Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи позовні вимоги таким. 23 квітня 2006 року помер батько позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Юрївське, вул. Степова, буд. 4, який належав померлому на підставі рішення виконкому Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, за яким все належне йому майно заповів [PERSON] Позивачка своєчасно у встановлений законом строк звернулась до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, а згодом - з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння. Однак, державний нотаріус постановою від 10.05.2016 року відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок. Таким чином, на теперішній час позивачка не може оформити після смерті [PERSON] спадкові права на домоволодіння, в звязку з чим змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Юрївське, вул. Степова, буд. 4. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивачки обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Судом встановлено, що 23 квітня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 081175, виданого виконавчим комітетом Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області (а.с.\~8). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: - житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Юрївське, вул.\~Степова, буд. 4; - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,074 га, розташованої на території Варварівської сільської ради Юрївського району, Дніпропетровської області, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП № 089333, виданого Юрївською РДА Дніпропетровської області 30.10.2003 року (а.с. 61); - грошових внесків, які знаходились в ТВБВ ВАТ "Державний ощадний Банк України", філії Павлоградського відділення № 2992/060, на рахунках спадкодавця з належними до них відсотками та компенсацією (а.с. 74). Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1223, 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 27.05.2005 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 615. Згідно вказаного заповіту все належне йому майно, усі майнові права та обовязки спадкодавець заповів [PERSON] (а.с. 9). Отже, позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі чого 29.06.2006 року заведено спадкову справу №\~161/2006. З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкові договори померлий не складав, заповіт від 27.05.2005 року є останнім складеним розпорядженням [PERSON] на випадок своєї смерті, а відомості про інших спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті останнього, відсутні (а.с. 49-76). Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка звернулась до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно, проте отримала вказані документи лише щодо частини спадкового майна - земельної ділянки та грошових внесків. В звязку з тим, що спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права власності та не отримав правовстановлюючий документ на житловий будинок, державний нотаріус постановою від 10.05.2016\~року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння (а.с. 14). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Одночасно суд відмічає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у визначеному законом порядку, тому відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] є обставинами, що унеможливили оформлення позивачкою права на спадщину в нотаріальному порядку. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Так, згідно з технічним паспортом на садибний житловий будинок, виготовленим КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації", спірний будинок збудований в 1962 році. Тому, при вирішенні даного спору суд застосовує законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Відповідно до вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів. Таким чином, ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, положення ЦК УРСР 1963\~року також не повязували виникнення такого права з його обов'язковою реєстрацією. А Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, взагалі не передбачала здійснення державної реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, що знаходились в сільській місцевості. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, виконавчі комітети місцевих рад здійснювали облік житлових будинків, розташованих в сільській місцевості, шляхом ведення погосподарських книг. З огляду на викладене, погосподарські книги були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення житлових будинків, що знаходяться у сільській місцевості та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги, а відповідні записи визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з довідкою № 484 від 01.06.2016 року, виданою виконкомом Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області, за даними погосподарської книги [PERSON] був власником спірного домоволодіння (а.с. 47). До того ж, право власності на будинок за останнім визнано Рішенням виконкому Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 25.05.1988\~року № 166. Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутній акт прийняття будинку в експлуатацію, однак порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва вперше на законодавчому рівні було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992\~року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення". Тобто, до 05.08.1992 року взагалі не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. На час звернення до суду право власності на домоволодіння за спадкодавцем, позивачкою або будь-якою іншою особою не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Павлоградське міжміське БТІ" (а.с. 13). Отже, померлий [PERSON] був власником житлового будинку, який згідно з відомостями погосподарської книги та технічним паспортом, виготовленим в квітні 2016 року КП "Павлоградське міжміське БТІ", збудований в 1962 році. В звязку з тим, що нормами діючого на той час законодавства підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку, а виникнення права власності на нерухоме майно не повязувалось з його реєстрацією, останній за життя з обєктивних причин не мав правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення або визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено. Тому, визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно згідно даних Спадкової справи №\~\~161/2006 немає, відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє її можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 56,9 кв. м, житловою площею 29,5 кв.м, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Юрївське, вул. Степова, буд. 4.

Outcome: approved