Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням-[ADDRESS] та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, з посиланням на те, що позивач є власником 1 / 4 частки даної квартири, власниками інших часток є [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], відповідач є колишнім чоловіком дочки позивача [PERSON], шлюб між останніми розірваний, відповідач, який має зареєстроване місце проживання у даній квартирі з 06 жовтня 2007 року, з вересня місяця 2015 року у квартирі не проживає, знятись із реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, що порушує право позивача, як власника квартири. В поясненнях на позов представник третьої особи Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області Кресан Н.В. вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині зняття відповідача із реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що підставою для знаття із реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, спірні правовідносини сторін в цій частині позову повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гайдук В.Г. підтримав позов за вищевикладених обставин згідно позовної заяви. Представник позивача [PERSON], яка є третьою особою по справі та законним представником неповнолітньої третьої особи [PERSON], [INFO], в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, пояснивши, що відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі з вересня місяця 2014 року, перешкоди у користуванні йому квартирою відсутні, всі свої речі відповідач з квартири забрав, в добровільному порядку знятися із зареєстрованого місця проживання у даній квартирі відповідач не бажає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважала за необхідне позов задовольнити, пояснивши, що відповідач не проживає в [ADDRESS] з вересня місяця 2014 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач є колишнім чоловіком [PERSON], останній характеризується негативно, відповідач останні півтора року у [ADDRESS] не проживає, перешкоди у користуванні йому даною квартирою відсутні. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України шляхом надіслання судових повісток за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку,-[ADDRESS]; відповідно до акту Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2016 року відповідач за своїм фактичним місцем проживання в [ADDRESS], в телефонному режимі сповіщений про час і місце розгляду справи, судова повістка залишена повнолітній особі за вищезазначеним місцем проживання відповідача в порядку ч.3 ст.76 ЦПК України, у підписі розписки про отримання судової повістки даною повнолітньою особою, із врахуванням заперечень відповідача, відмовлено, відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду, особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не надходили, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, представники позивача в судовому засіданні не заперечують проти такого порядку вирішення справи. Позов підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав. За змістом ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає справу в межах заявлених сторонами вимог і на підставі поданих ними доказів; доказування не може грунтуватися на припущеннях. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно... від 02 лютого 2016 року позивач є власником 1 / 4 частки [ADDRESS], дата прийняття рішення про державну реєстрацію 23 червня 2004 року, третя особа [PERSON] є власником 1 / 4 частки даної квартири, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 23 червня 2004 року, третя особа [PERSON] є власником 1 / 4 частки даної квартири, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 23 червня 2004 року, третя особа [PERSON], [INFO], є власником 1 / 4 частки даної квартири, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 23 червня 2004 року, що підтверджується також свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 червня 2004 року, повідомленням КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 20 січня 2016 року. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком третьої особи [PERSON], шлюб між якими розірвано згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, відповідач згідно довідки Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області від 13 січня 2016 року має зареєстроване місце проживання у вищезазначеній квартирі з 06 жовтня 2007 року. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Спір виник між позивачем, як власником квартири, та відповідачем, як колишнім членом сім"ї позивача, при цьому право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 06 березня 2015 року №22 [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з вересня місяця 2014 року, згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 23 грудня 2015 року №22 [PERSON] у даній квартирі не проживає, що підтверджується також і показаннями свідка [PERSON] в судовому засіданні, відповідно до яких відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі останні півтора роки. За таких обставин відповідач втратив своє право на користування [ADDRESS]. Докази на підтвердження наявності домовленості сторін щодо користування даною квартирою відсутні. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11. Із врахуванням вирішення питання про право користування відповідачем жилим приміщенням підстави для задоволення позову в частині зняття відповідача із реєстрації місця проживання в судовому засіданні не встановлені. За наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Із врахуванням звільнення позивача, який є інвалідом 2 групи, від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", подачі позову 11 січня 2016 року, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп згідно положень ст.88 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: partial