Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

30 січня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком її сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачкою і відповідачем розірваний і вони проживають окремо. Їх повнолітній син [PERSON] навчається на 4-му курсі Роменського коледжу Сумського національного аграрного університету на контрактній формі фінансування. Термін закінчення навчання - 30 червня 2015 року. В зв'язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, а доходів, що позивачка отримує, є недостатньо для створення необхідних умов для проживання та навчання дитини. Позивачка тимчасово непрацююча, а відповідач офіційно працевлаштований - працює в Полтавському тампонажному управлінні ПАТ "Укрнафта", має стабільні доходи, і є фізично здоровою людиною. Інших утриманців відповідач не має. В зв'язку з тим, що відповідач офіційно працюючий і має достатню заробітну плату позивачка просить стягнути з нього на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, аліменти в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, додатково пояснивши, що окрім витрат на навчання сина, додаткові кошти йдуть і на його лікування, так як син хворіє на бронхіальну астму. А вона, маючи дуже низькі доходи, не може надавати сину достатню матеріальну допомогу і для лікування, і для навчання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову і погодився сплачувати аліменти не в частці від його доходу, а у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що він в добровільному порядку надає сину кошти, а доводи позивачки про її не працевлаштованість є неправдивими, так як йому відомо, що вона працює в магазині "Фреш", але під своїм дівочим прізвищем. У нього ж, окрім їх спільного з відповідачкою сина, перебувають на утриманні батьки-пенсіонери, яким він надає матеріальну допомогу, зокрема, мати є інвалідом першої групи. Батьки проживають з його сестрою. Окрім цього він також матеріально допомагає і сину його співмешканки - [PERSON], 1994 року народження, біологічний батько якого помер. Тож, посилаючись на викладене, відповідач переконаний, що аліменти в твердій грошовій сумі 500 грн. в місяць є достатньою сумою і в межах, передбачених чинним законодавством. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що дійсно батько час від часу надає йому грошові кошти: в грудні він йому дав 200 грн., а в лютому - 500 грн., але цього не достатньо. Заслухавши пояснення позивача і третьої особи, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 182, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с. 6). Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний, вони проживають окремо, про що вони самі підтвердили в судовому засіданні. Відповідно до довідки з навчального закладу син [PERSON] в даний час є студентом 4-го курсу Роменського коледжу Сумського національного аграрного університету денної форми навчання на контрактній формі фінансування, кінець навчання - 30 червня 2015 року (а. с. 7). Позивачка [PERSON] ніде не працевлаштована, що підтверджується копією з трудової книжки (а.с. 5). Як вбачається з довідки про заробітну плату відповідача [PERSON] він працює в Полтавському тампонажному управлінні ПАТ "Украфта" і має середню заробітку плату 6054 грн. 55 коп. (а. с. 29). Відповідно до ст.ст. 198, 199 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ст. 200 Сімейного Кодексу України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тобто обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Так, в судовому засідання достовірно встановлено і підтверджено доказами, що повнолітній син позивачки та відповідача [PERSON] продовжує навчання в коледжі на денній формі, тобто працевлаштуватися і забезпечити себе він на даний час не може, навчається на комерційній (платній) основі. Отже, викладене вказує на те, що він має потребу у матеріальній допомозі на період навчання. Його мати - позивачка офіційно ніде не працює, не має будь-якого постійного джерела прибутку. А відповідач офіційно працевлаштований і отримує заробітну плату, яка в декілька раз перевищує розмір мінімальної заробітної плати. На його утриманні інших неповнолітніх дітей немає. Отже, він в змозі сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі. Що ж стосується заперечень відповідача стосовно сплати аліментів не в частці, як просить позивачка, а в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно, то такі заперечення не носять під собою ніякого правового підґрунтя, оскільки не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України. А його доводи про наявність у нього на утриманні батьків-пенсіонерів не підтвердженні ніякими доказами, сам відповідач навпаки в судовому засіданні дав пояснення про те, що його батьки проживають не з ним, а з його сестрою і вони отримують пенсію. Офіційно аліменти на утримання батьків з відповідача не стягуються, а його бажання матеріально допомагати батькам є моральним обов'язком сина і не є підставою для задоволення позову у визнаному ним розмірі 500 грн. Доказів про те, що позивачка дійсно працює в магазині і отримує заробітну плату, відповідачем знову ж таки не надано. Враховуючи наведе, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved