Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], з посиланням на те, що 13 квітня 2018 року між ним та ТОВ „Максус Лізинг" було укладено договір фінансового лізингу № 01526, відповідно до умов якого ТОВ „Максус Лізинг" зобов'язалося придбати у власність предмет лізингу - автомобіль Great Wall C30 New та передати його в користування йому на строк та на умовах, передбачених договором, а він - прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу та у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі на умовах цього договору. 13 квітня 2018 року, відповідно до умов договору, він сплатив відповідачу авансовий платіж у сумі 28000 грн. в оплату договору. Проте, уважно ознайомившись з договором, він виявив, що відповідач, під час його укладання, не надав йому повної інформації, щодо його обов'язків по оплаті щомісячних платежів, також в договорі не була визначена остаточна ціна автомобіля, яку він повинен буде сплатити після закінчення дії договору. Позивач просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01526 від 13 квітня 2018 року та стягнути з ТОВ "Максус Лізинг" на його користь 28000 грн. Позивач та його представник в судове засідання повторно не прибули. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи, у зв'язку із його зайнятістю 11 грудня 2018 року о 12 год. 20 хв. в судовому засіданні у Вишгородському районному суді. Враховуючи, що позивач та його представник про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 106, 108, 118), проте, повторно не з'явилися в судове засідання, а докази поважності неявки суду не надали, тому причину їх неявки в дане судове засідання судом визнано неповажною та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність. В судове засідання представник відповідача не прибув. Відповідач про час і місце розгляду справи, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК, належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив (а.с. 97-98, 117). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 13 квітня 2018 року між позивачем та ТОВ „Максус Лізинг" було укладено договір фінансового лізингу № 01526, відповідно до умов якого ТОВ „Максус Лізинг" зобов'язалося придбати у власність предмет лізингу - автомобіль Great Wall C30 New та передати його в користування [PERSON] на строк та на умовах, передбачених договором, а останній - прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу та у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі на умовах цього договору, що підтверджується копією даного договору фінансового лізингу (а.с. 9-22). За змістом п.п. 1.3, 2.1, 2.2, 3.3.1 даного Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором. Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №1 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. Відповідно до ст.ст. 1 п. 1.7., 3 п. 3.3.3., 9 п.п. 9.1., 9.2 змісту Договору позивач повинен сплачувати лізингові та інші платежі, які складаються з комісії за організацію договору, авансового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та винагороду /комісію/ лізингодавця, в порядку, строки та у розміри згідно з графіком внесення лізингових платежів. Із копій квитанцій від 13 квітня 2018 року (а.с. 24) встановлено, що позивач сплатив відповідачу авансовий платіж у сумі 28000 грн. в оплату договору. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом ст. ст. 806, 808 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що укладений 13 квітня 2018 року між ТОВ „Максус Лізинг" договір фінансового лізингу № 01526, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язався придбати у власність предмет лізингу - автомобіль Great Wall C30 New та передати його в користування [PERSON], нотаріально посвідчений не був. Саме така правова позиція визначена Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки в договорі фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, тому договір лізингу укладений 13 квітня 2018 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" слід визнати недійсним та відповідно до вимог ст. 216 ЦК України слід стягнути з останнього на користь позивача грошові кошти в сумі 28000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved