Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 19 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та ТДВ «СЗХНО» (Відповідачі) було укладено кредитний договір № КЛ/13/03-35 від 19.06.2013 року. Згідно цього договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну мультивалютну кредитну лінію у доларах США /євро з лімітом в сумі, еквівалент якої не може перевищувати 830 000,00 (вісімсот тридцять тисяч) доларів США за курсом, встановленим Національним банком України в день надання коштів на умовах, передбачених цим договором, а також здійснює управління цією кредитною лінією, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування в розмірі 12,5% річних в доларах США /євро, сплатити комісійну винагороду за надання (управління) кредитом. 27 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та ТДВ «СЗХНО» (Відповідачі) було укладено кредитний договір № КЛ/13/02-35 від 27.02.2013 року. Згідно цього договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну мультивалютну кредитну лінію у доларах США /євро з лімітом в сумі, еквівалент якої не може перевищувати 300 000,00 (триста тисяч) Євро за курсом, встановленим Національним банком України в день надання коштів на умовах , передбачених цим договором, а також здійснює управління цією кредитною лінією, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування в розмірі 12,5% річних в доларах США /євро, сплатити комісійну винагороду за надання (управління) кредитом. На виконання зобов'язань за кредитними договорами № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року було укладено договори поруки № П/13/05-35 від 19 червня 2013 року та № П/13/03-35 від 27 лютого 2013 року, укладеними між Відповідачем-1, Відповідачем-2 та [PERSON], договорами поруки № П/13/06-35 від 19 червня 2013 року та № П/13/04-35 від 27 лютого 2013 року, укладеними між Позивачем, Відповідачем-1 та Відповідачем-2. Позивач зазначає, що відповідно до п. 4.01. ст.4 та п. 7.02 ст. 7 Статуту Товариства з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» вона, [PERSON], є Учасником зазначеного Товариства з розміром внеску до статутного капіталу 441 427,25 грн., що становить 49,4862% в пропорційному співвідношенні. Статутний капітал складає 892 020,50 грн. Згідно підпункту xiv п.14.01. ст. 14 Статуту Товариства з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» рішення щодо укладення кредитних договорів, договорів іпотеки, застави, поруки, випуску векселів, а також надання будь-яких гарантій відносяться до компетенції Зборів Учасників і може бути вирішене шляхом голосування чи методом письмового опитування. 30.04.2014 року вона дізналась, що 19.06.2013 року без її відому та без її участі, з порушенням ч.1 ст. 60 Закону України «Про господарські товариства», загальними зборами було прийнято рішення про ряд питань пов'язаних з отриманням мультивалютної кредитної лінії у ПАТ «ТЕРРА БАНК». Зазначене рішення було оформлено у вигляді протоколу № 11 засідання загальних зборів учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» від 19.06.2013 року. Згідно з вказаним протоколом на зборах учасників ТДВ «СЗХНО» були присутні [PERSON] (розмір частки 16,2304 % голосів), в особі, [PERSON] (розмір частки 49,4862 % голосів), [PERSON] (розмір частки 0,03 % голосів) та [PERSON] (розмір частки 0,00003 % голосів). Статтею 60 Закону України «Про господарські товариства» встановлено порядок прийняття рішень загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Вона участі у загальних зборах ТДВ «СЗХНО» 19.06.2013 року не приймала, оскільки взагалі не була повідомлена про їх проведення. У зв'язку з цим вважає вищевказані рішення загальних зборів такими, що прийняті з порушенням процедури скликання загальних зборів учасників товариства та з порушенням норм законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними. Рішенням Господарського суду Луганської області від 23.03.2016р. по справі № 913/772/15, задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнані недійсними рішення загальних зборів ТДВ «СЗХНО», оформлені протоколом засідання загальних зборів учасників № 11 від 19.06.2013 року. Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.04.2016року визнані недійсними рішення загальних зборів ТДВ «СЗХНО», оформлені протоколом засідання загальних зборів учасників № 8 від 06.10.2012 року. Отже на момент укладення договору [PERSON] не мав господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) на укладення кредитних договорів та договорів застави, а тому укладені кредитні договори та договори застави вважає недійсними. Позивач також зазначає, що правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Чинний Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Ст. 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно кредитних договорів № КЛ/13/03-35 від 19.06.2013 року та № КЛ/13/02-35 від 27. 02.2013 року зобов'язання не виражено у грошовій одиниці України - гривні та не зазначений еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відновлювальної мультивалютної кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність" документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що на здійснення валютних операцій Національний Банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: - надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; - використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 1.10 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумління захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу). Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів частиною 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Просила суд визнати недійсними кредитний договір № КЛ/13/03-35 від 19.06.2013 року укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК»;кредитний договір № КЛ/13/02-35 від 27. 02.2013 року укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК»; договір застави № 3/13/02-35 від 19.06.2013 року укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК»; договір застави № 3/13/03-35 від 19.06.2013 року укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК»; договір застави № № 3/13/01-35 від 27. 02.2013 року укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК». В судовому засіданні позивач надала заяву про зміну предмету позову, посилаючись на те що всі дані правочини було укладено на підставі рішень загальних зборів учасників Відповідача-2, оформлених протоколом № 8 від 06 жовтня 2012 року та протоколом № 11 від 19 червня 2013 року, які визнані недійсними рішенням господарського суду. Відповідно до абзацу 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», рішення загальних зборів учасників та інших органів господарського товариства є актами. Згідно п. 1 роз'яснень Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26 січня 2000 року № 02-5/35, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Отже, визнані судом недійсними рішення Загальних зборів товариства не створюють будь-яких юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Зважаючи, що рішення загальних зборів учасників Відповідача-2, оформлені Протоколами № 8 від 06 жовтня 2012 року та № 11 від 19 червня 2013 року, що стосувались питань пов'язаних з отриманням мультивалютних кредитних ліній у Відповідача-1 були визнані недійсними рішеннями суду, вказані рішення є недійсними з моменту їх прийняття. За таких умов, відсутнє належне волевиявлення вищого органу товариства - загальних зборів учасників - на укладення спірних кредитних договорів. Таким чином, рішення у протоколі № 11 від 19 червня 2013 року та № 8 від 06 жовтня 2012 року про уповноваження директора Відповідача-2 [PERSON] на підписання від імені Відповідача-2 кредитних договорів, договорів застави та інших правочинів з Відповідачем-1, є недійсним. Отже, на момент укладення оспорюваних договорів [PERSON] не мав господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) на укладення кредитних договорів та договорів застави. Таким чином, оспорювані кредитні договори не відповідають вищевикладеним вимогам ст. 203 ЦК України, а саме вчинені з порушенням норм ч. 3 ст. 92 ЦК України, тобто укладені особою [PERSON], який на час укладення кредитних договорів не був наділений законними повноваженнями щодо їх підписання від імені Відповідача-2. В свою чергу, загальні збори учасників Відповідача-2 не приймали рішення щодо укладення оспорюваних кредитних договорів та не надавали згоду на його укладення так само, як і не уповноважували на його укладення та підписання [PERSON] Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, кредитні договори № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року, № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року та договори застави № З/13/02-35 від 19 червня 2013 року, № З/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № З/13/01-35, укладені між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 є недійсними з моменту їх укладення. Поряд з цим, з огляду на визнання недійсними договорів застави, підлягає припиненню обтяження рухомого майна, що є предметом даних договорів застави, та, як наслідок, має бути вилучено записи з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційними номерами: № 13753404, № 13753374 та № 13549739. Виконання зобов'язань за кредитними договорами № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року також забезпечувались договорами поруки № П/13/05-35 від 19 червня 2013 року та № П/13/03-35 від 27 лютого 2013 року, укладеними між Відповідачем-1, Відповідачем-2 та [PERSON], договорами поруки № П/13/06-35 від 19 червня 2013 року та № П/13/04-35 від 27 лютого 2013 року, укладеними між Позивачем, Відповідачем-1 та Відповідачем-2. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено ЦК України. Таким чином, визнання недійсними кредитних договорів тягне за собою недійсність відповідних договорів поруки, що забезпечували дані правочини. Також зазначає,що Позивач взагалі ніколи не підписувала договір поруки № П/13/04-35 від 27 лютого 2013 року. Дана обставина встановлена рішенням Печерського суду міста Києва від 10 червня 2015 року у справі № 757/4023/14-ц. Просила суд визнати недійсним кредитний договір № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК». Визнати недійсним договір застави № 3/13/02-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК». Припинити обтяження рухомого майна за договором застави № 3/13/02-35 від 19 червня 2013 року, укладеним між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис за реєстраційним № 13753404 (вид обтяження: приватне; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір застави № З/13/02-35 від 19 червня 2013 року; обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «ТЕРРА БАНК», код ЄДРПОУ: 24425738; боржник: Товариство з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», код ЄДРПОУ: 04643841). Визнати недійсним договір застави № 3/13/03-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК». Припинити обтяження рухомого майна за договором застави № 3/13/03-35 від 19 червня 2013 року, укладеним між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис за реєстраційним № 13753374 (вид обтяження: приватне; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір застави товарів в обороті № З/13/03-35 від 19 червня 2013 року; обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «ТЕРРА БАНК», код ЄДРПОУ: 24425738; боржник: Товариство з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», код ЄДРПОУ: 04643841). Визнати недійсним договір поруки № П/13/05-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON]. Визнати недійсним договір поруки № П/13/06-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON] Станіславівною.Визнати недійсним кредитний договір № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК». Визнати недійсним договір застави № 3/13/01-35 від 27 лютого 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК». Припинити обтяження рухомого майна за договором застави № 3/13/01-35 від 27 лютого 2013 року, укладеним між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис за реєстраційним № 13549739 (вид обтяження: приватне; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір застави № З/13/01-35 від 27 лютого 2013 року; обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «ТЕРРА БАНК», код ЄДРПОУ: 24425738; боржник: Товариство з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», код ЄДРПОУ: 04643841). Визнати недійсним договір поруки № П/13/03-35 від 27 лютого 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON]. Визнати недійсним договір поруки № П/13/04-35 від 27 лютого 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, та додатково пояснив, що кредит в іноземній валюті, як це було передбачено договорами, Відповідачем-2 фактично не отримувався, а на поточний рахунок для цілей, визначених кредитними договорами № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року, перераховувались кошти в національній валюті України - гривні, що підтверджується доданими документами. Отже, згідно укладеного кредитного договору № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року Відповідач-2 отримав від Відповідача-1 гривневий еквівалент 830 000,00 доларів США, який становив 6 634 190,00 грн., виходячи з офіційного курсу Національного Банку України на 19 червня 2013 року в розмірі 7,993 гривень за один долар США, та за кредитним договором № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року Відповідач-2 отримав від Відповідача - 1 гривневий еквівалент 300 000,00 євро, який становив 3 135 733,80 грн., виходячи з офіційного курсу Національного Банку України на 27 лютого 2013 року в розмірі 10,452446 за один євро). У свою чергу, за кредитними договорами № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року Відповідач-2 здійснив платежі в гривневому еквіваленті і на сьогоднішній день на користь Відповідача-1, по кредитному договору № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року було перераховано грошові кошти у розмірі 1 041 882,86 грн. та по кредитному договору № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 - грошові кошти у розмірі 915 806, 66 грн. Вважає, що всі дії Відповідача-2 після укладення вказаних кредитних договорів були спрямовані на виконання своїх зобов'язань саме у національній валюті України - гривні. Визнання правочину недійсним пов'язане з анулюванням майнових наслідків його вчинення і встановленням наслідків, передбачених законом. Тому належне вирішення цього питання має велике значення не тільки для учасників таких правовідносин, а й для третіх осіб. Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК України як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК України є імперативною, і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки, про що також зазначено у Узагальненні Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року щодо практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Представник вважає, що у разі визнання кредитних договорів № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року недійсними та, як наслідок, нестворення ними тих правових прав і обов'язків, які вони мали б встановлювати, до цих договорів повинні застосовуватись наслідки визнання їх недійсними, що передбачені законодавством, та повернення отриманого за цими кредитними договорами. На думку представника позивача, у разі застосування наслідків недійсності правочину до кредитного договору № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року, Відповідач-2 повинен повернути Відповідачу-1 суму наданого кредиту, а саме 6 634 190,00 грн., при цьому Відповідач-1 повинен повернути Відповідачу-2 суму, яка сукупно складається зі сплачених платежів по тілу кредиту та сплачених відсотків у розмірі 1 041 882,86 грн. Також, у разі застосування наслідків недійсності правочину до кредитного договору № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року, Відповідач-2 повинен повернути Відповідачу-1 суму наданого кредиту, а саме 3 135 733,80 грн., при цьому Відповідач-1 повинен повернути Відповідачу-2 суму, яка сукупно складається зі сплачених платежів по тілу кредиту та сплачених відсотків у розмірі 915 806, 66 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього В судовому засіданні встановлено: Відповідно до кредитного договору № КЛ/13/02-35 від 27.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та ТДВ «СЗХНО» Банк відкриває Позичальнику відновлювальну мультивалютну кредитну лінію у доларах США /євро з лімітом в сумі, еквівалент якої не може перевищувати 300 000,00 (триста тисяч) Євро за курсом, встановленим Національним банком України в день надання коштів на умовах , передбачених цим договором, а також здійснює управління цією кредитною лінією, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування в розмірі 12,5% річних в доларах США /євро, сплатити комісійну винагороду за надання (управління) кредитом. Відповідно до кредитного договору № КЛ/13/03-35 від 19.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та ТДВ «СЗХНО» Банк відкриває Позичальнику відновлювальну мультивалютну кредитну лінію у доларах США /євро з лімітом в сумі, еквівалент якої не може перевищувати 830 000,00 (вісімсот тридцять тисяч) доларів США за курсом, встановленим Національним банком України в день надання коштів на умовах , передбачених цим договором, а також здійснює управління цією кредитною лінією, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування в розмірі 12,5% річних в доларах США /євро, сплатити комісійну винагороду за надання (управління) кредитом. В забезпечення зобов'язань за кредитними договорами між Публічним акціонерним товариством "ТЕРРА БАНК" та Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» було укладено договори застави № 3/13/01-35 від 27 лютого 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК»; № 3/13/02-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК»; № 3/13/03-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання» та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК»; договори поруки № П/13/03-35 від 27 лютого 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON], № П/13/04-35 від 27 лютого 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON]; № П/13/05-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON]; № П/13/06-35 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та [PERSON]. Відповідно до п. 4.01. ст..4 та п. 7.02 ст. 7 Статуту Товариства, з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» [PERSON], позивач по справі, є Учасником зазначеного Товариства з розміром внеску до статутного капіталу 441 427,25 грн., що становить 49,4862% в пропорційному співвідношенні. Статутний капітал складає 892 020,50 грн. Згідно підпункту xiv п.14.01. ст. 14 Статуту Товариства з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного не стандартизованого обладнання» рішення щодо укладення кредитних договорів, договорів іпотеки, застави, поруки, випуску векселів,а також надання будь-яких гарантій відносяться до компетенції Зборів Учасників і може бути вирішене шляхом голосування чи методом письмового опитування. Відповідно до ч.3ст.61 ЦК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини Рішенням Господарського суду Луганської області від 23.03.2016р. по справі № 913/772/15, задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнані недійсними рішення загальних зборів ТДВ «СЗХНО», оформлені протоколом засідання загальних зборів учасників № 11 від 19.06.2013 року. Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.04.2016року визнані недійсними рішення загальних зборів ТДВ «СЗХНО», оформлені протоколом засідання загальних зборів учасників № 8 від 06.10.2012 року щодо отримання мультивалютної кредитної лінії, укладання договорів застави та інших договорів з ПАТ «Терра Банк». Таким чином, на момент укладення договору [PERSON]М, який дів від імені Товариства не мав господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) на укладення кредитних договорів та договорів застави. Згідно частин 1, 2, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити діючому законодавству, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського Кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлене законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи,що кредитні договори № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року, № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року, та договори застави № З/13/02-35 від 19 червня 2013 року, № З/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № З/13/01-35, укладені між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 суперечать діючому законодавству їх належить визнати недійсними з моменту їх укладення. Визнання недійсними договорів застави, тягне за собою припинення обтяження рухомого майна, що є предметом даних договорів застави, та, як наслідок, має бути вилучено записи з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційними номерами: № 13753404, № 13753374 та № 13549739. Підстави для внесення відомостей про припинення обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна визначені у ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», та відповідно такими є рішення суду або заява обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено ЦК України. Отже, визнання недійсними кредитних договорів тягне за собою недійсність відповідних договорів поруки, що забезпечували дані правочини. Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як зазначалось вище, за умовами кредитного договору № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року Відповідач-2 отримав від Відповідача-1 гривневий еквівалент 830 000,00 доларів США, який становив 6 634 190,00 грн., виходячи з офіційного курсу Національного Банку України на 19 червня 2013 року в розмірі 7,993 гривень за один долар США, та за кредитним договором № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року Відповідач-2 отримав від Відповідача - 1 гривневий еквівалент 300 000,00 євро, який становив 3 135 733,80 грн., виходячи з офіційного курсу Національного Банку України на 27 лютого 2013 року в розмірі 10,452446 за один євро). З наданих виписок з рахунків (а.с.6-34) вбачається,що на користь ПАТ «Терра Банк» по кредитному договору № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року було перераховано грошові кошти у розмірі 1 041 882,86 грн. та по кредитному договору № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 - грошові кошти у розмірі 915 806, 66 грн. З огляду на викладене вбачається, що всі дії Відповідача-2 після укладення вказаних кредитних договорів були спрямовані на виконання своїх зобов'язань саме у національній валюті України - гривні. Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК України як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК України є імперативною, і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК України немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав. Так, згідно Узагальнення Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року щодо практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними встановлено, що оскільки у ст. 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому для захисту майнового права, з урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, наслідки, визначені в законі, повинні застосовуватися незалежно від того, чи наведені вони у позовній заяві. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку,що сторонами вчинено правочини щодо надання кредитних коштів саме у гривні та у разі визнання кредитних договорів № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року та № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року недійсними, у суду є підстави для застосування правових наслідків недійсності правочинів, що оскаржуються, та, як наслідок, повернення отриманого на виконання даних правочинів саме у тому розмірі грошових коштів, а також у тій самій валюті, що були надані на їх виконання, тобто у гривневому еквіваленті. З огляду на всі наведені обставини, у разі застосування наслідків недійсності правочину до кредитного договору № КЛ/13/03-35 від 19 червня 2013 року, Відповідач-2 повинен повернути Відповідачу-1 суму наданого кредиту, а саме 6 634 190,00 грн., при цьому Відповідач-1 повинен повернути Відповідачу-2 суму, яка сукупно складається зі сплачених платежів по тілу кредиту та сплачених відсотків у розмірі 1 041 882,86 грн. Також, у разі застосування наслідків недійсності правочину до кредитного договору № КЛ/13/02-35 від 27 лютого 2013 року, Відповідач-2 повинен повернути Відповідачу-1 суму наданого кредиту, а саме 3 135 733,80 грн., при цьому Відповідач-1 повинен повернути Відповідачу-2 суму, яка сукупно складається зі сплачених платежів по тілу кредиту та сплачених відсотків у розмірі 915 806, 66 грн. Таким чином, в даному випадку йдеться про виконання одночасно декількох взаємних зобов'язань, а саме: Відповідач-1 повинен сплатити певну суму грошових коштів на користь Відповідача-2, а Відповідач-2, в свою чергу, повинен сплатити певну суму грошових коштів на користь Відповідача-1.

Outcome: approved