Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 138000 гривень, посилаючись на те, що 2 лютого 2014 року між ним та відповідачем була усна домовленість про те, що він на протязі одного місяця, тобто до 2 березня 2014 року поставить йому із-за кордону легковий автомобіль «Фольцваген транспортер Т4». Для купівлі названої марки автомобіля він передав [PERSON] завдаток в розмірі 7000 доларів США. Зазначений факт підтверджується розпискою, в якій зазначено не тільки розмір завдатку, а й термін поставки автомобіля. Пройшло чотири місяці, але відповідач автомобіль йому не поставив, уникає зустрічі та відмовляється повернути завдаток та всі понесені ним витрати. Крім названого завдатку він перерахував 2100 доларів США на банківську картку відповідача для розмитнення автомобіля та 400 доларів США передав відповідачу в м. Ужгород. Оскільки він займається підприємницькою діяльністю автомобіль для нього це основний засіб для вирішення виробничих питань. В зв'язку з тим, що [PERSON] до 2 березня 2014 року не поставив автомобіль йому довелося укласти договір оренди автомобіля з оплатою за один місяць в сумі 500 доларів США, що підтверджується копією договору оренди. За період з 2 березня по 2 липня 2014 року він оплатив орендну плату в сумі 2000 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки по його вині йому довелося укладати договір оренди. Таким чином [PERSON] повинен йому сплатити не тільки завдаток в розмірі 7000 доларів США, а й інші понесені затрати в сумі 2500 доларів США, а також орендну плату в сумі 2000 доларів США, що складає в загальній сумі 11500 доларів США. Курс валюти на сьогодні складає 12 гривень за один долар США. Тому до стягнення підлягає 138000 гривень. На підставі наведеного просив стягнути з відповідача в його користь 138000 гривень та усі понесені судові витрати. В ході розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та частково обґрунтування позову. Вказав, що 2 лютого 2014 року ним передано відповідачу [PERSON] 7000 доларів США, як завдаток за купівлю автомобіля марки Фольксваген, що стверджено розпискою від 2 лютого 2014 року, в тексті якої зазначено, що дана сума є завдатком на машину Фольцваген. При цьому між нами був обумовлений певний строк до 2 березня 2014 року. Однак відповідач домовленість не виконав ухилився від продажу йому рухомого майна, з березня 2014 року уникає спілкування з ним та не повертає отримані від нього кошти. Разом з цим, оскільки він займається підприємницькою діяльністю автомобіль для нього це основний засіб для вирішення виробничих питань. З відсутністю передачі йому [PERSON] до 2 березня обговореного автомобіля йому довелося укласти договір оренди автомобіля з оплатою за один місяць в сумі 500 доларів США, що підтверджується копією договору оренди. За період з 2 березня по 2 липня 2014 року він оплатив орендну плату в сумі 2000 доларів США, які підлягають до стягнення з відповідача, оскільки по його вині йому довелося укладати договір оренди. Оскільки передана сума є для нього значною, і в результаті невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань йому спричинено значні душевні страждання, що мали прояв у нервовому стресі, головних болях, порушенні сну та спокою, а тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 5000 гривень. У зв'язку з чим просив стягнути з [PERSON] в його користь 7000 доларів США, 5000 гривень моральної шкоди та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в тому числі через засоби масової інформації, шляхом поміщення оголошення в газету "Новини Закарпаття" №99 від 9 вересня 2014 року, в судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у спосіб передбачений ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно змісту розписки, складеної 2 лютого 2014 року [PERSON] отримав завдаток за придбання для [PERSON] автомобіля марки "Фольцваген" в сумі 7000 доларів США. Строк виконання обумовленого зобов'язання сторони погодили до 2 березня 2014 року. Вищезазначену розписку скріплено підписом позивача та відповідача. В ході розгляду справи позивач пояснив, що з відповідачем було досягнено усної домовленості про те, що ним буде придбано для позивача автомобіль марки "Фольцваген", і як гарантію реалізації даної домовленості сторонами спору підписано спірну розписку в лютому 2014 року, однак відповідач домовленість не виконав, автомобіль позивачу не передав, з березня 2014 року уникає спілкування з позивачем та не повертає отримані від нього кошти. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. (ст.526 ЦК України). Забезпеченням виконання зобов'язання є встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. В силу ч.1 ст.546 ЦК України, завдаток, в тому числі, є видом забезпечення виконання зобов'язання. Щоб з'ясувати правову природу завдатку слід звернутися до ч.1 ст.570 ЦК України, якою передбачено, що завдатком є сума або рухоме майно, що видається кредитору боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання - завдаток відрізняється від усіх інших способів забезпечення виконання зобов'язання тим, що може забезпечувати лише договірні зобов'язання. Очевидно завдаток виконує три основні функції: платіжну (завдаток видається в рахунок належних за договором платежів); підтверджувальну (передачею завдатку боржник підтверджує наявність основного зобов'язання); забезпечувальну (встановлення негативних наслідків невиконання зобов'язання, забезпеченого завдатком, гарантує виконання такого зобов'язання). Суд зауважує, що підписанням 2 лютого 2014 року спірної розписки про передачу як завдатку 7000 доларів США за придбання автомобіля, сторони фактично висловили намір в майбутньому укласти двосторонній правочин договір купівлі продажу рухомого майна, однак вищезазначена розписка від 2 лютого 2014 року про наміри не свідчить про факт виникнення зобов'язання (укладання основного чи попереднього договору купівлі продажу), оскільки в тесті розписки відсутні умови договору, що визначають його зміст, визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Таким чином суд приходить до переконання, що намір сторін, викладений в розписці від 2 квітня 2014 року, укласти договір купівлі продажу автомобіля не відбувся, а відтак кошти зберігаються у відповідача безпідставно. Оскільки забезпечується дійсне зобов'язання, а не зобов'язання, що можливо виникне в майбутньому, як реалізація наміру сторін, передані за розпискою кошти є авансом (ст.. 570 ЦК України), що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в зв'язку з невиконанням відповідачем взятого на себе зобов'язання. Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, відтак з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 7000 доларів США, що станом на дату звернення до суду, згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 84000 гривень. Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 2000 доларів США, як витрати за найм автомобіля, згідно договору №38 від 1 лютого 2014 року, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між цим договором та домовленостями сторін і умов згаданої розписки, через те, що договір найму укладений позивачем 1 лютого 2014 року, а строк виконання зобов'язання відповідачем встановлений до 2 березня 2014 року. Крім того, частиною першою ст..23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З пояснень позивача встановлено, що передана відповідачу сума є для нього значною, і в результаті невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань йому спричинено значні душевні страждання, що мали прояв у нервовому стресі, головних болях, порушенні сну та спокою, а тому

Outcome: partial