Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить позбавити відповідача права користування житловими приміщеннями в будинку, розташованому в м. Виноградів, вул. Ватутіна, 50. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що є власником згаданого будинку. Даний будинок вона отримала в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.11.2003 року. У 2001 році на прохання відповідача, який є її племінником, та на той час звільнився з місць позбавлення волі, вона надала згоду на його реєстрацію у частині будинку, яка фактично належала його матері та її, позивача, сестрі, [PERSON] У 2002 році відповідач одружився із [PERSON] та переїхав на проживання в помешкання батьків своєї дружини. Після цього кілька разів змінював місце проживання та на даний час проживає в [INFO]. Покійна сестра відмовилася від своєї частини будинку на її, позивача, користь. Тому з моменту реєстрації права власності, а саме, з 10.12.2003 року вона, позивач, є єдиним власником будинку. На даний час у неї виникла необхідність у оформленні житлово-комунальних субсидій, проте не може їх отримати, тому що при оформленні розраховується дохід усіх осіб, які зареєстровані на житловій площі, в тому числі і відповідача, який більш як 18 місяців проживає разом із своєю сім"єю за іншою адресою. Крім того, мають місце візити працівників міліції, пов"язані із кримінальним минулим відповідача. Оскільки між нею, позивачем, як власником, та відповідачем ніякі цивільно-правові угоди з приводу користування будинком не укладалися і вона не має наміру їх укладати, для реалізації своїх повноважень як власника будинку вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача права користування її майном. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та, будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що з 2003 року вона є власником всього будинку № 50 на вул. Ватутіна в м. Виноградів, право власності оформлено у встановленому порядку. Успадкувала будинок після смерті матері, зареєстрована у ньому з часу народження. Відповідач є сином її, позивача, покійної сестри, яка померла у 2013 році. У 2003 році сестра відмовилася від своєї частини будинку на її, позивача, користь. У 2001 році відповідач звільнився з місць позбавлення волі та вона, позивач, прописала його у будинку. Зокрема, вони разом ходили у міську раду, де відповідача зареєстрували. Відповідач зареєстрований у будинку на даний час. При зверненні у паспортний стіл їй це підтвердили. Відповідачеві приходять повідомлення на вибори на її, позивача, адресу. У паспорті відповідача проставлено реєстрацію на вул. Ватутіна, 50. Коли відповідач прописувався, то покійна сестра у будинку не проживала, проте була у ньому зареєстрована. Після реєстрації відповідач проживав у будинку приблизно на протязі року. Після одруження він переїхав до своєї дружини та з того часу у будинку № 50 на вул. Ватутіна в м. Виноградів не проживає. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Жодних домовленостей з ним чи договорів з приводу користування будинком немає. На даний час вона, позивач, хворіє та хоче оформити будинок на свого сина. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав та просить задовольнити. Відповідач, будучи у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з"явився. Так, судові повістки надсилалися відповідачеві на адресу місця проживання вказану у позовній заяві, та були вручені, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 31, 38) та результатами відстеження пересилання рекомендованих поштових відправлень через мережу Інтернет (а.с. 41). Судові повістки, які надсилалися на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану у встановленому порядку, повернулися з відмітками кур"єра суду про непроживання відповідача за цією адресою (а.с. 32, 39). Про причини неявки відповідач суд не повідомив і від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, тому на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивача і відповідача, з позивачем відносини добрі, вона є її, свідка, сусідкою, з відповідачем спілкувалася. Проживає по сусідству з позивачем на протязі близько 35 років. Відповідач є сином покійної сестри позивача, яка проживала у будинку. Приблизно у 2003 році сестра позивача дала згоду на те, щоб будинок успадкувала позивач, виписалася та більше у ньому не проживала. Відповідач проживав [INFO] на вул. Ватутіна в м. Виноградів з дитинства, якийсь час перебував у тюрмі. Після одруження, зокрема, на протязі приблизно 15 років, відповідач у даному будинку не проживає. У будинку проживає позивач зі своїм чоловіком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відносини із сторонами хороші, із позивачем сусідські. На вул. Ватутіна проживає на протязі приблизно 20 років. Близько 15 років відповідач в будинку № 50 на вул. Ватутіна не проживає, він лише приходив до позивача, яка є його тіткою, в гості на великі свята. Після того як одружився, відповідач постійно проживає із своєю сім"єю в селі. На даний час в будинку проживає позивач із чоловіком. Покійна сестра позивача відмовилася від своєї частки у цьому будинку. Заслухавши пояснення позивача, допитаної як свідка, пояснення представника позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] належить на праві власності будинок з надвірними спорудами за даною адресою. Право власності позивача на будинок зарестровано Виноградівським бюро технічної інвентаризації 10.12.2003 року. Позивач успадкувала будинок в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері, яка померла 10.10.1994 року. З 10.11.2001 року за адресою: м. Виноградів, вул. Ватутіна, 50, зареєстрований [PERSON] - відповідач у справі. Відповідач є сином сестри позивача [PERSON], яка до 2003 року проживала у будинку. Понад десять років відповідач у будинку не проживає. Договори з приводу користування будинком між сторонами не укладалися. Наведені вище обставини стверджуються поясненнями позивача в судовому засіданні, допитаної як свідка, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], а також дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2003 року, серія ВАР № 619888, виданого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори (а.с. 4), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Винорадівським бюро технічної інвентаризації 10.12.2003 року, номер витягу 2241215, реєстраційний номер 3599245 (а.с. 5), довідкою Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області № 25/5407 від 25.11.2015 року (а.с. 10), іншими письмовими доказами. Суд констатує, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Конституційний принцип непорушності права власності розкрито законодавцем у ст.ст. 319 (здійснення права власності), 321 (непорушність права власності) ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У ст. 405 ЦК України врегульовано питання права на користування житлом членів сім"ї його власника та втрати членом сім"ї власника житла права на користування цим житлом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного, встановлених судом обставин, які стверджені дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, враховуючи те, що позивач є власником будинку, у якому зареєстровано місце проживання відповідача, який є сином сестри позивача, реєстрація відповідача у будинку обмежує правомочності позивача як власника щодо користування та розпорядження належним їй майном, відповідач понад десять років у будинку не проживає з причин проживання за іншою адресою, тому суд приходить до висновку, що позов підставний, обгрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв"язку з тим, що позивачем при зверненні до суду понесено витрати по сплаті судового збору (а.с. 1), з відповідача слід стягнути на користь позивача 487,20 грн. судового збору.

Outcome: approved