Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивували тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстром № 3551. У належній позивачу квартирі зареєстрована відповідач - [PERSON], яка з 2012 року фактично не проживає у вказаній квартирі, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, власних речей у квартирі не зберігає. Реєстрація відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] створює перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю позивача [PERSON], оскільки вона вимушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, що нараховується в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Ухвалою від 20.08.2018 р. було відкрито провадження та призначено розгляд справи на 30.08.2018 р. У судове засідання 30.08.2018 р. позивач не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача подала через канцелярію суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. У судове засідання 30.08.2018 р. відповідач не з'явилась, відзив на позов не надала, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Судова повістка повернулась з адреси реєстрації відповідача з відміткою відділення поштового зв'язку "адресат не проживає". У зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи було відкладено на 27.09.2018 р. У судове засідання 27.09.2018 р. сторони і їх представники не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судова повістка повернулась з адреси реєстрації відповідача з відміткою відділення поштового зв'язку "адресат не проживає". Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. На підставі матеріалів справи судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за реєстром № 3551. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Реєстру № 131019483 від 16.07.2018 р. В зазначеній квартирі зареєстрована з 16.10.2010 р. громадянка Російської Федерації [PERSON], [INFO], що підтверджується Повідомленням виконкому Боярської міської Ради Києво-Святошинського району Київської області № 02-10/2142 від 03.09.2018 р. та Повідомленням Відділу обліку та моніторингу інформації УМДС України Київської області (вх. № 31146 від 07.09.2018). Згідно поквартирної картки відповідач була зареєстрована 16.10.2010 р. в квартирі [ADDRESS] як член сім"ї попереднього власника - [PERSON], яка придбала вказану квартиру 22.02.2006 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинсього райлнного нотаріального округу Київської області Стратілат П.І. за реєстровим № 662, зареєстрованим в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 22.03.2006 р., реєстраційний № 14224296, номер запису 235/3 в книзі 19. З 2012 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується Актом депутата Боярської міської Ради Добрівського Т.Г. вих. № 1658 від 30.07.2018 р., складеним за участю сусідів [PERSON] і [PERSON] В обгрунтування своїх вимог Позивач у своїй позовній заяві посилався на ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ст. 319, ч. 1 ст. 321 ст. 379 ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 Житлового кодексу УРСР. Відповідач зареєстрована у квартирі задовго (16.10.2010 р.) до придбання (16.07.2018 р.) позивачкою вказаної квартири, вона не є членом сім"ї позивача та не укладала з позивачем договору найму вказаної квартири, фактично відповідач не користується належною позивачу квартирою впродовж останніх шести років. За таких обставин відносини сторін не можуть регулюватися ст. 72 Житлового кодексу ЖК УРСР, оскільки, вказана норма регулює питання втрати права користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду. Квартира [ADDRESS] належить до приватного житлового фонду. Питання користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюються главою 6 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) та главою 58 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ст. 793 ЦК України, Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 794 ЦК України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що Відповідач не є членом сім"ї позивача, між позивачем і відповідачем не було укладено договору найму (оренди) квартири. Отже, до відносин сторін не можуть застосовуватися відповідні положення ЖК УРСР і ЦК України, що регулюють питання користування і найму житловим приміщенням. Не може до відносин сторін бути застосована і норма ст. 405 Цивільного кодексу України, оскільки, вказана норма регулює питання користування житлом членами сім'ї власника житла. Згідно ст 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Право членів сім'ї власника житла користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на приміщення в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем права позивача на вільне користування і розпорядження своїм майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved