Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті після смерті [INFO] року [PERSON], про що виконкомом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області вчинено відповідний актовий запис про смерть за №42 від 15 вересня 2006 року, залишився як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS], який належав йому на праві приватної (особистої) власності. При житті [PERSON] 9 листопада 2005 року було складено заповіт, яким належний йому будинок з надвірними спорудами, все майно, земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] заповів їй, [PERSON]. Вона на день смерті [PERSON] постійно проживала з ним у вказаному будинку, вела з ним спільне домашнє господарство, і надалі обслуговує його та утримує, тому вважає, що відповідно до ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України прийняла спадщину після смерті останнього, оскільки постійно проживала із спадкодавцем, та аж по день його смерті, про що свідчить довідка виконкому Косівсько-Полянської сільської ради №1420 від 13.08.2014 року, та протягом шести місяців з початку відкриття спадщини не відмовилася від її прийняття. Для отримання спадкових документів вона в серпні 2014 року звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державним нотаріусом їй в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва. Однак з цим вона не погоджується, та таке спростовується довідкою виконавчого комітету Косівсько -Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №417 від 12.03.2007 року. Саме не вчинення спадкодавцем [PERSON] відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання нею як спадкоємцем за заповітом позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. Майнових спорів з приводу заявлених нею вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує, що стверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. У зв'язку з чим просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Косівсько-Полянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Митрюк Ф.Ф. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Заперечень стосовно визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явився. В.о. начальника служби Федірцан Н.Ю. надала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника та на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого останній розпорядився шляхом складення заповіту 9 листопада 2005 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], і все його майно, заповів [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спірний будинок побудований у 1986 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 417 від 12.03.2007 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, згідно по господарської книги належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка на день смерті [PERSON] постійно проживала з ним у вказаному будинку, вела з ним спільне домашнє господарство, і надалі обслуговує його та утримує, тому відповідно до ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України прийняла спадщину після смерті останнього, оскільки постійно проживала із спадкодавцем, та аж по день його смерті, про що свідчить довідка виконкому Косівсько-Полянської сільської ради №1420 від 13.08.2014 року, та протягом шести місяців з початку відкриття спадщини не відмовилася від її прийняття. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved