Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням зміни та зменшення позовних вимог, просить стягнути на свою користь з [PERSON] борг по оплаті квартплати та комунальних послуг у розмірі 4357,41 грн. станом на 31.10.2014 року, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» житловий будинок [ADDRESS] переданий на баланс експлуатуючій організації TOB «Перший український експертний центр». За користування житлом та комунальні послуги відповідач не сплачує у повному обсязі, з приводу чого TOB «Перший український експертний центр» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, яка була задоволена, Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, але боржник [PERSON] звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, судовий наказ було скасовано та роз'яснено заявнику про його право на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному провадженні. У зв'язку з тим що, під час судового розгляду цивільної справи відповідач сплатила частину боргу, заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 31.10.2014 р. становить 4357 грн. 41 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснивши що, за період з 01.10.2012 року по 13.02.2014 року відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлялась від їх надання, отримуючи за них відповідні рахунки, визнавши наявність боргу шляхом оплати його частини, що свідчить про наявність між сторонами цивільно-правових відносин, внаслідок яких у відповідача виникло зобов'язання оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за ціною, яка була встановлена на дату споживання послуг. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував, надавши письмові заперечення, пояснивши, що TOB «Перший український експертний центр» надав у позові неповну інформацію, деякі факти не відображають дійсні обставини справи, зазначивши, що у відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте між [PERSON] та TOB «Перший український експертний центр» Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №124 було укладено 21 серпня 2013 р., в якому встановлено, що розмір щомісячної плати за фактично надані послуги на дату укладення цього договору становить 366 грн. 93 коп., зазначивши, що TOB «Перший український експертний щентр» у своєму розрахунку заборгованості за спожиті комунальні послуги вказує, що заборгованість виникла з жовтня 2012 р., що на його думку не відповідає дійсності, тому, що договірні зобов'язання в [PERSON] перед TOB «Перший український експертний центр» виникли лише з моменту укладення договору, тобто - з 21 серпня 2013 р., вважаючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в обґрунтування рахунка-попередження від 17.02.2014 р., відповідно до якого [PERSON] нарахована оплата за послуги: центральне опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, також, що позивачем не надані підтвердження надання вказаних послуг у серпні 2012 р. - серпні 2013 р. та їх обгрунтованості, враховуючи відсутність між споживачем та виконавцем до 21.08.2013 р. договірних відносин. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2011 року (а.с. 3-4). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 р. житловий будинок [ADDRESS] переданий експлуатуючій організації TOB «Перший український експертний центр» разом з інженерними мережами в існуючому стані, що підтверджується Витягом №3 з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 р. з Додатком №3 до протоколу (а.с. 12). Наказом № 2/1 від 01.10.2012 р. TOB «Перший український експертний центр» прийняло на обслуговування та експлуатацію житловий фонд згідно переліку, у тому числі будинок [ADDRESS], що підтверджується Актом приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] від 01.10.2012 р (а.с.13-15). Відповідно до п. 4 Наказу № 2/1 від 01.10.2012 р. TOB «Перший український експертний центр» разом з будинками прийняло від ДП "ЕКОС" існуючу дебіторську та кредиторську заборгованість перед ПАТ "Київенерго", ПАТ "AT "Київводоканал" і мешканцями. Відповідно до п. 5 Наказу № 2/1 від 01.10.2012 р. TOB «Перший український експертний центр» для безперебійного обслуговування та експлуатації житлового фонду забезпечити переоформлення відповідних договорів із контрагентами. Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» повідомляло [PERSON], що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» та ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» відступило всі права вимоги виконання зобов'язань боржників на користь позивача, що підтверджується повідомленням про відступлення прав вимоги №4402/1 від 25.10.2013 року (а.с. 8-9). 22 серпня 2013 року між TOB «Перший експертній центр» [PERSON] та було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №124 з Додатком №1 до Договору "Складові тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, розрахованих згідно з постановою КМУ від 20 травня 2009 року №529" (а.с. 10-11). Відповідно п. 1 цього Додатку згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 26.05.2011 року №830 розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього додатку становить: 1.1.при оплаті за послуги після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим: 3,02 грн. з ПДВ за 1 кв.м. загальної площі приміщення; 1.2. при оплаті за послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим: 2,79 грн. з ПДВ за 1 кв.м. загальної площі приміщення. Позивач звернувся до Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради щодо застосування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на що отримав відповідь, що відповідно до роз'яснень Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 15.09.2009 р. № 8/12-9667 у випадку зміни виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій при незмінному обсязі послуг, їх періодичності, строків надання та якості, немає необхідності здійснювати повторні розрахунки та затверджувати тариф, оскільки тариф було розраховано щодо конкретного будинку та конкретного обсягу послуг, а не залежно від виконавця що їх дає (а.с. 33). Розпорядженням Головного управління з питань цінової політики Виконавчий орган Київської міської ради від 26.05.2011 року №830 "Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради" встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються суб'єктами господарювання по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами в залежності від оплати останнім (не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим) та ввести в дію з 01.06.2011 року, що додаються (а.с 34-39). Згідно розрахунку витрат на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по квартирі 124 житлового будинку за адресою: вул. Цвєтаєвої, 13 за 2014 рік розмір витрат становить всього 366,93 грн. (а.с. 31). Як убачається з пояснень позивача у період з 01.10.2012 року та по теперішній час відповідач споживає житлово-комунальні послуги, не відмовляється від їх отримання, отримує рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, які містять у собі суму заборгованості, перелік послуг, їх обсяг та вартість, але борг оплатила частково. Відповідно до рахунка-попередження №474 від 17.02.2014 року заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, особовий рахунок [NUMBER]([NUMBER]), станом на 13.02.2014 року, за період з жовтня 2012 року по лютий 2014 року становила 7508,39 грн. (а.с. 7). Рахунки на сплату за житлово-комунальні та інші послуги по особовому рахунку [NUMBER] за утримання будинків та прибудинкових територій містять нарахування у розмірі 366,93 грн., які частково були сплачені відповідачем, що підтверджується відповідними квитанціями та Актами звірки (а.с. 48-61, 62, 67, 79, 90, 92). Також, представник відповідача долучив до матеріалів справи квитанції, зазначивши, що борг оплачений в сумі 1767 грн. 72 коп., що підтверджується відповідними копіями рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги (а.с. 47-62). 23.06.2014 р. [PERSON] надала TOB «Перший український експертний центр» Акт звірки розрахунків, відповідно до якого вважає, що заборгованість станом на 01.03.2014 року становить 1901,58 грн (а.с. 66-67). TOB «Перший український експертний центр» розглянувши складений [PERSON] в односторонньому порядку Акт звірки розрахунків від 10.06.2014 року та 22.09.2014 року, підготувало та направило протокол розбіжності №3055 від 26.09.2014 року, відповідно до якого заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 31.07.2014 року становить 6874,65 грн. (а.с. 91-92). Відповідно до рахунка-попередження №4298/1 від 31.10.2014 року заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, особовий рахунок [NUMBER]([NUMBER]), станом на 31.10.2014 року, становить 4357,41 грн. (а.с. 95). Судом встановлено, що оскільки відповідач своєчасно не сплачувала кошти за спожиті житлово-комунальні послуги у повному обсязі, то в неї утворилася заборгованість. Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті З, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Отже, позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території висловлена у справі №6-59цс13. Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. Позивачем було заявлено позов про захист свого цивільного права. Як вбачається з Преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3). Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними з його боку, та підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, які б свідчили про відсутність у нього на час розгляду справи заборгованості по оплаті квартплати та комунальних послуг у розмірі 4357,41 грн., не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved