Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» 4133,53 грн. індексації заробітної плати за період з 01.09.2013 року по 31.03.2014 року включно, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у трудових відносинах з 02.08.2012 року по 31.03.2014 року. При звільненні відповідач у добровільному порядку розрахунку з нею не провів, а тому з нього 30.12.2014 року на підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду від 02.04.2014 року у примусовому порядку стягнуто 18191,32 грн. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, тобто мав місце факт порушення строку виплати заробітної плати. Також просила стягнути з відповідача 1000 грн. моральної шкоди, яка на її думку виразилася в тому, що у зв»язку з порушенням строку отримання заробітної плати вона сама, а також її сім»я перебували у скрутному матеріальному стані, у зв»язку з чим порушився її нормальний життєвий уклад. У судове засідання позивач не з»явилася, але надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а також не заперечувало проти заочного розгляду справи (а.с.18). Відповідач свого представника до суду не направив, хоча про час розгляду справи комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» повідомлене, про що свідчить розписка про вручення судової повістки на а.с. 17, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за відсутності представника від відповідача не надходило, тому суд відповідно до ст.224 ЦПК України визнав можливим заочний розгляд справи, проти чого позивач письмово не заперечувала. У зв»язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно запису № 29 у трудовій книжці позивача (копія на а.с. 9 та на зв. боці цього аркуша) на підставі наказу КП "Виробниче управління комунального господарства" від 31.03.2014 року №35-К [PERSON] звільнено з роботи з 31.03.2014 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. За змістом ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 даного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Довідкою відповідача від 01.04. 2014 року підтверджується розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної праці за період вересня, жовтня, листопада, грудня місяців 2013 року, січня, лютого, березня місяців 2014 року у розмірі 18191,32 грн. (копія довідки на а.с.10), яка, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2014 року, стягнута з відповідача на користь позивача у примусовому порядку на підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду від 02.04.2014 року №2-н/740/123/14 ( копія постанови на а.с. 12). Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України та ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п.1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Згідно з п.1-1 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, і який жодними доказами з боку відповідача на час розгляду справи в суді не спростований, сума індексації за період з 01.09.2013 року по 31.03.2014 року складає 4133,53грн. ( за: вересень, жовтень, листопад та грудень 2013 року в розмірі: 410,64 грн., 601,10 грн., 679,21 грн. та 539,03 грн. відповідно, застосувавши відсоток індексації 124,9%; за січень 2014 року в розмірі 512,91 грн., застосувавши індекс 121,7%; за лютий 2014 року в розмірі 499,26 грн., застосувавши індекс 121,7%; за березень 2014 року в розмірі 891,38 грн., застосувавши індекс 119,5 %). Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми індексації в розмірі 4133,53 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Протягом розгляду справи встановлено порушення прав позивача у несвоєчасній виплаті заробітної плати, яке призвело до її моральних страждань, втрати життєвих зв'язків позивача і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 300 грн., оскільки заявлений позивачем розмір є значно завищений і не підтверджується належними доказами. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial