Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що [PERSON] було збудовано домоволодіння №37 по вулиці Тітова у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області. 05.06.1989 року року [PERSON]П, помер. Після його смерті 19.01.1990 року Прешою державною нотаріальною конторою [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину. '8.06.2010 року [PERSON] заповіла усе належне їй майно позивачеві. 13.06.2015 року [PERSON] померла. Після її смерті вона звернулась до нотаріальної контори, однак отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщинку, оскільки [PERSON] належну їй частку домоволодіння не зареєструвала у відповідності з вимогами діючого законодавства. Тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння №37 по вулиці Тітова у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.1235 ЦК України спадкодавець може призначити своїми спадкоємцями одну або декількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст.1236 ЦК України спадкодавець має право охопити заповітом права та обов"язки, які належали йому на момент складання заповіту, а також на ті права та обов"язки, які можуть належати йому в майбутньому. Спадкодавець може скласти заповіт відносно всієї спадщини або її частки. Як встановлено в судовому засіданні на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] у рівних частках успадкували майно, яке залишилось після смерті [PERSON], яке складалось з домоволодіння №37 по вулиці Тітова у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області (а.с.10). Згідно з довідкою КП «ХРБТІ» №Ч-68 від 26.02.2016 року за архівними матеріалами бюро встановлено, що станом на 31.12.2012 року, право власності на домоволодіння №37 по вулиці Тітова у с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області не зареєстровано. Станом на 29.12.2015 року до складу зазначеного домоволодіння входять: житловий будинок літер А-1 загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., навіс літер Б, вбиральня літер Д, сарай літер Ж, погріб літер З, колонка літер К, колодязь літер к1, огорожа №1-7 (а.с.24). Аналогічні відомості містяться у копії технічного паспорту на спірне домоволодіння (а.с.5-9). Як вбачається з копії актового запису про смерть №32, зробленого 16 червня 2015 року виконавчим комітетом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області [PERSON] померла 13 червня 2015 року (а.с.13). Як вбачається з копії заповіту, посвідченого керуючим справами Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області 18 червня 2010 року [PERSON]Ф, заповіла усе належне їй майно [PERSON] (а.с.14). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №142915, виданого 10.07.2010 року відділом РАЦС по місту Харкову Харківського МУЮ [PERSON] 10 липня 2010 року уклала шлюб з [PERSON]М, та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.16). Позивач зверталась після смерті [PERSON] до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, але державний нотаріус Сьомої Харківської Державної нотаріальної контори [PERSON] своєю постановою від 19 лютого 2016 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно не було належним чином зареєстроване. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ЗУ "Про власність", ЗУ "Про товарну біржу",

Outcome: approved