Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

У червні 2015р. Одеський державний університет внутрішніх справ (далі - Університет) звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що останній проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2005р. по 04.01.2010р. У 2005р. він був зарахований курсантом першого курсу факультету №2 підготовки фахівців для підрозділів транспортної міліції, освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» до Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ (далі - ОЮІ НУВС), та поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєнням звання «рядовий міліції». У зв'язку із зміною назви учбового закладу, 05 жовтня 2007р. між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Одеській області та громадянином [PERSON] було переукладено договір про підготовку фахівця у Одеському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ, умовами якого передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених п. 3 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п.3.2. Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України. За наказом Одеського державного університету внутрішніх справ №105о/с від 11.07.2009р. відповідач успішно закінчив Університет, який є структурним підрозділом МВС України, отримав диплом фахівця та був направлений до ГУМВС України в Одеській області для подальшого проходження служби. 04 січня 2010р. наказом ГУМВС України в Одеській області №3 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України за п.64 «е» (за порушення дисципліни) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Зважаючи на те, що на курсанта [PERSON] з 15.08.2005р. по 11.07.2009р. МВС України через університет фактично витрачалися бюджетні кошти, а відповідач порушив вимоги взятих на себе зобов'язань, позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування витрат за період навчання 31064, 91грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 310,65грн. та витрати по за публікацію оголошень у пресі в сумі 540,00грн. Представник позивача, діючий за довіреністю від 23.02.2015р., в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с.44). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.38,39). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 52 розділу другого книги п'ятої Цивільного кодексу України, Законом України «Про освіту» та Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 01 березня 2007р. № 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідно до наказу Національного університету внутрішніх справ від 15.08.2004 року №95 о/с [PERSON] був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та зарахований курсантом першого курсу факультету №2 - транспортної міліції, освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, з 15.08.2005р., з присвоєнням спеціального звання: «рядовий міліції» (а.с.8). Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2005р. №880 «Про реорганізування вищих навчальних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ» інститут реорганізовано в Одеський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ, що підтверджується копією статуту. 05 жовтня 2007р. між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Одеській області та відповідачем [PERSON] був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ (а.с.11-12). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 22.02.2008р. №77 «Про вдосконалення мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» із складу Харківського національного університету внутрішніх справ був виведений Одеській юридичний інститут з перетворенням його в Одеській державний університет внутрішніх справ. Відповідно до п.2 вказаного Договору Університет був зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця, тобто відповідача, згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, створити умови для навчання Особи та розробити програми для успішного проходження нею практики і стажування в підрозділах Замовника, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, та ін. Згідно з пп. 2.3.5 даного Договору [PERSON] був зобов'язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років. Підпунктом 2.3.6 Договору передбачено, що особа, тобто відповідач, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Судом встановлено, що [PERSON] самостійно уклав вказаний вище Договір, що підтверджується його підписом в графі «Реквізити сторін» (а.с.12 звор. бік). Згідно розрахунку вартість утримання курсанта [PERSON] за період навчання з 05.08.2005р. по 11.07.2009р. складає 31064,91грн., у тому числі 1 курс - 4430,02грн.; 2 курс-6658,73грн., 3 курс - 7740,48грн., 4 курс - 12235,68грн., що підтверджується довідкою ОДУВС (а.с.15). Відповідно до наказу Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ від 11.07.2009р. №105 о/с відповідач був відряджений з 13.07.2009р. для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області (а.с.9). Згідно витягу з наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області від 04.01.2011р. №3 о/с, [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 64 "е" (за порушення дисципліни) (а.с.10). Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначеним п. 3 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. У відповідності до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином ОДУВС є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ, що підтверджується статутом. Суд вважає, що у зв'язку з недотриманням відповідачем договірних зобов'язань, останній зобов'язаний здійснити відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням у Одеському державному університеті внутрішніх справ в розмірі 31064,91грн. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, між сторонами мали місце зобов'язання на підставі договору про підготовку фахівця в Університеті, що в силу визначеного статтею 629 ЦК України принципу обов'язковості договору, є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах визначається Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 01.03.2007р. №313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ" Зокрема, відп овідно до п.3 ч.1 даного Порядку, відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ має місце у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано договірних зобов'язань з Одеським державним університетом внутрішніх справ та Головним Управлінням МВС України в Одеській області, відповідач має відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням його у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Підпунктами 2.3.6 та 3.1 договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно п.6 Порядку у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до розрахунку про суму нарахованого грошового забезпечення за період навчання відповідача в Одеському державному університеті внутрішніх справ за період з 2005 - 2009 роки, фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі становлять 31064,91 грн. Таким чином, враховуючи наявність у відповідача перед позивачем заборгованості, що підтверджується матеріалами справи, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б вказували на неправомірність звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідача даних коштів, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог. За такими обставинами, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ про відшкодування витрат за період навчання підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 310,65грн., який підлягає стягненню з відповідача (а.с.1). Крім того, позивачем понесені витрати в сумі 540,00грн., за публікацію оголошень у пресі, для виклику відповідача у судове засідання, які також підлягають стягненню з відповідача (а.с.40,41,42,43).

Outcome: approved