Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в її користуванні. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.11.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 3503. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі, 16.02.2010 року сторонами була придбана двохкімнатна квартира [ADDRESS] та ? частки даної квартири належала [PERSON] особисто на праві приватної власності. В зв'язку з застосуванням відповідачем фізичного насильства до позивача, виникненням непорозуміння між ними, 18.12.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано. Також позивач зазначає, що дочка перебуває на її повному утриманні, оскільки [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання дитни не надає, тому вона змушена була звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який було задоволено. У зв'язку з розірванням шлюбу відповідач в квітні 2013 року змусив [PERSON] разом із дитиною залишити їх спільну квартиру, змінив замки у вхідних дверях, чим позбавив позивача місця проживання та права користуватись її особистим приватним майном. В результаті цього позивач вимушена проживати разом з дитиною в іншому місці. На неодноразові звернення позивача допустити її до користування житлом, відповідач відмовляв. Оскільки протягом року [PERSON] не допускає позивача до квартири, вона змушена була звернутися до суду з даним позовом та просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування їй та донькі [PERSON], житлову кімнату площею 18 кв.м., балкон та виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату площею 13 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор площею 5 кв.м., кухню площею 6 кв.м., ванну та вбиральню площею 4 кв.м. Також зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні належною їй часткою квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали інветнаризаційної справи № 11548 на квартиру [ADDRESS] та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 06.08.2013 року, судом встановлено, що 10.11.2007 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 3503 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про її народження (а.с. 6). Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], що діє від свого імені та від імені [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] передали у власність (продали), а [PERSON], [PERSON] прийняли у власність (купили) в ? частці кожний квартиру під [ADDRESS] (а.с. 51-54). Так, судом встановлено, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2014 року визано винуватим [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), де потерпілою є позивач по справі [PERSON], та призначено покарання у виді 160 годин громадських робіт (а.с. 9-11). З листа КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" № 1838 від 23.04.2014 року, суд вбачає, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 11548 станом на 29.12.2012р. власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). З довідки МКП "ЖЕК № 15" від 12.05.2014 року № 13336/5, суд вбачає, що [PERSON] зареєстрована [ADDRESS] та до складу її сім'ї входять: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] "ЖЕК № 15" квартира [ADDRESS] є приватизована, її квартиронаймачем є [PERSON] на її ж ім'я відкрито особовий рахунок. Також з вказаного рахунку вбачається, що у вказаній квартирі, крім [PERSON], зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). З акту МКП "ЖЕК № 15" від 25.06.2014 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та донька [PERSON], однак на момент обстеження квартири в ній проживає лише відповідач [PERSON], який є співвласником даного приміщення, який змінив замки у вхідних дверях до квартири, перешкоджає в користуванні усім належним майном іншому співвласнику [PERSON] Сторони по справі є співвласниками. Відповідач веде аморальний спосіб життя, часто викликають правоохоронні органи, в гості приходять незрозумілі особи, які призводять до незручності іншим мешканцям під'їзду (а.с. 15). Згідно технічного плану на квартиру [ADDRESS], судом встановлено, що зазначена квартира складається з: житлової кімнати площею 17,2 кв.м., житлової кімнати площею 10,7 кв.м.; коридора площею 5,4 кв.м., кухні площею 5,2 кв.м., ванної та вбиральної площею 2,7 кв.м. та балкону, площа якого не вказана (а.с. 59). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3. ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно зі ст.ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 34 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також ст. 155 ЖК України визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З огляду на вищевикладене, враховуючи технічні характеристики житлового приміщення, інтереси сторін, між якими дійсно склалися неприязні стосунки, як встановлено в судовому засіданні, суд вважає за доцільне та справедливе встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] та донькі [PERSON] житлову кімнату площею 17,2 кв.м., балкон та виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату площею 10,7 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор площею 5,4 кв.м., кухню площею 5,2 кв.м., ванну та вбиральню площею 2,7 кв.м. (відповідно до технічного плану на квартиру). У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial