Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

22.02.2017 року від комунального підприємства "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області до суду надійшла позовна заява, а 09.08.2017 року уточнена позовна заява, до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 564 грн. 07 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв'язку з прийняттям рішення ХХХІХ сесії VІ скликання Зміївської районної ради Харківської області № 589-VІ від 30.08.2013 року "Про реорганізацію Комунального підприємства "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до Комунального підприємства "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області" та на підставі рішення виконавчого комітету Зміївської міської ради №150 від 04.10.2013 року, КП "Зміїв-сервіс" визначено виконавцем послуг по вивозу твердих побутових відходів. Згідно рішення виконавчого комітету № 154 від 15.10.2013 року "Про погодження КП "Зміїв-сервіс" тимчасово застосувати тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з вивезення рідких побутових відходів, вивезення великогабаритних відходів", погоджено застосовувати тарифи КП "Зміїв-сервіс". Відповідно до чого, КП "Зміїв - сервіс" має право вести облік заборгованості по платежам споживачів, проводити роботу направлену на погашення споживачами заборгованості за надані комунальні послуги, та стягувати заборгованість в судовому порядку, виступати позивачем, відповідачем та третьою особою в судах з питань, які виникають по договорам, укладеними зі споживачами комунальних послуг та у випадках необхідності захисту прав та інтересів підприємства. Відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], є абонентами КП «Зміїв-сервіс» та користуються комунальними послугами з вивезення побутових відходів. Між КП «Зміїв-сервіс» та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Згідно оборотної відомості вказаного рахунку, за період з 18.03.2011 року по 01.02.2017 року, сума заборгованості складає 1557,68 грн.,у звязку з проведенням перерахунку та врахвання позовної давності, сума заборгованості складає 564,07 грн. Протягом зазначеного періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від боржників не надходило. Вважає, що відповідачі зобов'язані оплатити спожиті послуги, а позивач КП «Зміїв-сервіс» має право вимагати від відповідачів виконання обов'язків щодо оплати наданих послуг. Просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості в розмірі 564,07 грн. за послуги з вивезення побутових відходів на користь Комунального Підприємства «Зміїв - сервіс» Зміївської районної ради. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за відсутністю представника КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області, наполягала на задоволенні уточненого позову, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило (а.с.109). Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Право та обов'язок позивача надавати мешканцям м. Зміїв Харківської області послуги з вивезення твердих побутових відходів підтверджується: Рішенням Зміївської районної ради Харківської області №589-VІ від 30.08.2013 року про реорганізацію КП "Зміїв-благоустрій" Зміївської районної ради Харківської області шляхом приєднання до КП "Зміїв-сервіс" Зміївської районної ради Харківської області (а. с. 12); даними Статуту, затвердженого рішенням Зміївської районної ради Харківської області №990-VI від 05.06.2015 року (а. с. 8-10), Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради Харківської області №150 від 04.10.2013 року "Про визначення виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Зміївської міської ради - КП "Зміїв-сервіс" (а.с.14), Рішенням виконкому Зміївської міської ради №37 від 14.03.2011 року "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Зміївської міської ради від 27.07.2006 року №344 "Про затвердження норм утворення твердих побутових відходів" (а.с.13), Рішенням виконавчого комітету №154 від 15.10.2013 року "Про погодження КП "Зміїв-сервіс" тимчасового застосування тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з виведзення рідких побутових відходів, з вивезення великогабаритних відходів" (а.с.15), Рішенням виконкому Зміївської міської ради №38 від 14.03.2011 року "Про затвердження тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, з виведзення рідких побутових відходів, з вивезення великогабаритних відходів, які надаються КП "Зміїв-Благоустрій" (а.с.16). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за комунальні послуги з вивозу твердих побутових відходів за адресою: [ADDRESS], вбачається, що розмір заборгованості за період з за період з 18.03.2011 року по 01.02.2017 року, сума заборгованості складає 1557,68 грн., заборгованість в межах трирічного строку позовної давності становить 564,07 грн. (а.с. ) Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 10.02.2017 року, відмовлено у прийнятті заяви КП "Зміїв-сервіс" про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги. (а. с. 11). Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальна послуга з вивезення побутових відходів належить до централізованих комунальних послуг. За домовленістю з селищною радою послуга надається щоденно по мірі наповнення баків. Відповідно до статті 1 Закону України "Про відходи" виробником відходів є фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів. Згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється на договірних засадах. У відповідністю з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 15 Закону України "Про відходи" громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов'язані: а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; б) вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; в) виконувати інші обов'язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами. Відповідно до ст. 35-1 Закону України "Про відходи" власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку встановленому КМУ, спеціально обладнаним для цього транспортним засобом. Відповідно до Постанови КМУ від 10 грудня 2008 року №1070 "Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів" обсяг надання послуг розраховується на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування. (п. 6). Норми надання послуг визначаються на підставі правил, встановлених центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (п. 7). Відповідно до Правил визначення норм надання послуг з вивезення побутових відходів затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 30 липня 2010 р. №259, норма - це кількісний показник споживання послуг з вивезення побутових відходів, які утворюються на одну розрахункову одиницю (одного мешканця для житлової забудови, одне місце в готелі, гуртожитку та ін., один квадратний метр торгівельної та складської площі, вокзалів, автостоянок, пляжів та ін.; одне відвідування для поліклінік тощо) за одиницю часу. Зазначені норми зобов'язують громадян дотримуватись законодавства у сфері поводження з відходами, в тому числі вносити плату за користування послугами з їх вивезення, та укладати відповідні договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем даних послуг. Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Як убачається з преамбули, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3). Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є цей Кодекс. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акта цивільного законодавства. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій". З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій" вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". У Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-170 цс12 зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання. Аналогічна правова позиція є в постанові Верховного Суду України №6-6 цс 13 від 27 березня 2013 року. Зокрема вказано, що згідно зі ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з наданням КП "Зміїв-Сервіс" послуг з вивезення твердих побутових відходів та наявності з боку відповідачів невиконаних зобов'язань щодо оплати наданих послуг. За таких обставин, позовна заява є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved