Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

09.09.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АО ЗЕД», Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради у якому просив: визнати трудові відносини між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АО ЗЕД» припиненими з 01.08.2021 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України; виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з розділу: "Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо:" відомості про [PERSON] як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "АО ЗЕД". Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що з 16.10.2013 року [PERSON] є директором ТОВ «АО ЗЕД». Факт виникнення трудових відносин між позивачем та відповідачем підтверджується Протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «АО ЗЕД» №1 від 15.10.2013 р., Наказу № 1-к від 16.10.2013 р., а також, даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно позовної заяви, на даний час трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинено, [PERSON] керівництво товариством не здійснює та не отримує винагороду за займану посаду. Як наслідок, позивач втратив матеріальну (економічну) та будь яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді Директора в ТОВ «АО ЗЕД». Належного зв`язку із учасниками ТОВ «АО ЗЕД» не має, що є перешкодою у вільному (прямому) звільненні позивача з посади директора за власним бажанням, та є причиною звернення до суду. Учасники ТОВ «АО ЗЕД», в свою чергу, не вживають жодних заходів щодо звільнення директора, який фактично не здійснює свої трудові обов`язки. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин. 06.10.2021 року учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26\~Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~- під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлені наступні факти та правовідносини. З 16.10.2013 року [PERSON] є директором ТОВ «АО ЗЕД». Факт виникнення трудових відносин між позивачем та відповідачем підтверджується копією Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «АО ЗЕД» №1 від 15.10.2013 р., копією Наказу № 1-к від 16.10.2013 р., а також даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України, кожен мас право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, використання примусової праці забороняється. За приписами ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при припиненні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається. З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що елементом конституційного права особи на працю, також, є право бути звільненим. В силу специфіки законодавства, що регулює дані правовідносини, директор ТОВ є одночасно і найманим працівником, і посадовою особою товариства. Відтак, порядок його звільнення регулюється як Кодексом законів про працю України, так і ЗУ "Про господарські товариства", ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначеній строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є директор, якщо статутом не передбачена інша назва. Відповідно до ч. 13 ст. 39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу. Так, за змістом положень статті 38 КЗпП України, статті 145 ЦК України, статей 58, 59,60,62 Закону України "Про господарські товариства", ст. 39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», праву керівника товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори, розглянути заяву про звільнення керівника товариства та створення нового виконавчого органу. Судом встановлено, що з метою припинення трудових відносин з відповідачем, 16.07.2021 року позивачем, за допомогою органів поштового зв`язку, на адресу ТОВ «АО ЗЕД» та на адреси його учасників цінним листом з описом вкладення було направлено заяву про звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «АО ЗЕД» за власним бажанням з 01.08.2021 року в порядку статті 38 КЗпП України. Також, на вимогу ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», листами від 16.07.2021 повідомлено учасників ТОВ «АО ЗЕД» про проведення Загальних зборів учасників, яке було призначено на 17.08.2021 року 12 годині 00 хвилин за адресою: 03028, м. Київ, проспект Науки, будинок 42/1 із наступним порядком денним: «1.Про обрання голови та секретаря Загальних зборів. 2. Про звільнення директора Товариства. 3.3 Про призначення директора Товариства. 4. Про реалізацію рішень». Проте, судом встановлено, що у призначений час, учасники ТОВ «АО ЗЕД» для проведення Загальних зборів не з`явилися, на зв`язок із позивачем не виходили, причини своєї неявки не повідомили. За результатами загальних зборів учасників ТОВ «АО ЗЕД» було складено протокол № 1 від 17.08.2021 року відповідно до якого, у зв`язку із неявкою часників товариства, загальні збори не відбулися,\~рішення щодо звільнення директора ТОВ «АО ЗЕД» та призначення нового не прийнято. Листи, які були направлені позивачем до ТОВ «АО ЗЕД» та його учасників, повернулися відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Верховний Суд у Постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відтак, судом встановлено, що учасники товариства були належним чином повідомлені про бажання позивача припинити трудові обов`язки та про проведення загальних зборів учасників товариства. Судом встановлено, що написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Проте, у визначений строк збори учасників товариства не відбулись, питання про звільнення позивача з посади директора та переобрання директора товариства з подальшим внесенням відповідних даних у ЄДРПОУ не вирішено, що порушує права позивача як працівника. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає, проте це не може бути підставою для позбавленню особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Так, Верховний Суд у Постанові від 03.07.2019 по справі № 520/11437/16-ц вказав, що, судом установлено, що ТОВ "Укркеш" не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення особи з посади директора товариства. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Зі змісту позовної заяви вбачається, що він просить суд визнати його звільненим з посади директора ТОВ "Укркеш". Однак, згідно зі статутом ТОВ "Укркеш" вирішення питання про звільнення керівника відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред 'явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між особою і ТОВ "Укркеш", колегія суддів вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин особи з ТОВ "Укркеш"на підставі частини першої статті 33 КЗпП України. Враховуючи все вищевикладене, що суд прийшов до висновку, що трудові відносини між [PERSON] та ТОВ «АО ЗЕД» мають бути визнані припиненими з 01.08.2021 року на підставі а. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Таким чином, відповідно до зазначених норм чинного законодавства на підставі рішення суду, що набрало законної сили, можливо внести зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі. Розглядаючи справу з подібними правовідносинами, Верховний Суд у Постанові від 24.12.2019 року по справі №758/1861/18 зазначив наступне: факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ, а тому такі висновки апеляційного суду є такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупереджеиому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Згідно з ч. 4\~ст.\~263\~ЦПК України,\~при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Таким чином, судом встановлено, що для належного захисту прав позивача необхідно виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємпів та громадських формувань з розділу: "Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо:" відомості про [PERSON] як керівника товариства з обмеженою відповідальністю "АО ЗЕД". Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 141 ч. 1, 6\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 \~ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Згідно ст.\~273\~ЦПК України,\~рішення суду\~набирає законної\~сили після\~закінчення строку\~подання апеляційної\~скарги всіма\~учасниками справи,\~якщо апеляційну\~скаргу не\~було подано. У\~разі подання\~апеляційної скарги\~рішення,\~якщо його\~не скасовано,\~набирає законної\~сили після\~повернення апеляційної\~скарги,\~відмови у\~відкритті чи\~закриття апеляційного\~провадження або\~прийняття постанови\~суду апеляційної\~інстанції за\~наслідками апеляційного\~перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених\~частиною другою\~статті 4\~цього Кодексу,\~рішення суду,\~що набрало\~законної сили,\~є обов`язковим\~для особи,\~в інтересах\~якої було\~розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них На підставі\~ викладеного та

Outcome: approved