Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Представник позивача - публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" подало до суду позовну заяву у якій, просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Е/V07888 від 13.04.2007 року в сумі 4107.84 [Долар США] , що за курсом 11.85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.06.2014 року складає 48677.95 грн. вилучити у відповідача [PERSON] та [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" предмет застави - автомобіль ГАЗ, модель: 2705, рік випуску: 2003, тип ТЗ: вантажопасажирський автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; предмет застави - автомобіль RENAULT, модель: 19, рік випуску: 1990, тип ТЗ: легковий хетчбек, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля ГАЗ, модель: 2705, рік . випуску: 2003, тип ТЗ: вантажопасажирський автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля RENAULT ,модель: 19, рік випуску: 1990, тип ТЗ: легковий хетчбек, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] та звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ГАЗ, модель: 2705, рік випуску: 2003, тип ТЗ: вантажопасажирський автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] та автомобіль RENAULT , модель: 19, рік випуску: 1990, тип ТЗ: легковий хетчбек , N кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаних автомобілів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені Відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача Бабічук А.С. надіслала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, проте в судове засідання не з'явився. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явився. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позов вона визнає лише частково. В 2009 році було рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] і дане рішення було виконано, так як вони сплачували заборгованість згідно виконавчого листа і в 2010 році рішення суду було повністю виконано. Тому позивач може претендувати лише на відсотки за період часу до повного виконання рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON], але заборгованість по тілу кредиту було погашено повністю і постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не скасована. На момент сплати боргу пеня складала лише 3 долари США. Проте, якщо суд вважатиме, що заборгованість по пені існує, то позивачка просить зменшити розмір пені в зв'язку з тим, що її розмір є значний, а також її чоловік - відповідач [PERSON] часто хворіє, є інвалідом ІІ групи, перебуває на її утриманні і на його лікування щомісячно витрачаються значні кошти. Також вони вважали, що заборгованість [PERSON] повністю погашена і банк до них не звертався з претензіями до даного часу, тому пеня нарахована неправомірно. Судом досліджено такі інші докази: копія розрахунку заборгованості за договором кредиту № Е/V07888 від 13.04.2007 року, повідомлення від 5 квітня 2013 року, реєстр №903 поштових відправлень, копія кредитного договору №№ Е/V07888 від 13.04.2007 року, заява на видачу готівки № 1 від 13 квітня 2007 року, додаток № м1 від 13 квітня 2007 року, договір застави № Е/V07888-3 від 13.04.2007 року, № Е/V07888-2 від 13.04.2007 року, витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 44229939 від 16.05.2014 року, витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 44229954, копія паспорта громадянина України [PERSON], серії [NUMBER], копія паспорта громадянки України [PERSON], серії [NUMBER], копія паспорта громадянина України [PERSON], серії [NUMBER], довідка АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ),копія банківської ліцензії № 22 від 5 жовтня 2011 року, копія статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», довіреність № 5347-О, розрахунок заборгованості за договором № Е/V07888 від 13.04.2007 року, повідомлення від 5 квітня 2014 року, реєстр відправлень поштових відправок , копія кредитного договору № Е/V07888 від 13.04.2007 року, копія заяви про видачу готівки № 1 від 13 квітня 2007 року, додаток № 1 до кредитного договору № Е/V07888 від 13.04.2007 року, договір застави № Е/V07888-2 від 13.04.2007 року, витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ( реєстрація змін) № 44229954 від 16 травня 2014 року, копія виписки - епікриз з історії хвороби № 608/94 від 11.02.2013 року, копія виписки - епікриз з історії хвороби № 1585/244 від 27.03.2013 року, копія виписки - епікриз з історії хвороби № 4884/751 від 10.09.2012 року, матеріали цивільної справи № 2-133/09 за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом встановлено, що між позивачем - публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та третьою особою [PERSON] 14 квітня 2007 року був укладений кредитний договір № Е/V07888, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 17 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.04.2010 року. Отже, між позивачем та третьою особою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно п.1.1 та 2.2.3 зазначеного вище договору [PERSON] зобов'язався щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом, відсотки та інші платежі. Пороте, відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за договором та не сплачувала щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості і згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2009 року по справі № 2-133/09 з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № Е/V07888 від 14 квітня 2007 року в розмірі 5064,07 доларів США, проценти в розмірі 48,10 долара США та пеню в розмірі 2,82 долари США станом на 22.01.2009 року. Дане рішення суду набрало законної сили і згідно постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Кельменецького РУЮ серії ВП № 13198918 від 14.05.2010 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище рішення суду закінчено в зв'язку з його фактичним виконанням. Дана постанова державного виконавця чинна і не скасована в установленому порядку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на рухоме майно в частині заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню. Проте, відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат. Таким чином, суд вважає, що позивач має право на отримання процентів за кредитним договором № Е/V07888 від 14.04.2007 року між позивачем та [PERSON] за період з 22.01.2009 року, тобто з дати від якої стягувалася заборгованість згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2009 року по справі № 2-133/09 за вказаним вище кредитним договором по 14.05.2010 року (дата прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище рішення суду), оскільки в цей період грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем не припинялися, і на думку суду, відповідач прострочив за вказаний період заборгованість по процентах, згідно розрахунку, доданого до позову, в сумі 559,7 долара США. Згідно з п. 6.1. кредитного договору [PERSON] за порушення термінів оплати зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а згідно п. 6.6 [PERSON] зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень та 5 % від суми позову за порушення грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів. Згідно з п. 6.8. кредитного договору боржник [PERSON] та позивач домовились про встановлення строку позовної давності по стягненню пені тривалістю 5 років. Таким чином заборгованість з пені, згідно розрахунку, доданого до позову, за період з 22.07.2009 року (так як позивач звернувся до суду 22.07.2014 року) по 22.06.2014 року становить 1581,36 дол. США. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача не збільшував позовних вимог і в позовній заяві зазначив про наявність заборгованості по пені в розмірі 1188,58 дол. США. Таким чином, станом на 20.06.2014 р. заборгованість [PERSON] становить: проценти - 559,7 дол. США; пеня - 1188,58 дол. США, та штрафи - 250 гривень та 87,41 долара США, а всього заборгованість складає 250 гривень + 1835,69 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого НБУ станом на 20.06.2014 складає 21761,39 гривні = 22011,39 грн. Банк звертався до відповідачів з вимогою про погашення заборгованості по кредиту та відсотків, проте, відповідачі не погасили заборгованість в повному обсязі. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище договором позики позивач та відповідач [PERSON] уклали 13.04.2007 року договір застави рухомого майна. Згідно з п. 6 договору застави відповідачка надала в заставу (заклад) рухоме майно - автомобіль ГАЗ 2705, рік випуску 2003, тип ТЗ: вантажопасажирський, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та який належить відповідачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно п.9 договору застави сторони визначили, що вартість предмета застави складає 33582 гривень, що на день оформлення договору за курсом НБУ склало 6650 доларів США. До початку процедури звернення стягнення -подання позову до суду-позивач зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на вказаний вище предмет обтяження. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище договором позики позивач та відповідач [PERSON] уклали 13.04.2007 року договір застави рухомого майна. Згідно з п. 6 договору застави відповідач [PERSON] надав в заставу (заклад) рухоме майно - автомобіль марки RENAULT 19, рік випуску 1990, тип ТЗ легковий хетчбек, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно п.9 договору застави сторони визначили, що вартість предмета застави складає 12372 гривні. До початку процедури звернення стягнення -подання позову до суду-позивач зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на вказаний вище предмет обтяження. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (далі Закон) звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.25 даного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Згідно ст.26 даного Закону обтяжувач має право предмет забезпечувального обтяження відчужити шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] своєчасно виконали свої зобов'язання за вказаними вище договорами і не порушували умови договорів, а також відповідачі не надали відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України борг за кредитним договором вони повернули позивачу. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: 1) значне перевищення розміру збитків та 2) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачі повністю сплатили заборгованість за тілом кредиту, а також частково погасили інші складові заборгованості за кредитним договором. Розмір неустойки у вигляді пені в сумі 1188,58 дол. США грн. перевищує розмір збитків - заборгованості по прострочених процентах, яка становить 559,7 дол. США. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] має ряд важких захворювань і періодично проходить лікування, що потребує додаткових фінансових витрат. Відповідачка [PERSON] заявила про зменшення неустойки в судовому засіданні, так як відповідач [PERSON] є її чоловіком і вони витрачають на його лікування значні кошти. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки у вигляді пені до 200 доларів США, оскільки відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Така позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду України. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача не збільшував ціну позову. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] та [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави підлягає задоволенню частково і в рахунок погашення заборгованості, яка, з урахуванням зменшеного розміру неустойки, складає 10288,25 грн. слід: 1. Звернути стягнення на предмет застави автомобіль ГАЗ 2705, рік випуску 2003, тип ТЗ: вантажопасажирський, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який що належить на праві власності відповідачці [PERSON] та автомобіль марки RENAULT 19, рік випуску 1990, тип ТЗ легковий хетчбек, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаних автомобілів публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" відповідно до ст. 26, 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; 2. Вилучити у відповідачки [PERSON] та передати автомобіль ГАЗ 2705, рік випуску 2003, тип ТЗ: вантажопасажирський, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) в управління публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" на період до його реалізації. 3. Вилучити у відповідача [PERSON] та передати автомобіль марки RENAULT 19, рік випуску 1990, тип ТЗ легковий хетчбек, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] в управління публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" на період до його реалізації. Суд вважає, що з відповідачів на користь позивача ПАТ КБ "Приватбанк" слід стягнути в рівних частках судові витрати в сумі по 121 гривні 80 копійок. Суд вважає, що вимоги позивача про надання йому прав зняття автомобілів з обліку в органах ДАІ України та надання іншого, не визначеного кола повноважень, необхідних для здійснення продажу не підлягають задоволенню, оскільки такі позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві України, оскільки вирішення даних питань не є компетенцією суду. Враховуючи викладене вище, на підставі ст..253, п.1 ч.2 ст.258 ст. ст. 525,526,574,575,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України ст. 25,26,27,30 Закону України Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" ,

Outcome: partial