Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. На даний час у даній квартирі зареєстровано троє осіб: його дочка [PERSON], онука [PERSON] та відповідач, його колишній зять, [PERSON], що підтверджується будинковою книгою на квартиру. Вже тривалий час, а саме - понад п'ять років, колишній зять [PERSON], не проживає у зазначеній квартирі, оскільки виїхав за кордон. Точне місце проживання його невідоме. Відповідач не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири. Однак, для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ній осіб. Відповідач не проживає в даній квартирі та не веде там господарства, з дочкою позивачки [PERSON] відповідач розлучений, про що свідчить рішення Гощанського районного суду від 12 жовтня 2012 року. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою не дозволяє [PERSON] розпоряджатись квартирою на власний розсуд та значно обмежує його законні права. Позивач посилається на ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, вказує на те, що після розлучення донька позивача з його онукою поїхали проживати за кордон та жодних відносин вони з відповідачем не підтримують. [PERSON] проживає в іншій квартирі по [ADDRESS]. Про відсутність відповідача за вказаною адресою свідчать акти обстеження матеріально-побутових умов від 28.08.2014р. № 02-29/1078 та від 25.09.2014 р. №02-29/1195, в яких зазначено, що в даній квартирі ніхто не проживає, а двері зачинені. Також при потребі факт непроживання відповідача в квартирі понад 5 років можуть підтвердити і свідки, які живуть по сусідству. Таким чином, оскільки відповідач у зазначеній квартири не проживає більше шести місяців, не сплачує рахунки за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім'ї позивача та сім'ї дочки позивача, він вважається таким, що втратив право користування даною квартирою. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Позивач [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], зобов'язати Гощанський районний відділ Державної міграційної служби в Рівненській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в жилому приміщенні - квартири [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Суду показав, що відповідач більше 5 років тому виїхав за кордон, його місця проживання позивач не знає, жодних контактів не має, зв'язку з ним не підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного рішення по справі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, неодноразово викликався в судові засідання, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Належність йому вказаної квартири підтверджується договором купівлі-продажу від 26.08.2005 року, яки йнотаріально посвідчений. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28.08.2014 року, 25.09.2014 року, обстеження не проведено в зв'язку з відсутністю мешканців, двері ніхто не відкривав. Наведене свідчить про те, що відповідач не проживає у даній квартирі. Відповідно до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частина 2 ст.405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Рішенням Гощанського районного суду від 12.10.2012 року шлюб між [PERSON] - дочкою позивача, та [PERSON] - відповідачем, розірвано. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач вибув на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, більше 1 року не проживає у даній квартирі, що належить позивачу, то він втратив право користування житловим будинком, що належить на праві власності позивачу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття її з реєстрації по вказаній адресі. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач не користується даним будинком, в ньому не проживає. Ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статей 71,72, 116, 156 ЖК, ст.405 ЦК). Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідача, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, так як вимоги про покладення зобов'язання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial