Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду 10.08.2015 року із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу , в якої вказала, що 07 березня 2015 році помер її чоловік [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно -житловий будинок з надвірними будівлями № 162 по вул. Ульянівська, яке належало померлому на підставі договору дарування від 06 квітня 1962 року. Вона є спадкоємицею першої черги, але вона не може в наступний час оформити свої права на будинок, оскільки у договорі дарування від 06 квітня 1962 року помилково вказано прізвище її чоловіка "Шокало" замість "Шокола" . Просить встановити факт належності [PERSON] договіру дарування від 06 квітня 1962 року. Встановлення цього факту має для [PERSON] юридичне значення. У судове засіданні заявник [PERSON] з'явилася, підтримала заяву и просила її задовольнити. Представник зацікавленої особи Дружківської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суда України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з усіма доповненнями та змінами) передбачено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд може встанавлювати факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Суди розглядають справи про встановлення факту належності документу коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; - спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; - прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Судом встановлено, що 07 березня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 203 від 10 березня 2015 року (а.с.3) . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді будинку № 192 по вул. Ульянівська у м.Дружківка Донецької області, власником якого він був на підставі договору даруваня від 06 квітня 1962 року народждення (а.с.4-5) Але, як вибачається з вищезазначеного договору дарування прізвище власника будинку помилково вказано "Шокало". Встановлення факту належності договіру дарування [PERSON] має для [PERSON] юридичне значення. Таким чином, суд вважає, що договір дарування від 06 квітня 1962 року про дарування "[PERSON]Г." будинку № 162 по вул. Ульянівська у м.Дружківка Донецької області належить [PERSON].

Outcome: approved