Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

09.04.2021 року в адресу суду надійшла позовна заява у якій представник позивача [PERSON] просить ухвалити у справі рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - АТ «Українська залізниця») на користь [PERSON] 500000грн моральної шкоди. В обґрунтування позову вказував на те, що 08.04.2020 року у м. Новоград-Волинський Житомирській області на неосвітленій прямій ділянці 332 км ПК № 2 перегону "Новоград-Волинський - Вершниця" машиніст [PERSON] рухаючись за станції "Новоград-Волинський" до станції "Яблунець", керуючи тепловозом ЧМЕЗ № 5005, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який в наслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Постановою слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області від 05.08.2020 року кримінальне провадження, внесене 08.04.2020 року до ЄРДР № 12020060090000328, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Внаслідок вказаних події позивачу завдано моральної шкоди та сильних душевних страждань через втрату сина [PERSON] , яку вона оцінює у розмірі 500 000 грн. Оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача з даним позовом до АТ «Українська залізниця». 14.04.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 06.05.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи ряду доказів. 25.05.2021 року представником відповідача Ковальчуком Я.В. подано до суду заяву про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву. 25.05.2021 року у справі постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Ковальчука Я.В. про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву. 28.05.2021 року представником відповідача Ковальчуком Я.В. подано до суду заяву про поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву та подано відзив на позовну заяву. Крім того, 02.06.2021 року представником відповідача Ковальчуком Я.В. подано до суду клопотання про витребування з СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області матеріалів кримінального провадження № 12020060090000328 від 05.08.2020 року. 08.06.2021 року у справі постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Ковальчука Я.В. про поновлення відповідачу строку для надання відзиву на позовну заяву. Того ж, 08.06.2021 року у справі у підготовчому судовому засіданні постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду. 15.06.2021 року представником відповідача Ковальчуком Я.В. поданого до суду письмове пояснення відповідача у справі, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову повністю. 19.08.2021 року до суду з СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області матеріалів кримінального провадження № 12020060090000328 від 05.08.2020 року. Судовий розгляд у справі неодноразово відкладався за клопотанням представників учасників у справі з різних причин. 28.10.2021 року представником відповідача Помазановою М.В. поданого до суду письмове пояснення відповідача у справі, у якому остання також просить відмовити у задоволенні позову повністю. Пояснення представника відповідача зводяться до наступного. Відповідач щиро співчуває невиправній втраті [PERSON] , однак звертає увагу суду, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть [PERSON] , останній отримав зі своєї вині. Крім того, вказує, що позивачем не надано суду доказів на обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди. 09.11.2021 року у судовому засіданні представник позивача, який приймав участь у справі у режимі відеоконференції, позовні вимоги позивача підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві, які просив задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, з підстав зазначених у її письмових поясненнях, поданих до суду 28.10.2021 року. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що 08.04.2020 року у м. Новоград-Волинський Житомирській області на неосвітленій прямій ділянці 332 км ПК № 2 перегону "Новоград-Волинський - Вершниця" машиніст [PERSON] рухаючись за станції "Новоград-Волинський" до станції "Яблунець", керуючи тепловозом ЧМЕЗ № 5005, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який в наслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 05.08.2020 року слідчим СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області у кримінальному провадженні № 12020060090000328, внесеному до ЄРДР 08.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу зазначеного кримінального правопорушення (а.с.10). Зміст постанови про закриття кримінального провадження містить висновок, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть, [PERSON] отримав зі своєї вини. Крім того, встановлено, що тепловоз серії ЧМЕЗ № 5005 перебуває на балансі виробничого підрозділу "Локомотивне депо Коростень" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а.с.34). Відповідно до довідки виробничого підрозділу "Локомотивне депо Коростень" № 659 від 25.03.2021 року [PERSON] з 23.01.1990 року працює у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Коростень" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" та з 11.08.2005 року займає посаду машиніста тепловоза по теперішній час (а.с.35). Відтак, встановлено, що машиніст тепловоза серії ЧМЕЗ № 5005 [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця». Нещасний випадок на залізниці стався під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків. Надаючи оцінку даним правовідносинам, суд виходить із наступного. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Так, встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стало те, що [PERSON] рухався (перебував) у безпосередній близькості перед тепловозом ЧМЕЗ № 5005, чим порушив пункт 2.5. Правил безпеки громадян на залізному транспорті, затверджених наказом МТ України від 19.02.1998 № 54, яким заборонено пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатись до них на відстань менше п`яти метрів, та пункт 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМ України № 437 від 13.07.2016 року, за яким особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що син позивача загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці. Отже, АТ «Українські залізниці», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки Щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Відтак, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у даному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я позивача, яка є інвалідом ІІ групи, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у її житті. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд бере до уваги глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті сина у результаті ДТП, грубе порушення загиблим [PERSON] пункту 2.5. Правил безпеки громадян на залізному транспорті та пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, що сприяло виникненню шкоди, та із застосуванням принципів розумності і справедливості приходить до висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь позивача 200 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Суд бере до уваги, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У зв`язку з наведеним суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивачем не надано суду доказів на обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди. З огляду на наведене, суд задовольняє позов частково.

Outcome: partial