Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Рух справи в суді. 26 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що 02 квітня 2015 року позивач і відповідач уклали кредитний договір. За умовами договору відповідач отримала кошти у сумі 2000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку зі сплатою процентів за користування кредитом і кінцевим терміном повернення - до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, станом на 22 жовтня 2018 року виникла заборгованість у сумі 13819,45 грн., яку просив стягнути у повному обсязі. Так, заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з: відсотків за користування кредитом - 1543,61 грн., пені - 7068,48 грн. та судовий збір - 1098,05 грн., всього -9710 (дев`ять тисяч сімсот десять) гривень 14 копійок. 01 грудня 2020 року, до суду надійшла заява представника відповідача про скасування заочного рішення, яка ухвалою від 11 грудня 2020 року була задоволена. Скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2019 року у цивільній справі № 462/8195/18 за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 12 лютого 2021 року, до суду надійшла заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог. Так, останній вказав, що позивач бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 4530,65 гри, ( 3332,57 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 3332,57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1198 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, а також понесені позивачем судові витрати. Позиція сторін по справі. Представником відповідача було надано до суду відзив, в якому він зазначив, що з позовної заяви вбачається, що 02 квітня 2015 року позивач і відповідач уклали кредитний договір, оформлений заявою (без номеру) про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. При цьому, у анкеті-заяві позичальника, яку надав позивач, відсутні умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами,- пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. За відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки, достовірно не підтверджують вказаних, обставин. Матеріали справи не містять інформації, що взагалі відповідач була ознайомлена з будь-якими тарифами та умовами обслуговування кредитних карт, та вірно розуміла правила надання банківських послуг, оскільки позивач в цій частині доказів не надав, також не відомо з чим ознайомлювався відповідач під час підписання анкети-заяви і чи погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Вказав, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також до вказаної позовної заяви не долучено копію паспорта відповідачки, що додатково ставить під сумнів позовні вимоги. Натомість до позовної заяви долучено копію паспорта іншої особи. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Додатково зазначив, що до позовної заяви, за якою судом було відкрито провадження у цій справі позивачем було долучено розрахунок заборгованості за договором № б/н від 02.04.2015 року, з якого слідує, що станом на 22.10.2018 р. заборгованість [PERSON] складає 13 819,45 грн., яка складається з нарахованих відсотків за користування кредитом 1543,61 грн., пені 11141,58 грн., штрафів 500 грн, (фіксована частина).та 634,26 грн, (процентна складова). При цьому заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня. Водночас до заяви про зменшення позовних вимог від 22.01.2021 р. позивачем долучено розрахунок заборгованості, з аналізу якого слідує, що станом на жовтень 2018 року за договором № б/н від 02.04.2015 року у [PERSON] наявна заборгованість: за прострочене тіло кредиту- 3 333,33 грн пеня за прострочене зобов`язання - 8 608,72 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу -1100,00 грн. Отже, позивачем долучено два взаємовиключні розрахунки заборгованості за одним і тим самим договором, в одному з яких у жовтні 2018 року заборгованість за тілом кредиту відсутня, а в іншому така становить - 3 333,33 грн. Згідно другого розрахунку заборгованості станом на 22.01.2021 р. у відповідача наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту- 3 332,57 грн. та 1198,08 грн. - відсотки. З детального аналізу розрахунку боргу вбачається, що прострочене тіло кредиту станом на 21.01.2021 р. є похідним від простроченого, тіла кредиту станом на жовтень 2018 року, тоді як в аналогічному розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви-тіло кредиту було відсутнє. Щодо самих розрахунків заборгованості, то такі подано у формі довільної таблиці жодним чином не засвідченої інформація, що в них викладена. Така містить вільне волевиявлення працівника AT КБ «Приватбанк», що складав розрахунки а суперечливість та взаємовиключність інформації про вид та розмір заборгованості, яка подана в розрахунках свідчить, шо всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено обставин, на які він покликається у своїх вимогах. Підсумовуючи вищевикладене, звернув увагу на те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту 3332,57 грн. не підлягає до стягнення з відповідача, оскільки заборгованість за тілом кредиту відсутня, що підтверджується, зокрема, розрахунком, заборгованості станом на жовтень 2018 року (а.с. 5), а заборгованість за відсотками 1198,08 грн. не підлягає до стягнення на підставі правової позиції, викладеної у Постанові Великої палати Верховного суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 p., про що детально зазначено у відзиві. Представником позивача було надано до суду відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до умов та правил з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким способом чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої заяви, разом з Умовами та Правилами Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок - ключем до карткового рахунку є пластикова картка яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач в заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування . Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. При цьому, позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 02.04.2015 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що вона згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі__3,6__% (_43,20__% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Вказав, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Протягом дії договору до програмних комплексів банку внесено ряд змін наслідком чого стало оновлення форми розрахунку заборгованості, саме тому розрахунок який додається до позовної заяви складається з трьох частин: а)перша частина розрахунку - є більш стислою та відображає рух коштів до моменту оновлення форми розрахунку, а саме до 31.08.2015 p.; б)друга та третя частини розрахунку - формується з моменту оновлення форми та має ряд переваг: - поділ складової заборгованості в залежності від відсоткової ставки, яка діяла використання коштів; - більш детальне відображення порядку нарахування відсотків; - розмір мінімальної щомісячної суми внеску для погашення заборгованості та інше. Розмір заборгованості за тілом кредиту в трьох частинах розрахунках має розбіжності тому, що в першій частині зазначене тіло кредиту станом на 31.08.2015 року, в другій частині зазначене тіло кредиту станом на 30.09.2019 р.. а в третій частині зазначено тіло кредиту станом на 20.01.2021 року. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, позов просив задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів викладених у відзиві. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Мотиви прийнятого судом рішення. 02 квітня 2015 року сторони уклали кредитний договір, оформлений заявою (без номеру) про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримала кошти у сумі 2000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку зі сплатою процентів за користування кредитом і кінцевим терміном повернення - до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати. Відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі. Відповідно до розрахунку станом на 22 жовтня 2018 року банком нараховано заборгованість [PERSON] у сумі 13819,45 грн., яка складається з нарахованих відсотків за користування кредитом - 1543,61 грн., пені - 11141,58 грн., штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 634,26 грн. (процентна складова). Після зміни позивачем позовних вимог, до суду було надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 02 квітня 2015 року, що укладений між акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] з якого вбачається, що станом на жовтень 2018 року за договором № б/н від 02.04.2015 року у [PERSON] наявна заборгованість: за прострочене тіло кредиту- 3 333,33 грн пеня за прострочене зобов`язання - 8 608,72 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу -1100,00 грн. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п. 2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27.11.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Позивач також вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При цьому, з долучених позивачем доказів вбачається, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем підписані не були. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила наступний висновок. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в зазначеній вище правовій позиції Великої палати Верховного суду України у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року встановлено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому, в анкеті-заяві позичальника, яку надав позивач, відсутні умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами,- пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Крім того, судом було встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви 26 грудня 2018 року було надано до суду розрахунок заборгованості, який включав нараховані відсотки, пеню та штраф, при цьому у вказаному розрахунку відсутня заборгованість по тілу кредиту. В подальшому, після скасування рішення Галицького районного суду м. Львова, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. При цьому, розрахунок заборгованості не є підставою для задоволення позову про стягнення заборгованості. Судом приймається до уваги виписка про рух коштів за договором №б/н, з якої вбачається, що позивачем було систематично здійснено поповнення готівкою своєї карти загалом на суму в розмірі 3458 грн., тобто позивачем повністю погашена заборгованість за тілом кредиту. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed