законної сили, шляхом запису з подальшим його розміщенням на персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Facebook» наступного змісту: «Спростування. Шановні читачі, користувачі, відвідувачі ! Я , [PERSON] спростовую недостовірну інформацію, поширену мною 27 січня 2019 року о 9:53 на персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Facebook» щодо звинувачень [PERSON] в нападі на поліцейського та недобросовісності, як державного посадового службовця - керівника секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції. Зазначена інформація є недостовірною і не знайшла свого підтвердження, а тому всі звинувачення на адресу [PERSON] з мого боку - [PERSON] , є надуманими та «безпідставиими»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100 000 грн. моральної шкоди; судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідачів. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26 лютого 2019 року відкрито провадження у справі. 22 березня 2019 року представником відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Кульченко М.В. подано відзив на позов, згідно якого відповідач вважає, що позов пред`явлено до Управління, як до не належного відповідача. Неналежний відповідач - особа, яка не повинна відповідати за позовом, оскільки не є суб`єктом спірних матеріально-правових відносин та не має обов`язків, які з них випливають, перед позивачем та щодо якої виключається «передбачення», яке мало місце при пред`явленні позову, про його відповідальність перед позивачем. Звернули увагу суду на те, що єдиним аргументом щодо залучення Управління відповідачем у справі є те, що « з огляду на те, що лише працівниками поліції відповідача 3 та відповідача 2 знали про моє затримання пізно ввечері, а недостовірну інформацію щодо мене [PERSON] розповсюдила наступного дня вранці, то логічно буде дійти до висновку, що саме останні надали інформацію про зазначені обставини, які в дійсності явно були перекрученими, а тому, з метою захисту своїх прав та інтересів, я заявив позовну вимогу також і до відповідача 2 та відповідача 3 про заборону розповсюдження відносно мене неправдивої інформації» (абз. 12 ст. 9 - абз. 1 ст. 10 позовної заяви [PERSON] ). Висновки позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, особистих здогадках, суб`єктивному сприйнятті, що суперечить принципу доказування. Позивач не враховує той факт, що подія, яка стала передумовою для звернення до суду, відбувалася в людному місці при невідомих Управлінню робах, що могло стати причиною розголосу інформації. Також зазначає, що відповідач 1 на громадських засадах є членом поліцейської комісії та не перебуває з Управлінням в трудових відносинах. Відтак, Управління ніяким чином не несе відповідальність за дії відповідача 1. З огляду на зазначене, просить суд відмовити повністю у задоволені позову в частині вимоги до управління патрульної поліції у Львівській області ДПП. 7 травня 2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Ничкою Ю.В. подано відзив на позов. Згідно поданого відзиву відповідач вважає, що надані представником позивача скріншоти Інтернет-сторінок в мережі «Facebook» не можна визначити допустимим доказом факту належності сторінки в соціальній мережі «Facebook» відповідачу-1. Оскільки, реєстрація користувачів у соціальній мережі «Facebook» не передбачає достовірне встановлення їх особи та їх ідентифікацію та дозволяє обрати будь-яке ім`я (найменування) відповідного користувача. Більше того, скріншоти викликають сумнів у їх достовірності, оскільки їх походження є невідомим, а саме - не можливо встановити чи виготовлені вони за допомогою комп`ютерних графічних програм чи дійсно зняті з реального Інтернет - ресурсу. В такому випадку, доводи позивача, відповідач 1 своїми діями поширив недостовірну інформацію про позивача, якою принижено його честь, гідність та ділову репутацію, чим завдав моральної шкоди матеріалами справи не обґрунтовані, не підтверджені жодними доказами, заперечуються стороною відповідача 1. Щодо поширення оспорюваної інформації, то зазначили, що позивач [PERSON] є керівником секретаріату Комітету Верховної країни з питань запобігання і протидії корупції, тобто публічною особою. Відтак, позивач, як публічна особа, підлягає постійній громадській оцінці. З огляду на наведене вважають, що позивачем не було доведено протиправність дій відповідача-1, тобто поширення ним інформації, що є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність та його ділову репутацію, а тому заподіяння і моральної шкоди не підтверджується доказами наявними у справі. Позивач та його представники у судовому засіданні позов підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення позову з мотивів наведених у відзиві (а.с.190-195). Представник відповідача Управління ПП у Львівській області Департаменту ПП - Мельник Т.П. також заперечив проти задоволення позову, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві (а.с.73-76). Вважає, що управління є неналежним відповідачем у справі. Представник ГУ НП у Львівській області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, відтак, згідно вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника. Вислухавши сторони, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних міркувань. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 27 січня 2019 р. в 09:53 год. [PERSON] на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» (за посиланням: [INFO]) було поширену інформацію наступного змісту: «[INFO]» Вчора близько 22:00 на кільцевій дорозі між Рудно і Рясною Руською патрульні зупинили автомобіль BMW X5, бо він рухався без увімкнених фар ближнього світла. За кермом була жінка, у салоні знаходився її чоловік. ДОПОВНЕНО: За кермом, схоже, була донька чиновника. За інформацією джерела, пасажир почав агресивно себе вести, ображати патрульних, а згодом вдарив одного із низ кулаком в лице. Зясувалося, що агресивний пасажир [PERSON] є керівником секретаріату Комітету Верховноі Ради України з питань запобігання і протидії корупції. Держслужбовця затримали і завезли у Шевченківський відділ поліці. Патрульний із підозрою на черепно-мозкову травму звернувся до лікарів. Держслужбовець теж відвідував травмпункт із забоями. Він стверджував, що його побили поліцейські. Припускаю, забої отримав під час затримання. А на водійку таки склали протокол про адмінпорушення. Інформація попередня, буде уточнюватися - буду дописувати. Отак і живем! Як може держслужбовець такого рангу вступати в якісь такі конфлікти!? Він ж має бути взірцем ввічливості та законної громадянської поведінки. Фото скрін з сторінки ВР. П.с. Патрульна поліція, [PERSON] [PERSON] [PERSON] сподіваюся, ви не злякаєтеся могутніх чиновників і опублікуєте відео з нагрудних камер! Доповнено: за фактом побиття патрульного відкрито кримінальне провадження ч2. Ст.345 ККУ». Дану інформацію (усю статтю вцілому) позивач [PERSON] вважає неправдивою і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Стаття 3 та стаття 28 Конституції України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Стаття 297 ЦК України зазначає, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року (п.15)«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначає, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відтак, у справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права особи у разі сукупності таких обставин: як поширення інформації, інформація стосується певної фізичної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права, якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до положень ст. 277 ЦК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, а позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом та формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handyside v.United Kingdom). Позивач зазначає, що [PERSON] розповсюджена недостовірна інформація щодо нього, шляхом опублікування на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» статтю з назвою «[INFO]». На підтвердження вказаних обставин позивачем до суду були надані: роздруківка даних з персональної сторінки [PERSON] у соціальній мережі «Facebook», у вигляді скриншотів, про поширення 27 січня 2019 року недостовірної інформації відносно позивача. Крім того, до матеріалів судової справи представником позивача був долучений документ із переліком офіційних сторінок Інтернет-видань, а саме - 67-ми Інтернет-видань ЗМІ, у яких було розповсюджено публікацію [PERSON] від 27.01.2019 відносно [PERSON] . Всі зазначені видання посилаються на першочергове джерело із зазначенням про те, що про це на своїй сторінці в Facebook повідомила член поліцейської комісії патрульної поліції Львівської області, голова Поліцейської комісії ГУ НП у Львівській області, журналіст Вікторія Балицька. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву від 07.05.2019 р., представник відповідачки [PERSON] не вказує на ті обставини, що сторінку у соціальній мережі «Facebook», на якій було поширено оспорювану позивачем інформацію, відповідачка не створювала, а проти задоволення позову заперечує з інших підстав. У цьому контексті слід також зазначити, що законодавством покладено відповідальність за розповсюдження недостовірної інформації саме на осіб, які поширили таку інформацію, в даному випадку на користувачів сторінки у соціальній мережі «Facebook», оскільки не Facebook поширює недостовірну інформацію, а саме користувач його соціальної мережі, тобто, певна особа. При цьому, законодавством України передбачено, що відповідальність та обов`язки спростування недостовірної інформації покладатимуться саме на винну особу. Судом встановлено, що частина інформації, поширеної відповідачкою [PERSON] на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» (за посиланням: [INFO]) у статті «[INFO]» є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] з огляду на наступне. Зокрема, автор зазначає, що «вчора близько 22:00 на кільцевій дорозі між Рудно і Рясною Руською патрульні зупинили автомобіль BMW X5 бо він рухався без увімкнених фар ближнього світла». Постановою серії НК № 488653 від 07.02.2019 р. по справі про адміністративні правопорушення працівник патрульної поліції притягнув до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Як вбачається із даної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 26.01.2019р. о 21.20 год. на автодорозі Західний обхід міста Львова, вона рухалась без увімкненого ближнього світла фар із ввімкненими денними ходовими вогнями та із вимкненими габаритними ліхтарями у темну пору доби, чим порушила п.19.1 Правил дорожнього руху України. Із рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.03.2019 року у справі № 465/847/19 за позовом [PERSON] до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.02.2019 року вбачаться, що суд не встановив в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме невиконання вимог п.19.1 ПДР (Користування зовнішніми світловими приладами у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.02.2019 р. серії НК № 488653 і закрито справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] . Таким чином, інформація поширена [PERSON] 27 січня 2019 року о 09:53 год. на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» під назвою «[INFO]», в частині фрази «… патрульні зупинили автомобіль BMW X5 бо він рухався без увімкнених фар ближнього світла» не відповідає дійсності і підлягає спростуванню. В даному випадку, твердження відповідача [PERSON] не носять характеру оціночного судження, а містять фактичні твердження про порушення особою правил дорожнього руху. Також підлягає спростуванню поширена інформація в частині наступного тексту: «…пасажир почав агресивно себе вести, ображати патрульних, а згодом вдарив одного із них кулаком в лице»; «…агресивний пасажир…». Як зазначає автор статті [PERSON] «за інформацією джерела», пасажир почав агресивно себе вести, ображати патрульних, а згодом вдарив одного із них кулаком в лице», однак, судом не встановлено з якого саме джерела отримана вказана інформація. Із листа Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 15.03.2019року вбачаться, що прес-служба Управління не надавала [PERSON] інформацію щодо інциденту, який трапився 26 січня 2019 року відносно працівників патрульної поліції та [PERSON] . Щодо поведінки [PERSON] під час конфлікту між ним та патрульними поліцейськими, то таку слід аналізувати в контексті всієї події із врахуванням дій самих поліцейських, які зупинили, як вже зазначалось, транспортний засіб, в якому перебував позивач, без законних на це підстав (встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили). Із листа Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 11.03.2019 року вбачаться, що на підставі скарги [PERSON] на працівників патрульної поліції [PERSON] та [PERSON] було призначено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що вказані працівники під час затримання [PERSON] допустили дисциплінарний проступок, що виразився у неналежному виконанні службових обов`язків. Судом оглянуто відеозаписи (із камер відеоспостереження заправки та із нагрудних камер поліцейського), які надали сторони, із перегляду яких неможливо чітко встановити нанесення [PERSON] удару кулаком в обличчя поліцейському. Зображення відтворює обставину, що між позивачем і працівниками патрульної поліції дійсно виник словесний конфлікт, під час якого його учасники вели себе взаємно некоректно; однак, назвати поведінку, зокрема, [PERSON] агресивною в контексті загальноприйнятих норм співіснування людей, їх розуміння та сприйняття в рамках дозволеної поведінки, підстав немає. Окрім того, не можна описувати поведінку [PERSON] , як агресивну, як зробив автор оспорюваної інформації, на підставі поведінки дружини [PERSON] , яка намагалась уникнути конфлікту та заспокоювала позивача, про що звертав увагу суду представник відповідачки. Окрім того, із матеріалів відео та обставин справи, в діях [PERSON] не вбачається агресивності, тобто, ситуативного стану, який характеризується афективними спалахами гніву чи злоби та імпульсивними проявами поведінки, спрямованими на