Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, яким просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: 1 / 3 частиною квартири [ADDRESS]. Зазначає, що є власником 1 / 3 частки вказаної квартири, а іншим співвласником квартири є його мати- [PERSON]. Згідно довідки №9293, виданої КП "ЖЕО №4" Кіровоградської міської ради" від 07.11.2016 року, окрім нього, за вищезазначеною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON]; [PERSON], [INFO]. Останній, [PERSON], хоч і зареєстрований, але не проживає в ній з 20 червня 2014 року. На теперішній час місцезнаходження відповідача не відомо. В зв"язку з тим, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON], тому не може в повній мірі розпорядитися своєю власністю, обмежує його право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. В судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач- [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлявся, заяв на його відкладення не подав, заперечень на позов також. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із наступних підстав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). У ст. 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50). Судом з»ясовано, що власником 1 / 3 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1997 року (а.с.7, 8). 07.11.2016 року видано начальником КП "ЖЕО №4" Кіровоградської міської ради" довідку за №9293 [PERSON] про те, що вона дійсно зареєстрована по [ADDRESS]. Склад сім'ї: [PERSON]- власник, [INFO], [PERSON]-чоловік, [INFO], [PERSON]-син, [INFO], [PERSON]-син, [INFO] (а.с. 5). Крім того, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 06.12.2016 року [PERSON], [INFO] саме з 08.09.2010 року зареєстрований по по [ADDRESS] (а.с. 15). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 12.12.2016 року, позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволено частково. Визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування 2/3 частками житлового приміщення, а саме: квартирою [ADDRESS]. В решті позовних вимог відмовлено. При цьому, судом було встановлено , що [PERSON] є власником 2/3 часток спірної квартири, що підтверджується договором дарування від 06.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Звіздун Н.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 1139 (а.с. 7-8), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29103485 від 06.11.2014 року (а.с. 9), свідоцтвом про право на житло від 30.01.1997 року, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів (а.с. 10); договором від 13.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Звіздун Н.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 1051 (а.с. 11), архівною довідкою № 26926 від 01.09.2016 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 46), а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 67604266 від 08.09.2016 року (а.с. 32-33). Відповідно до акта від 16.05.2016 року, складеного комісією в складі сусідів будинку № 20, корпус № 1 по вулиці Генерала Жадова в місті Кіровограді та засвідченого виконуючим обов'язки начальника Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кіровоградської міської ради», проведено обстеження квартири [ADDRESS] в ході якого встановлено, що [PERSON] в даній квартирі не проживає з 20.06.2014 року (а.с.6, 9-10). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом, яким є формально залишена реєстрація проживання в цій квартирі відповідача, його батька, який фактично з 2014 року не проживає, тобто визнати його таким, що втратив право на проживання. Саме таке рішення, з огляду на положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-1У, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою місця знаходження належної позивачу частини квартири відповідним органом виконавчої влади, який за законом уповноважений на вчинення вказаних дій. Судом не встановлено, що позивач створював перешкоди в користуванні житлом відповідачу. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратив право користування 1 / 3 частиною квартири, оскільки не проживає в ній понад рік без поважних причин, а відтак його слід визнати таким, що втратив право користування 1 / 3 частиною квартири [ADDRESS]. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: approved