Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позов до відповідача та зазначає, що вона перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем і на теперішній час працює на посаді лікаря - педіатра консультаційної поліклініки з 01.10.2013 р. 24.09.2013 р. наказом відповідача № 203 "Щодо оголошення догани [PERSON]" її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, що підтверджується доданою до позову копією цього наказу. В спірному наказі зазначено, що її притягнено до дисциплінарної відповідальності за наступне: "За невиконання функціональних обов'язків", а саме відмова їхати в м. Дніпропетровськ 23.09.2013 р. згідно наказу головного лікаря Л.В. Балишиної . Відповідач у спірному наказі взагалі не зазначив причини відрядження до м. Дніпропетровськ, але пояснення в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] витребував. Вона в поясненні вказала поганий стан. 20.09.2013 р. консіліум в поліклініці лікарні ім. Мечнікова у складі професора кафедри терапії [PERSON] , обласного ревматолога [PERSON] , доцента [PERSON] , завідуючої консультаційної поліклініки [PERSON] Д-з : Синдром ревматичної поліміалгії , активність 1. Ішемічна хвороба серця ?. На 02.10.2013 р. призначено стаціонарне обстеження та лікування в лікарні ім. І.І. Мечнікова . З 20.09.2013 р. їй призначено довготривалий курс стероїдних горманів . З 02.10.13р. і по теперішній час вона отримує лікування призначене ревматологом та перебуває на лікарняному листі. Але , відповідач сприяла закриттю лікарняного та виходу її нею на роботу , так як знала , що її можна буде звільнити з роботи внаслідок її фізичного стану або знайти причину для інших виговорів ( без свідків відповідач погрожувала звільнення по статті ). Вона в цьому році довготривалий час лікувалась та перебувала на лікарняному листі у невропатолога і особисто у відповідача , як лікуючого лікаря . В черні 2013 р. після огляду її обласною МСЕК і не визнання її інвалідом Балишина Л.В. їй повідомила " Ось і добре ви абсолютно здорові , тоб-то можете працювати" і взагалі неврологи перестали піклуватися про стан її здоров"я , який з кожним днем погіршувався. ... Їй , з такими захворюваннями протипоказані фізичні навантаження , а на час активного лікування ходити якомога менше. Протипоказані також хвилювання , які приводять до приступів задухи. ЇЇ захворювання із групи тяжких дифузних захворювань сполучної тканини , яке приводить до тяжкої інвалідності. Просить суд : 1. Визнати дії відповідача щодо притягнення її 24.09.2013 р. до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани наказом № 203 від 24.09.2013 р. "щодо оголошення догани [PERSON]" - неправомірними. 2. Визнати наказ відповідача № 203 від 24.09.2013 р. "Щодо оголошення догани [PERSON]" - незаконним та скасувати його. 3. Стягнути з відповідача 10000 грн. на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди. 4. Під час попереднього судового засідання вирішити питання щодо витребування у відповідача документи: - належним чином завірену копію її трудової книжки; - належним чином завірену копію її посадової інструкції; - належним чином завірену копію колективного договору КЗ "Петропавлівська центральна районна лікарня ДОР", який діяв з 01.09.2013 по час звернення з цією заявою; - належним чином завірену копію Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ "Петропавлівська ЦРЛ ДОР", які діяли з 01.09.13 по час звернення з цією заявою; - належним чином завірений, обгрунтований наказ головного лікаря Л.В. Балишиної, згідно якого вона мала їхати в м. Дніпропетровськ. - належним чином завірену копію її пояснювальної записки, в якій вона відмовляється від поїздки в м. Дніпропетровськ. В ході судового розгляду справи позивач підтримала свої позовні вимоги . Дала пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення аналогічні вищезазначеним обставинам. Доповнила, що в результаті неправомірних дій відповідача їй спричинено моральну шкоду. Дана шкода виразилася в тому, що незаконний наказ негативно позначився на її і так слабкому стані здоров'я. За медичними показниками їй недопустимо будь-яке нервове перенапруження та навіть найменше хвилювання. Вона втратила спокій, сон та відчуває душевний дискомфорт. Порушилися її життєві зв'язки і на відновлення всього вищезазначеного їй потрібно прикласти багато зусиль. Крім того, неправомірні дії відповідача принижують її честь та професійну гідність. Просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Балишина Л.В. позов не визнала та пояснила, що вона працює на посаді головного лікаря Петропавлівської ЦРЛ. Їй відомо, що позивач має проблеми із здоров'ям. Вона потребує лікування та медичного супроводження лікарями-спеціалістами лікувальних закладів м. Дніпропетровськ. З приводу спірного наказу зазначає, що раніше з обласного управління охорони здоров'я надійшов лист про те, що в Петропавлівській ЦРЛ буде проводитися акредитація щодо подальшої роботи дитячого відділення ЦРЛ. Для належної підготовки до назначеного міроприємства необхідно направити відповідального працівника до обласної дитячої лікарні для отримання відповідних документів (інструкцій, наглядної документації та ін.). Так як позивач безпосередньо відповідає за вказаний захід, вона видала наказ № 67-вд від 23.09.2013 р. і згідно даного наказу [PERSON], тобто позивач повинна була їхати у відрядження в м. Дніпропетровськ, а саме у обласну клінічну дитячу лікарню. Однак, [PERSON] відмовилася виконати наказ, а відповідно і відмовилася їхати в м. Дніпропетровськ. У зв'язку з цим,був виданий наказ № 203 від 24.09.2013 р. і за даним наказом [PERSON] було винесено догану. З наказом негайно було її ознайомлено. У той же день до м. Дніпропетровськ було відряджено іншого лікаря (лікаря -педіатра [PERSON]) і останній на службовому автомобілі привіз необхідні документи щодо акредитацій дитячого відділення (декілька паперів). Просить суд в позові відмовити, в зв'язку з його не обгрунтованністю. Представник відповідача Лепеха Р.М. позов не визнав. На обгрунтування своєї позиції просить суд взяти до уваги письмові заперечення відповідача від 23.04.2014 р. Основним обгрунтуванням вважає те, що позивач грубо порушила трудову дисципліну, яка виразилася у невиконання наказу головного лікаря ЦРЛ про відрядження до м. Дніпропетровськ. Також просить суд в позові відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач дійсно перебуває у трудових взаємовідносинах з відповідачем. Даний факт сторони не заперечують (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Наказом головного лікаря Комунальний заклад "Петропавлівська центральна лікарня" Дніпропетровської обласної ради № 67-вд від 23.09.2013 р. було прийнято рішення про відрядження [PERSON], лікаря - педіатра КДП в ОКЗ "Обласна клінична дитяча лікарня" для погодження документації щодо програми "Лікарня доброзичлива до дитини". Оплату за відрядження проводити згідно чинного законодавства. Спірним наказом головного лікаря Комунальний заклад "Петропавлівська центральна лікарня" Дніпропетровської обласної ради № 203 від 24.09.2013 р. зазначається, що за невиконання функціональних обов'язків, а саме відмова їхати в м. Дніпропетровськ 23.09.2013 р. [PERSON] оголосити догану. Тобто, на думку відповідача підставою для винесення догани є невиконання лікарем - педіатром своїх функціональних обов'язків, а саме відмова від поїздки до м. Дніпропетровськ. Суд не погоджується з позицією відповідача на підставі наступного. Згідно посадової інструкції районного педіатра, затвердженої головним лікарем Петропавлівської ЦРЛ "ДОР" (без дати), а саме - п.2.15 районний педіатр здійснює систематичні виїзди в лікувально-профілактичні заклади з консультативною та організаційно-методичною метою. В той же час в трудовій книжці позивача, серії [NUMBER], записом № 11 від 02.02.1998 р. зазначається, що [PERSON] переведена на посаду районного педіатра з неповним робочим днем. Іншим записом № 13 від 02.01.2016 р. в вищезазначеній трудовій книжці зазначається, що [PERSON] переведена лікарем-педіатром районного поліклінічного відділення в зв'язку зі зміною штатного розпису на підставі класифікатора ДК 003-95. Тобто, на думку суду позивач за своїми функціональними обов'язками не зобов'язана здійснювати систематичні поїздки за межі адміністративного району з консультативною та організаційно-методичною метою. Даний обов'язок покладається на районного педіатра. Крім того , згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосована міра стягнення у вигляді догани. Під порушенням трудової дисципліни слідує розуміти винне, протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до окремих працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов'язки, перераховано у ст. 147 КЗпП. Так, за порушення трудової дисципліни до працівника може застосовуватися тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов'язково у послідовності, зазначеній у ст. 147 КЗпП. Крім того, на думку суду в даній конкретній ситуації до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності головний лікар ЦРЛ повинна була (і мала реальну можливість) зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення, з тим щоб всебічно та об'єктивно розібратися в причинах цього порушення. В своєму письмовому поясненні від 23.09.2013 р. позивач вказує, що вона не погоджується їхати у відрядження 23.09.2013 р. в м. Дніпропетровськ в зв'язку з поганим станом здоров'я. Також вказала - Д-з: поліміазіт, ішемічна хвороба серця. Як зазначалося, вище, Балишина Л.В. (головний лікар ЦРЛ) знала про стан здоров'я і як лікар з достатнім стажем лікарської практики мала знати, що поїздки з вказаними хворобами можуть потягти негативні та тяжкі наслідки. Також, вона (Балишина Л.В.) повинна була та мала реальну можливість направити до м. Дніпропетровськ іншого працівника і не обов'язково лікаря, а саме - працівника із молодшого медичного персоналу, кур'єра чи водія. Доказів про те, що [PERSON] повинна була їхати службовим автомобілем до м. Дніпропетровська немає (не надано наказу на водія про відрядження, не виписано дорожнього листа та ін.). Згідно наданих позивачем копій медичних документів - виписки із історії хвороби, протоколу онлайн - консиліуму позаштатного спеціаліста з ревматології, протоколу обстеження хворого та Довідки Кіровської МСЕК № 0239321 від 28.01.2014 р. вбачається, що позивачка дійсно хворіє та хронічні захворювання та їй призначено третю групу інвалідності та рекомендовано лікування у ревматолога, психіатра амбулаторно, стаціонарно, санаторно-курортне лікування за показанням. Таким чином, суд вважає, що спірний наказ № 203 від 23.09.2013 р. є незаконним, а дій відповідача щодо його винесення є незаконними. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Суд вважає, що дана вимога є завищеною, а тому підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З матеріалів справи встановлено, що наказ про оголошення догани позивачці було винесено незаконно, а тому порушення прав позивачки завдавало їй моральних страждань, оскільки на протязі семи місяців позивачка страждала , нервувалася та при цьому весь час хворіла. Як зазначається у пункті 9 вищевказаної постанови суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує тривалість та характер душевних страждань, яких зазнала позивачка в зв'язку з оголошенням їй догани, суттєвість змін в організації життя позивачки, та виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості оцінює моральні страждання позивачки в 500 грн. Також, суд вважає за необхідне врахувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 р. Даним рішення зазначається, що позивач наказом відповідача № 163 від 07.08.2013 р. була притягнута до дисциплінарної відповідальності та їй була винесена догана. Вищевказаним рішення суду позов було задоволено частково. Було визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КЗ " Петропавлівська центральна лікарня " ДОР Балишиної Л.В. № 163 від 07.08.2013 р. та стягнуто з відповідача 100 ( сто ) грн. моральної шкоди. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. На думку суду, дане рішення береться до уваги та суттєво впливає на розмір моральної шкоди, яку повинен відшкодувати відповідач. Адже, в його діях, а точніше в діях головного лікаря вбачається систематичність в порушені трудових прав працівника та свідчить про певну необ'єктивність при прийнятті посадово-власних рішень. Також, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судових витрат від сплати яких звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial