Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

20 листопада 2021 року акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулося до суду позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2012 року в загальній сумі 25208,58 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту в сумі 13819,86 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3843 грн., пені - в сумі 7545, 72 грн. В обґрунтування свого позову зазначав, що 23 серпня 2012 року між Банком та відповідачем був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ "КБ "Приватбанк" з оформленням пластикової кредитної картки.Відповідно до укладеного договору позивач надав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак позичальник не виконав умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, в зв`язку з чим за ним виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. В судове засідання представник позивача за позовом не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяви з проханням здійснити розгляд справи за його відсутності, а позов задовольнити. На судове засідання 05 травня 2021 року представницею відповідача подано клопотання про долучення до справи виписки по його кредитному картковому рахунку в період з 24 серпня 2014 року по 23 грудня 2020 року, яка має значення для повного та всебічного розгляду справи. Нею вказано, що ця виписка має значення для справи, так як в ній зазначено, що 23 жовтня 2020 року відбулася "відміна штрафів за минулі періоди згідно рішення банку поповнення карткового рахунку" на суму 7545 грн 72 коп, і залишок боргу після операції складає 17662 грн 89 коп. Хоча в аналогічній виписці по рахунку відповідача, який був наданий банком ця операція відсутня. В судовому засіданні представниця відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав непідтвердження укладання договору, неотримання [PERSON] коштів, некористування ними, а також через пропуск строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ "КБ "Приватбанк", за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з даним договором до його укладання і погодився з його умовами. Посилання представника відповідача на неукладання договору та необізнаність з його умовами суд не приймає, оскільки згідно вказаних документів, підтверджується його укладання і підписання відповідачем, а із роздруківки руху коштів вбачається, що відповідач користувався ними постійно, тобто визнав укладеним договір та умови надання кредитоу, а також визнав зміну його умов, зокрема і збільшення процентної ставки. З наданого Банком розрахунку заборгованості відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, перераховував платежі на погашення кредитної заборгованості несвоєчасно, у зв`язку з чим станом на 24 вересня 2020 року за ним утворилася заборгованість в загальній сумі 25208,58 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту в сумі 13819,86 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3843 грн., пені - в сумі 7545, 72 грн. Однак, як вбачається із роздруківки руху коштів по рахунку відповідача, 23 жовтня 2020 року відбулося списання боргу в сумі 7545 грн 72 коп, що відповідає сумі пені, зазначеної в позовній заяві як складової боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача. Тому суд не може прийняти як належні докази, надані Банком розрахунки заборгованості за користування кредитом у в частині розрахунку боргу по пені. Суд звертався до позивача із ухвалою про роз`яснення права на зменшення позовної вимоги, але заяв про це не надійшло. За такого, суд вважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 24 вересня 2020 року, в загальному розмірі 17 662., яка складається з наступного:- 13819, 86 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 3843 грн. Суд не приймає посилання представника відповідача про пропуск строку позовної давності, оскільки як вбачається із роздруківки руху коштів, відповідач постійно користувався кредитними коштами, в тому числі і повертаючи частинами заборгованість до березня 2019 року, а загальний строк позовної давності складає 3 роки (ст. 257 ЦК України), який Банком не пропущений, оскільки позов поданий 20 листопада 2020 року. Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. ст.526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1472, 66 грн.

Outcome: partial