емоційний стан особи, що стало причиною конфлікту. Не можна погодитись із представником відповідачки [PERSON] , що емоційне висловлювання позивача в адресу поліцейських і озвучене [PERSON] . слово «брехун» - є проявом певної агресії, оскільки така поведінка позивача була обумовлена в тій ситуації і поведінкою патрульного при виконанні службових обов`язків, що встановлено під час проведеного Управлінням патрульної поліції у Львівській області службового розслідування. Виходячи із наведеного та аналізуючи в цій частині інформацію, викладену [PERSON] 27 січня 2019 року о 09:53 год. на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook»: [INFO] у сукупності із матеріалами справи, суд вбачає поширення недостовірної інформації відносно позивача, а відтак, така інформація є недостовірною та потребує спростування. При цьому, суд виходить із правової оцінки висловлювань на підставі аналізу доказів поданих сторонами, встановлених фактичних обставин події на предмет їх відповідності дійсності та чи вони є фактичним твердженням. Відповідачем не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була розповсюджена у в мережі Інтернет щодо позивача. В свою чергу, позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем. Суду доведено, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості про події, які не відповідають дійсності. Згідно із частинами четвертою, сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Недостовірною вважається така інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Таким чином, негативна недостовірна інформація підлягає спростуванню та її розповсюдження є порушенням охоронюваних законом прав позивача. Суд, застосовуючи наведені норми права, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, оскільки поширена відповідачем інформація є недостовірною та не відповідає дійсності. Щодо вимог позивача про спростування всієї публікації під назвою «[INFO]», то такі не підлягають до задоволення, оскільки всі обставини, окрім тих, що на думку суду, підлягають спростуванню, відповідають дійсності. Сам заголовок публікації автором викладено із знаком запитання, що апріорі не є твердженням. [PERSON] в судовому засіданні не заперечив факту події, назви його посади, а також фактів його затримання, звернення до лікарів, отримання тілесних ушкоджень, складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому ці обставини не підлягають спростуванню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч.3 ст. 23 ЦК). Згідно зі ст. 280 ЦК України фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв`язку з таким порушенням. Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та урахуванням інших обставин. Поряд з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду належного доказу, який би підтверджував, те що поширення недостовірної інформації відповідачем завдало позивачу моральної шкоди на суму 100 000 грн., а також не довів обґрунтованість позовних вимог в цій частині іншими засобами доказування. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим слід брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Відтак, суд вважає, що належним способом захисту особистого немайнового права позивача є зобов`язати [PERSON] , протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, спростувати недостовірну інформацію, поширену 27 січня 2019 року в 09:53 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» під назвою «[INFO]», зокрема, в частині тексту: -«…патрульні зупинили автомобіль BMW X5, бо він рухався без увімкнених ближнього світла»; -«…пасажир почав агресивно себе вести, ображати патрульних, а згодом вдарив одного із них кулаком в лице»; -«…агресивний пасажир…». Поряд з тим, позовні вимоги в частині заборонити [PERSON] , Головному управлінню Національної поліції у Львівській Області та Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у соціальній мережі «Facebook» у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації, в інтерв`ю, в розмовах з будь-якими особами тощо) негативну та недостовірну інформацію стосовно того, що [PERSON] здійснив напад на поліцейського не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту прав та законних інтересів визначені у ст.16 ЦК України. Зміст вказаних правових норм свідчить про те, що захисту підлягає порушене, невизнане або оспорювань право особи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, позовна вимога наведена вище є передчасною, оскільки позивачем не доведено порушення його шляхом розповсюдження відповідачами будь-яким чином негативної та недостовірної інформації щодо нього, а є лише його суб`єктивним твердженням, яке не підлягає захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial