Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

21.03.2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення з відповідача [PERSON] 54440,59 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 03.04.2008 року. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк" «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір. ПАТ КБ "Приватбанк" було надано [PERSON] кредит, проте відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв`язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 54440,59 грн., що складається з наступного: ?2243,08 грн. - заборгованість за кредитом; ?45057,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; ?4309,77 грн. - заборгованість за пенею та комісією; ?250,00 грн. - штраф (фіксована частина); ?2580,50 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати(а.с.4-5). Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позов задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 5зворот). Відповідач [PERSON] , представник відповідача, адвокат Лещенко С.В.(а.с.87-89), в судове засідання не прибули, відповідно до заяви від 16.09.2019 позовні вимоги визнали частково: в частині стягнення суми тіла кредиту - повністю; в частині стягнення суми заборгованості по процентам за користування кредитом - просили суд застосувати строк позовної давності 3 роки та стягнути заборгованість по процентам за період з 21.03.2014 по 21.03.2017(дата подачі позовної заяви) у розмірі 2422,52 грн., та відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 42634,72 грн., у зв`язку із спливом строку позовної давності, а також відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, на підставі ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» від 02.09.2014 № 1669-VII та застосувати спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені, на підставі ст.258ЦК України (а.с.116-118). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п.1.6 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», банк є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів 30.04.2009 змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" змінено тип банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та затверджено нове найменування Банку - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (скорочене найменування Банку - АТ КБ "ПриватБанк". ПАТ КБ "ПриватБанк" має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с.21). Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н від 03.04.2008 року (а.с. 10-17). Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 10 зворот). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові кредит. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього, станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 54440,59 грн. що складається з наступного: ?2243,08 грн. - заборгованість за кредитом; ?45057,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; ?4309,77 грн. - заборгованість за пенею та комісією; ?250,00 грн. - штраф (фіксована частина); ?2580,50 грн. - штраф (процентна складова). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Суд вважає, що кредитний договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється. Згідно умов укладеного договору, договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднанні до Умов і Правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування, Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.5. Умов і Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених Договором (а.с. 15). Пунктом 8.6 Умов передбачено, що в разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, обумовлених договором більш ніж 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн., та + 5 % від суми позову (а.с. 15 зворот). Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання належним чином не виконав. Отже, у банка виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримав картки: № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії перевипущенної картки до останнього дня 11.2015(а.с.82). [PERSON] систематично користувався платіжною карткою, про що свідчить виписка з особового рахунку відповідача за період з 01.01.1999 по 29.07.2019(а.с.107-113). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотань про призначення судово-економічних експертиз суду не заявлено. Отже, під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, зобов`язання щодо їх повернення не виконував; з 23.93.2012 відповідач [PERSON] припинив сплату коштів із погашення кредиту(а.с.107-113). З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушував умови зобов`язання в частині щомісячного погашення кредиту, що є підставою для стягнення заборгованості по кредиту, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 2243,08 грн. підлягають задоволенню. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 36% на рік(2,5% на місяць); далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку, про що повідомлялось відповідачу відповідно до витягу програмного комплексу про направлення смс-повідомлення: 15.08.2014 - 2,7% на місяць(32,4% на рік), 15.03.2015-3,5% на місяць(42% на рік)(а.с.6-9). Відповідач [PERSON] , представник відповідача, адвокат Лещенко С.В.(а.с.87-89), відповідно до заяви від 16.09.2019 позовні вимоги визнали частково: в частині стягнення суми тіла кредиту - повністю; в частині стягнення суми заборгованості по процентам за користування кредитом - просили суд застосувати строк позовної давності 3 роки та стягнути заборгованість по процентам за період з 21.03.2014 по 21.03.2017(дата подачі позовної заяви) у розмірі 2422,52 грн., та відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 42634,72 грн., у зв`язку із спливом строку позовної давності, а також відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, на підставі ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» від 02.09.2014 № 1669-VII та застосувати спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені, на підставі ст.258ЦК України (а.с.116-118). Щодо заявлених вимог позовної заяви в цій частині, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до пункту 3.1.1. Умов та Правил карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти(а.с.16 зворот). Згідно з вищенаведеним пунктом 3.1.1 Умов та Правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16. Відповідно до ч. 5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З метою забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, зазначивши, що після спливу дії договору право кредитора на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами припинилося, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають. З аналізу положень статей 256, 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-43цс17. Із вказаним позовом позивач звернувся до суду 21.03.2017(а.с.4). Як зазначалося вище, строк дії виданої [PERSON] кредитної картки № [NUMBER] до 11.2015 року. Належних та допустимих доказів того, що вказана картка далі перевипускалася учасниками справи суду не надано. Ураховуючи, що право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося із спливом строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, починаючи з 01.12.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права нараховувати проценти, а тому вимоги позивача про стягнення процентів за період з 01.12.2015 по 28.02.2017 є необгрунтованими. Відповідно до розрахунку заборгованості проценти розраховані АТ КБ «ПриватБанк» з 10.02.2009(а.с.6)., тобто поза межами позовної давності. Оскільки позивач звернувся до суду 21.03.2017, враховуючи положення ст. 257, 258 ЦК України, він має правові підстави вимагати стягнення процентів за користування кредитом за період часу з 21.03.2014 по 30.11.2015(строк дії кредитного договору), тобто вимагати сплати процентів на суму заборгованості у розмірі 1388,47 грн.(2243,08 х 36% : 360) х 619 днів прострочки. В задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам, що утворилася до 21.03.2014, а також суму нарахованої пені, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Таким чином, до стягнення з [PERSON] підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 28.02.2017 у розмірі 1388,47 грн. З приводу вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею та штрафних санкцій суд зазначає наступне. Згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Лиман (Красний Лиман), Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] отже, на підставі вказаного Закону він має бути звільнений від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в сумі 250,00 грн. та 2580,50 грн. Щодо стягнення з відповідача пені нарахованої до 14.04.2014 року в сумі 920 грн. (а.с. 6-9) суд застосовує спеціальну позовну давність в один рік, відповідно до положеннь вище зазначеного Закону. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафних санкцій задоволенню не підлягають. З врахуванням викладеного, підлягає стягненню з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.04.2008 в сумі 3631,55грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2243,08 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1388,47 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір, включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ПАТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжними дорученнями від 07.03.2017(а.с.3). Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 54440,59 грн. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги частково на суму 3631,55грн., що складає 6,67 % від заявлених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 106,72 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1600,00 грн./100% х6,67 % ).

Outcome: partial