Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка, не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, а саме просить суд: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]; стягувати щомісячно з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 746 (сімсот сорок шість) гривень щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття; Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], судові витрати, а саме, витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) та витрати на правничу допомогу у сумі 700 (сімсот) гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна письмова заява, відповідно до якої просить справу розглянути у відсутності позивача, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток про час, дату та місце судового розгляду та опублікування оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду не відома, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Представник третьої особи - служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації був повідомлений належним чином. Відповідно до письмових пояснень представника служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації він просить суд задовольнити позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка, не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, оскільки її вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи дані обставини, а також позицію позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданим 11 лютого 2015 року виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, про що 11 лютого 2015 року складено відповідний актовий запис № 5. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2014 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], був розірваний (а.с. 11). У висновку Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] зазначено, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому вважає доцільним позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим сільською радою 24.09.2015 року винесено рішення № 56 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно з актом від 03.02.2016 року при обстеженні умов та місця проживання [PERSON] та дитини [PERSON] було встановлено, що будинок знаходиться в задовільному стані для умов проживання даної громадянки та дитини. [PERSON] з серпня 2014 року в даному будинку не проживає, участі в вихованні та матеріальному забезпеченні дитині не бере (а.с. 14). Відповідно до довідки Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області від 11.05.2016 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. До складу сім'ї входить син [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Відповідно до довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-Садок) № 4 «Веселка» м. Білгород-Дністровського Одеської області [PERSON], [INFO] відвідує КЗ ДНЗ «Веселка» з 2016 року, до дитячого садочку дитину постійно приводить та забирає мати, батько не відвідує дошкільний заклад (а.с. 38). Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність позбавлення батьківських прав відповідача інтересам малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], а отже вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], у судовому порядку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини вiкoм до 6 років з 1 січня пo 30 червня становить 1492 гpн. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно зі ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки інформація про офіційне працевлаштування відповідача у суду відсутня. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 746 грн. щомісячно. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 746 грн. на дитину, судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до свідоцтва про шлюб, наданим позивачем, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб 22.12.2017 року, прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] було змінено на [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. та 700 грн. витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved