Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказав, що відповідач звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (14.06.2018 року відбулася зміна назви на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 02.01.2014 року. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 19000 гривень. Посилаючись на те, що у [PERSON] виникла заборгованість та він ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 33842,23 грн., що складається з 25779,66 грн. заборгованості за тілом кредиту та 8062,57 грн. заборгованості за простроченими відсотками, а також 2270,00 грн. сплаченого при подачі позову судового збору. Представник позивача до суду не з`явився, проте надав клопотання, в якому просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся неодноразово, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтями 204, 227 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша ст.1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ "ПриватБанк" надало копію Анкети - Заяви від 02.01.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанк", яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також розрахунок заборгованості та виписку по рахунку. Відповідачем не надано заперечень відносно того, що він підписував вищевказану Анкету-Заяву про отримання кредиту, отримував у ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитну картку, а також користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з рахунку вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти від позивача, проте повернення коштів не здійснював, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість по тілу кредиту, який отримав відповідач від ПАТ КБ "ПриватБанк" (АТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ "ПриватБанк", що підтверджено Статутом АТ КБ "ПриватБанк", погодженим 11.06.2018 р. НБУ), станом на 28.12.2020 року становить 25779,66 грн. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення вищевказаної заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що вищевказана Анкета- Заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами. На підтвердження вказаних відомостей, позивач посилається на "Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак, судом встановлено, що надані позивачем витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови, не містять підпису відповідача. Крім того, АТ КБ "ПриватБанк" не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому, відповідно, вказані витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 02.01.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, штрафів, порядку користування кредитними коштами, а тому в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим відсоткам у сумі 8062,57 грн., слід відмовити . Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16, а також в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. За такого, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту. Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial