Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, в якій просили, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовують тим, що їм ( [PERSON] та [PERSON] ) на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] колишня дружина [PERSON], яка у вищезазначеній квартирі була зареєстрована 13 квітня 2016 року, однак, з часу реєстрації і по теперішній час у ній жодного дня не проживала та не проживає. Весь час після реєстрації шлюбу він ( [PERSON] ) та його дружина ( [PERSON] - відповідачка ) проживали у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 30 серпня 2016 року відповідачка залишила сім'ю; перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в квартирі не проживає, витрати по утриманню квартири не несе; її місце знаходження [PERSON] невідоме. В добровільному порядку з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирі не знялась, а тому позивачі змушені звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, який також є і представником позивачки [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України; відзив на позов не надіслала; заяви про оголошення перерви чи розгляд справи за її відсутності до суду не подавала; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст.223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. ТОВ " Індустріальний будівельний холдинг " - третя особа, в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; причину неявки суду не сповістив. Суд, заслухав пояснення позивача [PERSON], представника позивачів, допитав свідка [PERSON], розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 січня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної приватної власності - [PERSON] (який помер [INFO] ), [PERSON] ( яка померла [INFO] ), [PERSON] ( позивач ) (а.с. 9 ). 14 грудня 2005 року, державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно якого, спадкоємицею [PERSON], який помер [INFO] є [PERSON] ( позивачка ), спадкове майно на яке видане свідоцтво складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] ( а.с.10 ). 27 травня 2009 року, державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно якого, спадкоємицею [PERSON], яка померла [INFO] є [PERSON] ( позивачка ), спадкове майно на яке видане свідоцтво складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] ( а.с.11 ). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], 05 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 184 - розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Як вбачається із витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, станом на 05 березня 2018 року в квартирі [ADDRESS], зареєстровані - [PERSON] - позивач, [PERSON] - відповідачка ( а.с.21 ). Досліджені в судовому засіданні докази, як то: акти від 16 лютого 2017 року, 16 серпня 2017 року 16 лютого 2018 року, складені сусідами квартир №№ 16, 34 по [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS], але за місце реєстрації не проживає ( а.с.16-18 ). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди ( ст. 150 ЖК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( ч.3 ст.41 Конституції України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Даних, які б свідчили, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що їй чинилися перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] знає як дружину [PERSON] Також підтвердив суду, що дійсно, відповідачка [PERSON], колишня дружина [PERSON] у вищезазначеній квартирі жодного дня не проживала та не проживає. З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідачки порушує права позивачів, як власників квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідачка не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, відповідачка вже не є членом сім'ї власника квартири, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved