Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

10 січня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить, визнати недійсним шлюб, укладений між його померлим батьком [PERSON] та [PERSON] Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 07 серпня 2010 року, актовий запис № 278, посилаючись на ті обставини, що його батько внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі, в повній мірі не міг усвідомлювати свої дії під час укладання шлюбу з [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, вважає їх обґрунтованими та законними, просить позов задовольнити, оскільки позовні вимоги у повному обсязі підтверджені наданими суду належними доказами та стягнути з відповідачки на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 3477, 19 грн. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву щодо розгляду справи у її відсутність .У минулих судових засіданнях при розгляді справи по суті, позов не визнала, вважала, що підстави для визнання шлюбу недійсним відсутні, оскільки укладення шлюбу відповідало дійсній волі її та її померлого чоловіка [PERSON], який у повній мірі міг керувати своїми діями. Представники відповідачки [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, з заявами щодо відкладення розгляду справи не зверталися. Відповідно до ст. 169 ЦПК України неявка представника без поважних причин до судового засідання або неповідомлення ним про причини неявки не перешкоджає розгляду справи. Представники третіх осіб не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в матеріалах справи (а.с.-53, 121) містяться заяви щодо розгляду справи у їхню відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], експерта [PERSON], повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що: [INFO] [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження 9 а.с. 11) та свідоцтвом про смерть ( а.с.13). Після його смерті, у встановлений законом строк до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулися його син [PERSON], (на ім'я якого був складений заповіт), донька [PERSON] та дружина [PERSON] В період з 31.03.2009 по 27.04.2009 року, з 02.11.2009 року по 27.11.2009 року [PERSON] лікувався в неврологічному відділенні 9-ї міської лікарні. В листопаді 2009 року йому було визначено діагноз: ішемічний інсульт, церебральний атеросклероз 3 ст. САГ, та зафіксовано в лікарняній виписці, що хворий скаржився на епізодичну просторово-часову дезорієнтацію. З 13.03.2010 року по 19.03.2010 року [PERSON] лікувався в кардіологічному відділенні 5-ї міської лікарні з діагнозом: «ИБС. Прогресуюча стенокардія. Гіпертонічна хвороба 3 ст. дуже високого ризику ЦАС 3 ст. Наслідки ішемічного інсульту 2009 р. Легкий лівосторонній гемопарез». . 24 березня 2010 року [PERSON] був на дому у присутності невістки оглянутий психіатром. Згідно записам у амбулаторній картці Запорізької обласної психіатричної лікарні на ім'я [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживав із сім'єю сина на протязі 8 років. До інсульту (11.2009 р.) почав плутатися у часі, плутав, хто вдома, перепитував, де хто зараз, не міг пригадати, де був вчора ввечері та де зараз. Після інсульту тривалий час плутав час доби, погано орієнтувався вдома, боявся знаходитися без світла, ліки йому давали, став невпевнено ходити, ігнорував поради родичів, рвався до подруги, а сам став не утримувати сечу, багато їв, не відчуваючи насичення, погано спав. У січні 2010 року заповів подрузі 50 % банківського вкладу. Призначення терапевтів, неврологів не приймає. Спадковість в нього не обтяжена, розвивався звичайно, освіта вища, 62 роки пропрацював в Дніпроенерго, був завлабом на Дніпрогесі до 1980 року, у 2009 році вийшов на пенсію з посади інженера. По характеру був спокійний, працездатний, впертий. Мав багато захоплень: плавання, серфінг до 60 років, фізкультура. Останній рік часто втрачає рівновагу, падає. Гірше став орієнтуватися у побуті, піддається сторонньому впливу. Психічний стан. У ясній свідомості. Орієнтований усестороннє вірно, хоча поточну дату пригадав з великою паузою. Не пам'ятає віку дітей та онуків, правнучки, не згадав, чим обідав. Посилаючись на невролога, відмовляється від лікування, яке призначено кардіологом. Корекції по переконанням не піддається, наполягає на "перерві у лікуванні". До візиту психіатра байдужий. Спокійний під час бесіди. В мові - використовує "штампи", відповідає часто формально. Критики до зниження пам'яті не має, вважає, що "все нормально", коло інтересів звужено - слухає пластинки, балети, інколи читає Пушкіна, але з його слів, у значно меншому обсязі, ніж раніше. Вдома нічим не зайнятий, їсть самостійно, вдягатися допомагають. Ходить із палицею. Маячних ідей не виказує. Став неохайним, 2 місяці ховає брудні труси під матрацом. Рахунок по Крапелину - із помилками. Розладів сприйняття немає. Критика формальна. Діагноз: "Судинна деменція, мультінфарктна, постінсультна, початкова стадія". Ф 01,1. Призначено: ніцерголін по схемі, альмер по схемі, мемо по схемі, виконання призначень кардіолога. 26.03.2010 року висновком JIKK [PERSON] встановлений діагноз: "Консультативний нагляд на протязі року". 09.04.2010 року [PERSON] «На прийомі у супроводі зятя. Скарги на стомлюваність, слабкість. Зовнішньо впорядкований, доступний контакту, орієнтований, мислення дещо обставинне, психотичних розладів не виявляє. 09.04.10 р. - консультація психолога, ознак синдрому деменції не виявлено. На JIKK". 09.04.2010 року Висновок ЛКК. "На ЛКК у супроводі родичів. Доступний продуктивному контакту, вірно усестороннє орієнтований. На запитання відповідає із подробицями. Порушень в інтелектуальній сфері не виявляє. Постійно працював, "рік, як не працює". Настрій рівний, зовні впорядкований, афективно стійкий. Дещо обставинний, малорухливий. Достатньо критично оцінює свій стан. Дотримується дистанції. Відмічає деяке погіршення пам'яті на поточні події. Відмічає, що раніше краще засвоював усе нове, тепер важче, але він намагається бути "в курсі подій". Психотичних розладів не виявляє. Емоційно "живий". Діагноз: "Когнітивний розлад внаслідок органічного ураження головного мозку". Ф-06,6. 22.04.2010 року. На прийомі син, зі слів якого батько "не довіряє, відмовляється приймати ліки. Хоча "він знову може мобілізуватися", "але сам за себе не турбується, нічим вдома не зайнятий, погано спить, ходить по ночах". Свідок [PERSON], допитана за клопотанням представника позивача, підтвердила, що здійснювала на дому огляд [PERSON] за заявою його родичів та робила відповідні записи в амбулаторній книжці померлого як дільничний лікар - психіатр та зазначила, що пацієнт був з вираженими порушеннями пам'яті, уваги. Він спілкувався із нею, зрозумів що прийшов лікар, але не пам'ятав дати, плутався в своїй адресі, родичі пояснювали, що він став неохайним, перестав давати білизну у прання, ховав одяг під подушку. Пам'ятав, що працював начальником, а ким конкретно, - ні. Достовірно дат та деталей свого життя не пам'ятав. Він був важкий енцефалопат, в нього була початкова стадія деменції, він вже не доглядав за собою, не міг самостійно себе забезпечити; її документи пройшли через ЛКК, [PERSON] поставили на облік. 7 серпня 2010 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], зареєстрований Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 278. Згідно пояснень начальника Хортицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.211), вбачається, що заява про реєстрацію шлюбу, відповідно до ст. 28 СК України , була подана 06.07.2010 року [PERSON] та [PERSON] особисто. Відповідно до ст. 29 СК України, вищезазначені громадяни на момент подання заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану були ознайомлені з їх правами та обов'язками як майбутніх подружжя і батьків та попереджені про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу. Шлюб громадян [PERSON] та [PERSON], відповідно до ст. 32 СК України, був зареєстрований після пливу одного місяця від дня подання заяви, тобто 07.08.2010 року. Присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов'язковою, і реєстрація шлюбу через представника не допускається. Актовий запис про шлюб був підписаний обома з подружжя, що підтверджує їх вільну згоду на реєстрацію шлюбу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені ст.ст.38-40 СК України. Згідно зі ст. 40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства». Відповідно до висновків акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 45ц - [PERSON] за життя, в тому числі і в період часу, коли він укладав шлюб, 07.08.2010 року, страждав на судинну деменцію. Це захворювання відноситься до категорії важких хронічних психічних розладів. 07.08.2010 року [PERSON] за своїм психічним станом не міг усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними. Допитані за клопотанням відповідачки свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не спростували стверджень щодо відсутності у померлого на час реєстрації шлюбу психічних розладів та здатність керувати своїми діями. Так свідок [PERSON], суду пояснив, що бачив [PERSON] у 2010 та 2011 рр., часто зустрічалися на роботі, разом лікувалися у лікарні. Він був при здоровому глузді, нормально розмовляв, думки в нього були нормальні. Часто його бачив на прогулянках з [PERSON], він підходив, вітався, питав, як справи, цікавився його собакою . Про те, що [PERSON] переніс інсульт, йому невідомо. Коли вони лікувалися, він водив [PERSON] в туалет. В лікарні переважно догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] У 2010 році він ходив у раду ветеранів, у поведінці [PERSON] його нічого не насторожило. Свідок [PERSON], суду пояснила, що померлий [PERSON] є її батьком. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] почалися після смерті матері. Пояснила, що батько неодноразово робив [PERSON] пропозицію одружитися, але вона йому відмовляла, хоча вони багато часу проводили разом, разом відпочивали. Невістка вела боротьбу з [PERSON], виганяла її. Батько був дуже цінний робітник, в нього був настільки високий рівень знань, що навіть, коли він став погано бачити, його не відпускали з роботи. Він часто їздив до [PERSON], але сумував за домом, тому часто приїздив додому. Він читав класиків, слухав класичну музику. Коли [PERSON] побила [PERSON], він переїхав до неї на Бабурку, категорично сказав "[PERSON], ми розписуємося". У 2009 році він подзвонив та повідомив, що син привів якогось лікаря, той задавав дивні питання. Подзвонила братові, а той повідомив, що батько по ночах прокидається, не може зрозуміти, де він. ЛКК була після одруження, вона підтвердила, що батько був абсолютно нормальний, а якщо забуває дати, то це нормально. Стан батька погіршувався, але це були вікові явища. Одного разу батько зібрав їх із братом та повідомив, що перепише заповіт, перепише все навпіл. Після інсульту рухи в нього стали менш чіткими, став повільніше пересуватися, але у просторі та часу орієнтувався. Батько ніколи по магазинах не ходив, це робила його дружина, готувати не вмів, хазяйством не займався. Свідок [PERSON], суду пояснила, що була знайома з [PERSON] ., як соратниця, з 2004 року, зустрічалися на зборах та мітингах. Останнім часом він був спостерігачем. [INFO], коли йому сповнилося 85, вона провідала його разом із товаришем у лікарні. Товариш читав йому вірші. Його дружина сказала, що він себе погано почуває, йому потрібно відпочивати. Потім вона дізналася, що він погано себе почуває, вибачався, що не прийде на збори. Розмова була чітка. Коли вона йому дзвонила, він чітко відповідав, навіть не повторювався, думки були ясними . Свідок [PERSON], суду пояснив, що він є чоловіком доньки померлого, за весь час спілкування з померлим, він не може назвати [PERSON] недієздатним. Також він заявив, що після прийому лікування, призначеного йому психіатром, він міг стати божевільним, на препаратах, призначених психіатром, його можна було перетворити в що завгодно. [PERSON] мешкав у 2010-2011 рр. більшою частиною часу на Бабурці, "ідея зі шлюбом" була на протязі 2010 р., вони з [PERSON] вели сумісне хазяйство, разом їздили до Росії. 11.09. 2010 року [PERSON] запросив їх до кафе через місяць після шлюбу; про шлюб він знав. Також він заявив у суді, що коли він віз [PERSON] на ЛКК, то карточка померлого була у нього на руках. Картка була не психіатрична. З усіма записами він ознайомився. На ЛКК їхали із карточкою, в якій були записи психіатра, після ЛКК їм повернули карточку, і вона була у них. Ліки він приймав за призначенням невролога. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він є онуком [PERSON], його дід був нормальним, адекватним, те, що він одружився з [PERSON] при здоровому глузді, не викликає сумнівів. Він давно хотів зареєструвати свої відносини із [PERSON], вона довго не погоджувалася. Він сам себе обслуговував, стороннього нагляду не потребував, він часто давав поради, дезорієнтації діда він не бачив. Єдине, що мало місце - це те, що він міг переплутати день та ніч, прокинувшись бо п'ятій вечора, він міг не зрозуміти, чи то ранок чи то ніч. Міг вдягти легку куртку влітку, бо усі похилі однаково відносяться до перепаду температури, завжди був охайний. Його захворювання відобразилося тільки на фізичною стані здоров'я, але не на психічному, він перестав бігати, але продовжував робити зарядку. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], знала [PERSON] з 2005-2006 років, коли він жив у [PERSON]. Вона його зустрічала щонайменше щотижня. Він нормально розмовляв, її впізнавав, прогалин у пам'яті вона не помічала. Вони з [PERSON] прогулювалися щовечора, разом ходили на ринок, він завжди був охайний, на вулицю виходив одягнутий у сорочку та брюки, у розмові завжди цікавився її справами. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона була сусідкою [PERSON], відносини між ним та [PERSON] були теплими, він їй руку гладив, цілував у щоку. Він розказував їй, що бажає одружитися із [PERSON], щоб її ніхто не попрікав. Він був здоровим, вона не помічала у нього будь-яких відхилень, він згадував її, пам'ятав, як звуть собаку. Він казав, що йому краще жити у [PERSON], бо тут важко в ванну пробитися. Допитаний у судовому засіданні судово-психіатричний експерт [PERSON] пояснила, що рішення комісія не винесла через варіабельність стану підекспертного. Покази свідків, що були їм надані у вигляді аудіозапису на СД, вони не враховували, і вони (покази) особливо не впливають на висновки. Крім того, як зазначено у мотивувальній частині акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 45ц при оцінці медичних даних, відображених у картці ПНД (дослідження психолога, "висновки ЛКК"), та обставин, при яких ці висновки були надані, слід особливо зазначити, що ці процедури були проведені із значними порушеннями. По- перше, медичні показання для направлення ЛКК були відсутні, направлення на ЛКК написане не дільничним лікарем, відсутня також заява, навіть в усній формі, [PERSON] про огляд його ЛКК; виходячи з наданих матеріалів, слід вважати, що цей огляд був ініційований іншими особами, в той час, як [PERSON], на той час був повнолітньою особою, вважався дієздатним, опікуна не мав. Направлення (в якому повинно бути посилання на мету обстеження) на патопсихологічне обстеження у амбулаторній картці відсутнє. Психіатр оглянув [PERSON] вже після обстеження підекспертного психологом. При цьому він не проводив стандартного обстеження психічних функцій пацієнта, а посилається на "висновок" психолога. Оцінюючи результати патопсихологічного дослідження, слід зазначити, що воно проводилося не за стандартними методиками (до використання дозволена методика "10 слів", а не 6), не в повному обсязі (вона не повинна складатися лише з 3 серій у цій пробі, та лише 2 у пробі Шульте), або без вказання методик, що застосовувалися (при обстеженні операційної сторони мислення). Пояснити таку "методу" проведення патопсихологічного обстеження можливо або некомпетентністю виконавця, або, що найбільш вірогідно, бажанням замаскувати істинні результати обстеження внаслідок дії немедичних чинників, стороннього впливу. Втім, навіть у такому вигляді, виявлені розлади пам'яті відповідають рівню "помірних". Щодо "висновку" психолога про те, що у [PERSON] "відсутні ознаки синдрому деменції", то діагностика психічних розладів, навіть на синдромальному рівні, - це не компетенція психолога. Він мав право лише на опис результатів обстеження, чого він не зробив, до речі, замінивши їх "висновком". Психологічні дослідження є лише допоміжними у психіатрії, головний метод - клінічний. А психіатр, що направив підекспертного на ЛКК, некритично приймає "висновок" психолога за істину. "Висновок ЛКК" не може бути прийнятий як такий навіть за формальними ознаками. Комісія - це мінімум 2 лікарі, а під висновком - лише один підпис, невідомо кому належний. До того ж складається враження, що сам запис робився двома особами, або в різний час. Щодо суті самого запису, то він свідчить про те, що клінічні прояви, які стали приводом до обстеження психіатром, не були перевірені (щодо "нічних походів", неохайності, навичок самообслуговування, відмови від прийому лікування). Щодо показів свідків, які стверджували, що у [PERSON] не було ніяких ознак психічних розладів, то їх, з огляду на медичні данні (не помічають наявність пресловутих "когнітивних розладів", не відмічають навіть неврологічних наслідків інсульту - парезу. - порушення ходи, тощо) неможливо сприймати як достовірні, про що зазначено у мотивувальній частині акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 45ц . Таким чином, суд вважає, що при укладені шлюбу з [PERSON], [PERSON] за своїм психічним станом внаслідок наявного психічного захворювання у вигляді судинної деменції, 07.08.2010 року не міг усвідомлювати характер своїхдій та керувати ними, а тому позовні вимоги одо визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є законними, обґрунтованими, підтверджені наданими суду належними доказами, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем були понесені наступні судові витрати, розмір яких підтверджено оригіналами квитанцій, наявних в матеріалах справи : судовий збір за звернення з позовом до суду у розмірі 229,40 грн, судовий збір, сплачений за розгляд заяв про забезпечення доказів у розмірі 229,40 (2х114,70) грн., сплата судового збору за роздрукування технічного запису судового запису у розмірі 175 грн. (100 + 75 грн) та витрати щодо проведення експертизи у розмірі 2843, 39 грн, що разом становить 3477,19 грн., які підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved