Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.В обгрунтування позовної вимоги зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04 листопада 2014 року. У вказаному житловому приміщенні значаться зареєстрованими її знайомі [PERSON] та [PERSON] , які мали на меті в подальшому переоформити право власності на даний будинок на себе. В дійсності, ні до часу реєстрації, ні після реєстрації відповідачі у зазначеному будинку не проживали, витрат на утримання помешкання не несуть. Також зазначила, що згідно рішення Малозубівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області № 52 від 21.09.2019 року перейменовано вулицю [ADDRESS]. Реєстрація відповідачів у будинку позбавляє можливості розпорядитися своїм майном на власний розсуд, що і стало приводом для зверненя до суду і заявлення вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . З урахуванням положень ст.274 Цивільного процесуального кодексу України при відкритті провадження вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву проти позову не надали, до суду не з`явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04 листопада 2014 року, який посвідчено державним нотаріусом Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області Баранівською О.С. та зареєстровано в реєстрі № 737 (а.с.3). Рішенням Малозубівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області № 52 від 21.09.2019 року перейменовано вулицю [ADDRESS] (а.с.6). В будинку [ADDRESS] значаться також зареєстрованими знайомі позивача [PERSON] та [PERSON] , які фактично там не проживають, особистих речей в будинку не має, витрат на утримання помешкання не несуть (а.с.7,8). В даний час позивач не може розпорядитися майном на свій розсуд (продати), бо в будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які там не проживають. У зв`язку з цим порушується право позивача, як власника, на вільне користування та розпорядження належного йому житла. Відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про власність", ст.ст.319, 321, 386 Цивільного кодексу України: "власник володіє, користується, розпоряджається своїм власним майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння." Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідачі в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажають, чим чинять позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на власний розсуд. Таким чином, право позивача [PERSON] , як власника, підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини: належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів солідарно на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved