Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] \~ про\~ розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.09.2007 року між нею та відповідачем [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 91 від 15.09.2007 року. Від даного шлюбу строни мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Спільне з відповідачем сімейне життя не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, сімейні відносини та майбутнє. Відсутність спільних інтересів, а також відсутність між ними взаєморозуміння та довіри в результаті чого між ними стали виникати конфліктні ситуації при вирішенні кожного побутового питання , які призвели до того, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Спільне проживання та ведення спільного господарства стало неможливим. Шлюбні відносини із відповідамем остаточно припинені з жовтня 2015 року. З цього часу сторони припинили разом вести домашнє господарство та спільний сімейний бюджет. Причиною розпаду їхньої сімї стала відсутність між ними взаєморозуміння по різним питанням шлюбно-сімейних відносин. Зважаючи на те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, а на глибоке переконання позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, та користуючись своїм правом звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Вважає , що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обгрунтованими і подальше їх спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу не можливе та в подальшому буде суперечити їхнім інтересам. Шлюб сторони розривають вперше. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати із позивачкою. Враховуючи, що непорозуміння між нею і відповідачем носять непримиримий характер, строни мають зовсім різні погляди на подальше життя, між ними взагалі відсутнє взаєморозуміння, вони не змогли знайти взаємної згоди, майновий спір між сторонами відсутній, отже сімя розпалася остаточно і відновленню не підлягає, а збереження шлюбу є недоцільним. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, хоча вчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, але в позовній заяві просла провести розгляд за її відсутності. Позов підтримала повністю та просила його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив, що він за два місяці зрозумів, що можливості зберегти сім"ю не має можливості, дружина не бажає зберегти сім"ю у силу накопичених образ, компромісів, недовіри, збереження їхньої сім"ї не можливо, але шлюб необхідно розірвати. Відповідач не визнає позов, зауважуючи, що в позові не вказано де саме і в яких умовах буде проживати дитина. \~ Врахувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю на підставі слідуючого. \~ З наданих до суду доказів, встановлено, що спільне життя позивачки та відповідача не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх вони не мають наміру. \~ Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК) . Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Ухвала суду про відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення не підлягає оскарженню в апеляційному та касаційному порядку (статті 293, 324 ЦПК) . Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Судом було вжито всих заходів щодо збереження сім"ї, надавши строк для пимирення терміном два місяці, предбачених законом. Позивачка [PERSON] скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: approved