Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач просить стягнути з [PERSON] в користі [PERSON] 15000,00 доларів США. Судові витрати та витрати на правову допомогу стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] , [INFO] позичив [PERSON] 15000 доларів США на будівництво сонячної електростанції в с. Верхній Струтинь Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що ним було видано письмову розписку. На неодноразові нагадування відповідач не реагує та кошти не повертає. 25 листопада 2020 року він звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення цих коштів, в якій просив в семиденний термін з моменту отримання вимоги повернути йому 15000 доларів США, та повідомив, що після цього він поверне йому розписку. Однак останній жодним чином не відреагував, тому змушений звернутись до суду з даним позовом. На неодноразові нагадування відповідач не реагує та по сьогоднішній день кошти не повернуто. Таким чином розмір стягуваної з боржника суми боргу становить 15000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 26.01.2020 року еквівалентно 422400 грн. Досудове врегулювання проводилось, вимога про повернення боргу надсилалась за місцем роботи 26.11.2020 року, та отримана відповідачем 28.11.2020 року. На вимогу жодним чином не було відреаговано. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Додатково пояснив, що в 1993-1994 роках він, [PERSON] , відповідач [PERSON] , який являється його односельчанином, та його ( [PERSON] ) брат, були співзасновниками ТОВ "Алекс". Раніше він відповідачу грошові кошти не позичав. [PERSON] запропонував йому долучитись до будівництва сонячної електростанції в с.Верхній Струтин Рожнятівського району. Оскільки у нього були вільні кошти, він в березні 2018 року передав відповідачу 10 000 доларів США, про що останнім була написана відповідна розписка. Через два місяці [PERSON] зателефонував до нього та повідомив, що потрібно ще 5000 доларів США. Він приніс вказану суму та передав її відповідачу, який написав нову розписку, а стару розписку забрав. Кошти передавались в підвалі магазину " Наш Край ". Вони разом їздили в м.Івано-Франківськ до нотаріуса, де оформлялись якісь документа , в т.ч. і статут ТОВ "Солар Енерджі Іфкар", з яким він ознайомлений. Відповідач по справі обіцяв, що в жовтні-листопаді 2018 року будуть виплачуватись девіденти, однак цього не було. В 2019 році, [PERSON] мав повертати йому по 5 000 доларів США, однак цього також не зробив. Кошти він вніс в статутний фонд товариства і мав отримувати девіденти. Він звертався до [PERSON] , який являється директором ТОВ, з проханням відобразити в статутному фонді ТОВ "Солар Енерджі Іфкар" всю внесену ним суму, однак останній повідомив, що такими питаннями займається [PERSON] , з яким він зутрічався в м.Івано-Франківську в грудні-січні 2020-2021 року. З [PERSON] вони мали ще зустрітись в м.Долина, однак останній на зустріч не приїхав. В січні 2021 року він разом з [PERSON] їздили в с. Верхній Струтинь, Рожнятівського району, де будується сонячна електростанція. В листопада 2020 року він звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, однак відповіді не отримав. Представник позивача адвокат Малетин А.Я. (ордер №1008063 а.с.13). в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що позивач надав відповідачу 15000 доларів США на будівництво сонячної електростанції в с.Верхній Струтин Рожнятівського району. Між сторонами по справі була домовленість, що вказані кошти будуть внесені в статутний фонд ТОВ "Солар Енерджі Іфкар", співзасновником якого є [PERSON] з часткою 2.50% (500 грн.) В листопаді 2020 року позивач звернувся з письмовою вимогою до [PERSON] про повернення коштів, однак відповіді не отримав, а тому звернувся в суд. В судових дебатах представник позивача пояснив, що в судовому засіданні без будь-яких сумнівів встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] 15 000 доларів США, про що останнім написана розписка. Дійсно в розписці не вказано, що кошти отримані на певний строк як позика, бо з розписки випливає, що [PERSON] отримав від [PERSON] 15 000 доларів США і повинен був внести ці кошти від імені [PERSON] на рахунок ТОВ "Солар Енерджі Іфкар"для будівництва сонячної електростанції в с.Верхній Струтин Рожнятівського району, Івано-Франківської області. В той же час даних про внесення цих коштів на рахунок зазначеного товариства не отримано і в справі немає. З аналізу вище зазначеного слідує, що [PERSON] ці кошти отримав як повірена особа і володіє ними як приватна особа. Тобто зобов`язання про передачу коштів на будівництво, викладені в розписці [PERSON] виконані не були взагалі. З цього випливає, що кошти повинні бути повернуті на першу вимогу. Така вимоги була направлена [PERSON] 26.11.2020 року та отримана [PERSON] особисто 04.12.2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого листа. Таким чином кошти в розмірі 15000 доларів США, які є власністю позивача та тимчасово були передані відповідачу як повіреному для вчинення певних дій в інтересах позивача, які відповідачем не вчинено, що тягне за собою безумовне повернення отриманого. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, подав заяву (а.с.57) згідно якої просить цивільну справу №343/191/21 за позовом [PERSON] розглядати без його участі. Своєму представникові [PERSON] довіряє в повній мірі представляти його інтереси в суді. Допитаним як свідок в порядку ст.ст. 90-93 ЦПК України - не бажає. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гринишин В.С., ( ордер а.с.16) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові.Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] розписку , яка є в матеріалах справи, писав, однак це не має відношення до даної справи, оскільки стосується питання щодо спільного бізнесу - будівництва сонячної електростанції в с.Верхній Струтин Рожнятівського району. В поданому в Долинський районний суд відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] зазначив, що вважає подану позовну заяву безпідставною та просить суд відхилити із наступних підстав. В своїй позовній заяві позивач посилається на надіслану вимогу про повернення коштів. Для підтвердження доказу про надсилання даної вимоги в додатках представлено копію вимоги від 25.11.2020 року та нерозбірливу копію підтвердження надіслання поштою вище вказаної вимоги. Однак дане твердження є не правдивим, так як він даної вимоги не отримав, а проаналізувавши номер відправлення 7750306578787 на сайті Укрпошти, який зазначений на копії, встановлено, що за даним номером відправлення вручено особисто 4.12.2020 року в смт.Вигода. Однак, він зареєстрований та проживає в селі Новоселиця. В поданій позовній заяві та доданих до неї матеріалах відсутні будь-які докази для обгрунтування судових витрат . Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченою часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору(а.с.20-23). Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: В силу ст.ст. 11, 14 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч.2 ст. 524 ЦК України, дає право сторонам визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики підтверджуючи як факт укладення договору та, зокрема, зміст умов договору, так і посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №369/3340/16-ц. Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2019 року по справі № 61-35294св18, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, від 18.01.2017 року у справі №6-2789цс16 та постанові від 08.11.2020 року у справі № 61-6634св20. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛАР ЕНЕРДЖІ ІФКАР , сторони по справі являються засновниками вказаного товариства (а.с.44-51). Відповідно до розписки (а.с.38) " [PERSON] , (паспорт [NUMBER] ),взяв у [PERSON] ( паспорт [NUMBER] ) вид. 7 серпня 1997 р.15000 (п`ятнадцять тис) доларів на будівництво сонячної ел.станції в с.Верхній Струтин Рожнятівського р-ну Івано-Франківська обл. ТОВ Солар енерджі ІФ. Б.Д. Скрипник "Підпис". 25.11.2020 позивачем було направлено відповідачу вимогу , в якій вказано, що " Я, [PERSON] , [INFO] позичив Вам , [PERSON] 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, на будівництво сонячної електростанції в с.Верхній Струтин Рожнятівського району, Івано-Франківської області, про що мені було надано письмову розписку. За нашою домовленістю, ви зобов`язувались включити ці кошти як мій внесок до статутного капіталу ТзОВ "Солар Енергджі Іф", яка будує сонячну еклектростанцію, однак цього по сьогодні не зробили. Враховуючи вище зазначене, прошу в семиденний термін з моменту отримання цієї вимоги повернути мені 15000 (П`ятнадцять тисяч) доларів США, після чого я поверну Вам розписку . У разі неповернення у встановлений строк мені зазначених коштів, змушений буду звертатись до суду та\\або в правоохоронні органи." (а.с.4). Дослідивши надану [PERSON] розписку [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, що вказана розписка підтверджує факт укладення між ним та відповідачем договору позики. При цьому суд виходить з того, що в даній розписці не міститься відомостей про те, що відповідач отримав вказані в ній грошові кошти в розмірі 15000 доларів США у позивача [PERSON] із зобов`язанням повернення у певний строк, розписка не містить таких слів, як «боргова», «позичив», «борг», «позика». Отже, розписка, яка була написана власноруч відповідачем, містить лише умову про взяття встановленої суми на будівництво сонячної електростанції, натомість не містить умови про отримання ним у борг коштів, а також зобов`язання про їх повернення, що є обов`язковим для виконання боргового зобов`язання, з її змісту не вбачається, що позивач є позикодавцем. Судом враховано, що представником відповідача [PERSON] , як і самим відповідачем у відзиві на позов, не заперечуєть факту написання розписки відповідачем [PERSON] , проте представником відповідача заперечується отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх [PERSON] , оскільки розписка була написана з метою вирішення питання щодо діяльності ТзОВ «Солар Енерджі Іфкар». Так, в спірній розписці зазначено, що відповідач взяв у позивача 15000 доларів на будівництво сонячної ел.станції в с.Верхній Струтин Рожнятівського р-ну Івано-Франківська обл. ТОВ Солар енерджі ІФ. Позивач у вимозі до відповідача про повернення коштів зазначив, що "за їх домовленістю , відповідач зобов`язувався включити ці кошти як його внесок до статутного капіталу ТзОВ «Солар Енерджі Іф», яка будує сонячну електростанцію". Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що даний спір між сторонами виник з інших , корпоративних правовідносин, зокрема , щодо прав особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, укладення між ним та відповідачем договору позики, а позовні вимоги про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому приходить до висновку, що правовідносин, які виникають із договору позики, між сторонами не виникло. З врахуванням всіх наданих сторонами доказів, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 11, 14, 15, 524, 526, 530, 610,629, 1046,1047,1049 ЦК України,

Outcome: dismissed