Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON],третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бершадського району Вінницької області про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в даному будинку. Позов обрунтовує тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 17.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вищевказаному будинку крім неї зареєстровані: [PERSON] (її дочка), [PERSON] (її мати), [PERSON] (її брат). Дружина і син [PERSON] проживають за вказаною адресою без реєстрації. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням змінити своє місце проживання та членів його сім"ї, так як своїми діями він унеможливлює сумісне проживання і договірних зобов"язань щодо його проживання і членів його сім"ї між нею та відповідачем не було і немає. Відповідач всупереч її волі продовжує проживати у належному їй будинку, посилаючись на реєстрацію у будинку, захаращив прибудинкову територію та використовує її для виготовлення бетонних кругів для криниць. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив , що в даному будинку проживає з дитинства і будь - якого іншого житла не має. Позивачка [PERSON] навпаки, у вказаному житловому будинку не проживає, а мешкає в м. Києві. Будь -яких перешкод їй у користуванні та розпорядженні будинком не чинить . Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився,хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 17.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером 213, розташованого в с. Бирлівка Бершадського району Вінницької області вул. Вишнева. З довідки Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 18.09.2017 року № 1145 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані слідуючі особи : [PERSON], 1948 р.н., [PERSON], 1974 р.н., [PERSON], 1981 р.н., [PERSON], 2004 р.н. Ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім"ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим жилим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім"ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім"ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім"ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення від 2 грудня 2010 р. у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України"; заява №30856/03). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з народження проживає за адресою: [ADDRESS] несе витрати з утримання будинку. Позивачем не надано доказів, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, чи використовує його не за призначенням, чи будь-яким іншим чином створює умови, які є неможливими для проживання в будинку інших осіб, зокрема самої позивачки. Таким чином, врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам суд прийшов до висновку, що доказів наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням відповідно ст.ст.71-72 ЖК УРСР та ст.405 ЦК України, а також доказів, передбачених ст.76 ЦПК України, порушення прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, не надано та судом у судовому засіданні не встановлено, а тому суд вважає, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed