Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

у квітні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до ПАТ "ВТБ Банк" про визнання договору поруки припиненим. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ "ВТБ Банк" був укладений договір поруки № 101.5.29/08-ДП1 для забезпечення виконання зобов"язань ТОВ "Київська Індустріальна Група" за кредитним договором № 101.5.29/08-СК від 16.05.2008 р. На виконання взятих зобов"язань за кредитним договором відповідач перерахував кредитні кошти в розмірі 1 250 000 грн. строком кредитування до 16 травня 2011 року зі сплатою 19,5% річних. Додатковою угодою № 1 від 13.10.2008 р., укладеною між відповідачем та ТОВ "Київська Індустріальна Група" змінилась плата за користування кредитом до 22% річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності майного поручителя. На думку позивача, порука припинилась, оскільки поручитель [PERSON] не погоджувався на подальші зміни до умов кредитного договору без його (поручителя) згоди, тобто зміни основного зобов"язання без згоди поручителя, внаслідок чого збіьшується обсяг його відповідальності. За таких підстав, [PERSON] просить визнати припиненим договір поруки від 16 травня 2008 року № 101.5.29/08-ДП1, укладений між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] для забезпечення виконання зобов"язань ТОВ "Київська Індустріальна Група" за кредитним договором № 101.5.29/08-СК від 16.05.2008 р. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач ПАТ "ВТБ Банк" в судове засідання повторно не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 цієї норми визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У постанові Верховного Суду України (справа 6-73цс12) висловлена правова позиція, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно з ст. 360-7 ЦПК України. Припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Судом встановлено, що 16 травня 2008 року иіж ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Київська Індустріальна Група" було укладено кредитний договір № 101.5.29/08-СК, за яким ТОВ "Київська Індустріальна Група" отримала суму коштів у розмірі 1 250 000 грн., зі сплатою 19,50% річних строком до 16 травня 2011 року. (а.с. 6) 16 травня 2008 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] укладено договір поруки № 101.5.29/08-ДП1 для забезпечення виконання зобов"язань ТОВ "Київська Індустріальна Група" за кредитним договором № 101.5.29/08-СК від 16 травня 2008 року. (а.с. 13) Згідно п. 4 договору поруки у разі не виокнання зобов"язань за кредитним договором поручитель відповідає перед позивачем як солідарний боржник у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків Додатковою угодою № 1 від 13 жовтня 2008 року, укладеною між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Київська Індустріальна Група", змінилась плата за користування кредитом до 22% річних. (а.с. 12) Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Умови договору поруки, укладеного між сторонами у справі, не передбачають права відповідача (банку) підвищувати процентну ставку за користування кредитом без згоди позивача (поручителя). Таким чином, сторони кредитного договору без згоди поручителя збільшили обсяг його відповідальності. У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Умови договору поруки, укладеного між сторонами, не передбачають права банку підвищувати процентну ставку за користування кредитом без згоди поручителя. Суд вважає, що умови договору поруки щодо зобов'язання поручителя солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ТОВ "Українська Індустріальна Група" за кредитним договором № 101.5.29/08-СК, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником, не можуть свідчити про те, що поручитель дав згоду на збільшення обсягу його відповідальності без його згоди, так як дані умови не містять такого положення. Також, такі умови не дають можливості зробити висновок про те, що поручитель погодився з тим, що додаткові угоди між банком та позичальником можуть укладатися без його повідомлення. Матеріали справи також не містять доказів того, що поручитель був проінформований про збільшення обсягу його відповідальності і не заперечував проти цього. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з ПАТ "ВТБ Банк" на користь "[PERSON] 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved