Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Орган опіки і піклування Слов'янської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Слов'янська Донецької області» про позбавлення батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей- [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року народження.та стягнення аліментів на утримання дітей , обґрунтувавши свої вимоги тим, що малолітній [PERSON] [INFO], був влаштований до комунального закладу «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» згідно рішення Служби у справах дітей Слов'янської міської ради, так як дитина, що залишилася без батьківського піклування, з метою надання дитині комплексної медичної, педагогічної, психологічної, соціальної та правової допомоги. За період з 2015- 2016 роки малолітній [PERSON] вже двічі перебував у вказаному закладі. Малолітній [PERSON], [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні КЛПУ «Міська дитяча лікарня» з 04.12.2015 року до 11.01.2016 рік. Дитина була доставлена каретою швидкої допомоги в супроводі працівників поліції, бо дитину залишили на вулиці. За час перебування дитини в стаціонарі, мати - [PERSON], жодного разу до дитини не з'являлася. За період проживання і нагляду в амбулаторії № 7 діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], спостерігалися в амбулаторії нерегулярно, постійно змінюючи місце проживання. Обстеження дітей та вакцинація не проводилося. Мати дітей періодично була відсутня, залишала дітей на бабусю. При відвідуванні медичною сестрою та лікарем, часто вдома були відсутніми. Умови проживання незадовільні. Як мати, так і бабуся ведуть асоціальний спосіб життя. В грудні 2015 року [PERSON], [INFO] був доставлений міліцією до міської дитячої лікарні, як невпізнана дитина. Згідно суспільної характеристики сусіди характеризують [PERSON] як особу, яка буває на підпитку, з дітьми на прогулянки не виходе. На теперішній час неповнолітній [PERSON], [INFO], навіть не зарахований матір'ю [PERSON] до першого класу загальноосвітніх навчальних закладів м. Слов'янська. Приймаючи до уваги викладені факти, а також необхідність вирішення питання, щодо подальшої долі дітей , надання їм соціального захисту та вирішення питання щодо їх подальшого оформлення до сімейних форм виховання, Орган опіки і піклування Слов'янської міської ради вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO]. Позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], [INFO] необхідно з метою надання статусу "дитини , позбавленої батьківського піклування" малолітнім дітям [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] та вирішення питання подальшої долі дітей, щодо їх подальшого влаштування. Стягнути з [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою : [ADDRESS] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Ковальчук І.Ю., яка діє на підставі довіреності 29/01-565 від 11.05.2016 року надала аналогічні пояснення викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що вивчивши обставини справи, відношення матері до виконання батьківських обов'язків, орган опіки прийшов до висновку, що відповідачка тривалий час не виконувала своїх батьківських обов'язків, не займається утриманням, вихованням та розвитком дітей. Не піклується про стан їх здоров'я, фізичний розвиток, не створила умов для розвитку природних здібностей дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася. Про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена. З заявами про розгляд справи за її відсутності не зверталася. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Представник заінтересованої особи - Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації м. Слов'янська Донецької області» Щука О.В. - що діє на підставі Доручення № 258 від 11.05.2016 року в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення батьківських прав [PERSON], просила позов задовольнити. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області до [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 28.04.2015 року, актовий запис від 22.07.2008 року № 656, відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], відомості про батька у свідоцтві записані у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України( а.с. 5) Цей факт також підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ( а.с.7). З свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], [INFO] , серії [NUMBER] виданого 30.04.2015 року відділом РАЦС по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області , вбачається, що батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] а.с. 6) Згідно довідки наданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську від 30.04.2015 року № 999/03.2-45, вбачається, що у зв'язку із укладенням шлюбу прізвище відповідачки було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]»( а.с. 14) Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом ДРАЦС по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що батько дитини [PERSON] - [PERSON], помер [INFO] року. ( а.с.13) Згідно Довідки Комунального закладу «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов'янська » № 01-33/42 від 29.01.2016 року вбачається, що за період проживання і нагляду в амбулаторії № 7 діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] спостерігалися в амбулаторії нерегулярно, постійно змінюючи місце проживання: [ADDRESS]. Вакцинація дітям не проведена, незважаючи на неодноразові запрошення. Обстеження дітей не проводилися. Мати дітей періодично була відсутня, залишала дітей на бабусю. При відвідуванні медичною сестрою та лікарем часто вдома були відсутні. Умови проживання незадовільні. Родичі( мати і бабуся) ведуть асоціальний образ життя. У 2013 році вирішувалося питання про позбавлення матері материнських прав. [PERSON], [INFO] був відправлений у МДЛ; [PERSON], [INFO] знаходився у дитячому притулку. Надалі діти були повернені батькам. В грудні 2015 року [PERSON], був доставлений міліцією в МДЛ, як невпізнана дитина. ( а.с 8) Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження як це передбачено п. 2 ст. 6 Сімейного Кодексу України є малолітніми особами (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров'я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. За приписами ст. 164 Сімейного Кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України і є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні також встановлено, що за місцем свого проживання мати дітей - відповідач по справі [PERSON] створила для дітей не належні умови для їх проживання. З психолого - педагогічної характеристики дитини КЗ «Центру соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» на дитину [PERSON], [INFO] вбачається, що [PERSON] був прийнятий до центру 17.01.2015 року на підставі акту виявлення бездоглядної малолітньої дитини. Зі слів дитини було з'ясовано, що він пішов з дому до тітки, а потім безцільно займався бродяжництвом бо мати з бабусею поїхали з дому у сусіднє місто. Хлопчик у вказаному центрі знаходиться вже вдругий раз, перший він перебував у центрі з 27.02.2013 року по 05.04.2013 рік. Мешкав у неповній родині з матір'ю та молодшим братом . Дошкільний заклад не відвідував. Часто був представлений сам собі. Зі слів хлопчика та акту обстеження матеріально - побутових умов стало відомо, що мати часто вживає алкогольні напої. Між нею та її співмешканцем часто відбуваються сварки. [PERSON] відчуває дискомфорт і тому він залишає дім та просто гуляє. Адаптація малолітньої в центрі пройшла нормально. Дитина добре йде на контакт з дорослими, але не завжди продуктивно проявляє співпрацю. Добре товаришує з дітьми. Агресію не проявляє. В ході діагностики та спостереження за [PERSON] з'ясувалося, що хлопчик має низький рівень довільності. Увага розсіяна. Пам'ять погано розвинена. На заняттях пасивний. Часто не розуміє про що йдеться. Має низький рівень пізнавальних здібностей. Потребує постійного підбадьорювання, допомоги дорослого. Не доводить розпочату справу до кінця. Гра не відповідає вікові. Погано орієнтується у просторі. Мовлення має дефекти. Словниковий запас скупий. Погано висловлює свою думку. Спостерігається скутість. Мілка моторика рук погано розвинена. Вмів рахувати до 4. Правила поведінки виконує. У побуті самостійний. Також у вказаній характеристиці зазначено, що хлопця у центрі неодноразово відвідувала тітка [PERSON]. Мати прийшла провідати сина вперше 12.03.2015 року. Психологом центру було проведено консультацію в якій мати повинна пояснити, чому склалася така ситуація. На що мати пред'являла претензії хлопчикові , говорила , що він неслухняний та повністю схожий на свого « не путьового» батька. За період перебування в центрі [PERSON] комфортно почуває себе у дитячому колективі. Сумував тільки за тіткою. Виконує разові доручення. Привиті навички особистої гігієни. Доброзичливий, спокійний. На вулиці рухливий . Критику та зауваження дорослого приймає адекватно. Приймає активну участь у колективних іграх, змаганнях. Любить грати машинками , розмальовувати, малювати грати з м'ячем. ( а.с. 9) Згідно суспільної характеристики від керівника комітету мікрорайону «Черевківка» [PERSON], за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON], [INFO]. Сусіди характеризують вказану особу, як таку, що часто з'являється та часто зникає. Буває на підпитку. З дітьми на прогулянки не виходе.( а.с.10) Відповідно до довідки КЛПУ «Міська дитяча лікарня» № 147 від 14.03.2016 року дитина [PERSON], [INFO] знаходився на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні КЛПУ « Міська дитяча лікарня» з 04.12.2015 року по 11.01.2016 рік. Дитина доставлена до лікарні каретою швидкої допомоги у супроводі працівників поліції, дитина знайдена на вулиці. За час перебування дитини у лікарняному закладі на стаціонарі, мати дитини не з'являлася. ( а.с. 11) З довідки Адміністрації комунального закладу «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» № 183 від 24.03.2016 року вбачається , що 11.01.2016 року до центру для дітей з метою надання соціального захисту був зарахований малолітній - [PERSON], [INFO]. 21.01.2016 року до центру для дітей був зарахований малолітній [PERSON], [INFO]. Діти перебувають в закладі по теперішній час. Згідно книги реєстрації відвідувачів за період 2015-2016 року по теперішній час мати дітей - [PERSON] в закладі не відвідувала, в телефонному режимі не телефонувала.( а.с. 12) Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка по справі - мати [PERSON] , проживає окремо від своїх дітей. Матеріальну допомогу дітям відповідачка не надає, з дітьми не спілкується спілкується, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться навчанням дітей, їх навичкам та уподобанням , їх життям, успіхами та труднощами у навчанні, їх схильностями та здібностями. Відповідачка не виявляє до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей , жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із Висновку № 29/01-646 від 25 травня 2016 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO], згідно наказу служби у справах дітей Слов'янської міської ради від 26.03.2013 року № 51 перебувають на обліку служби у справах дітей, як діти, які опинились у складних життєвих обставинах, а батьки не виконують батьківських обов'язків. Житлово - побутові умови проживання дітей - незадовільні. Родина проживає у маленькому будинку. На кожного члена сім'ї не вистачає житлової площі. В будинку пічне опалення, водопостачання відсутнє. Відсутня побутова техніка: холодильник, телевізор. Діти не мають свого ліжка для сну, постільної білизни, відсутні продукти харчування. В будинку антисанітарія. Мати та бабуся схильні до вживання спиртних напоїв. Родина [PERSON] перебуває під соціальним супроводом Центру соціальних служб для сім'ї та молоді Слов'янської міської ради. За період соціального супроводу [PERSON] оформила свідоцтво про народження дитини, отримувала виплату по догляду за дитиною до досягнення 3 - річного віку. Але мати дітей , [PERSON], дитячі кошти використовувала не за призначенням. Дітям не купувала нового одягу, взуття, іграшок книжок цукерок, печива. Не святкувала день народження дітей. Взагалі не створила умови для розвитку природних здібностей дітей, не готує їх до самостійного життя. На теперішній час залишила своїх дітей, не спілкується з ними та не відвідує їх у КЗ «ЦСПРД». Позбавлення її батьківських прав , необхідне для надання статусу «Дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітнім дітям. ( а.с. 38). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачкою своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідачка не проявляє відносно своїх дітей належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їхнього здоров'я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язана це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідачки, її ставлення до дітей , суд вважає доцільним позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , оскільки це сприятиме інтересам дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2. З ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачка є працездатною та має можливість надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Доказів, які б спростовували такі доводи відповідач суду не надала. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 29.04.2016 року до досягнення дітьми повноліття. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки і піклування Слов'янської міської ради Донецької області про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей , а тому відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved