Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ " Агро- Профіт", у якому просить визнати за нею право на звільнення з товариства на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, скасувати наказ по товариству від 24 жовтня 2013 року № 49-к, змінити дату та формулювання причини звільнення, вказати підставу звільнення - за власним бажанням 25 жовтня 2013 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, зобов'язати внести відповідні зміни до трудової книжки про її звільнення за власним бажанням 25 жовтня 2013 року, згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки у розмірі 30 201 грн. 71 коп. та вихідну допомогу у розмірі 35 889 грн. 48 коп. Вимоги мотивує тим, що з 21 червня 2012 року вона працювала на підприємстві відповідача на посаді фінансового менеджера. У зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, зокрема, несвоєчасну виплату заробітної плати, вона подала заяву про звільнення за власним бажанням та визначила строк розірвання трудового договору 09 серпня 2013 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, при цьому просила провести розрахунок при звільненні через банк. Листом, отриманим позивачкою 20 вересня 2013 року, підприємство визнало, що виплати проводяться з незначними затримками, пов'язаними з фінансовими проблемами фірми та запропонувало провести переговори щодо звільнення. З відповідачем було досягнуто певної домовленості щодо порядку звільнення її з роботи. Проте, ці домовленості не було виконано і 29 жовтня 2013 року позивач поштою отримала наказ про звільнення її з 24 жовтня 2013 року за прогул з 12 серпня 2013 року по 23 жовтня 2013 року. Фактично трудову книжку та наказ про звільнення позивачем отримано поштою 25 жовтня 2013 року. Посилаючись на норми ст. 235 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки за період з 10 серпня 2013 року по 25 жовтня 2013 року, що за її підрахунком складає 30 201 грн. 71 коп. Також просить стягнути вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі 35 889 грн. 48 коп. та відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України змінити формулювання причини звільнення. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що заяву про звільнення з роботи надала в бухгалтерію підприємства та вважала, що мала право на звільнення. В подальшому в результаті перемовин з відповідачем було погоджено дату звільнення 07 жовтня 2013 року. Після чого вона отримала листа із запрошенням з'явитись 24 жовтня 2013 року для пояснення причин прогулу, а в подальшому 25 жовтня 2013 року отримала поштою наказ про звільнення та трудову книжку. Допитана у якості свідка показала суду, що переїзд підприємства в смт. Сосницю відбувся восени 2012 року, а у кінці квітня 2013 року - знову в м. Мену, виробничих нарад з цього приводу не проводилось. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суду зазначив, що за наявності названих порушень законодавства про працю позивачка мала право на звільнення за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України з дати, яку вона зазначила у заяві. Крім того, зазначив, що Законом заборонено затримувати виплату заробітної плати за будь- яких обставин. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що заява позивачкою була подана про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України, оскільки були правові підстави для розірвання трудового договору в односторонньому порядку. Надав письмові пояснення по справі ( а.с. 132- 133). Представник відповідача Гальчук В.Г. позов не визнав. Не заперечував, що заяву про звільнення позивачка подала 09 серпня 2013 року, директор з нею був ознайомлений у той же день. Зазначив, що підприємство не вбачало підстав для звільнення позивачки за ч.3 ст. 38 КЗпП України, станом на 10 серпня 2013 року позивач не мала підстав не виходити на роботу. Стосовно несвоєчасної виплати заробітної плати за липень 2013 року пояснив, що позивачка звернулась із заявою затримати їй виплату заробітної плати у зв'язку з проблемами із зарплатною карткою, про що було складено відповідний акт. Виплата авансу на відрядження для підприємств небюджетної сфери згідно листа Мінфіну не є обов'язковим. Погодився, що керівник підприємства з 05 по 13 серпня 2013 року перебував у відрядженні. Зазначив, що позивачку приймали на роботу фінансовим менеджером у сільськогосподарське підприємство, робота була пов'язана з відрядженнями, і їй про це було відомо. Стосовно зміни місця перебування підприємства проводились виробничі наради, на яких директор завчасно повідомляв про переїзд. Працюючи на підприємстві позивачка не піднімала питання про порушення законодавства про працю. Підтримав письмові пояснення на а.с. 17- 20. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно наказу № 15-к від 21 червня 2012 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду фінансового менеджера з 21 червня 2012 року з посадовим окладом згідно штатного розпису ( а.с. 35). Згідно статуту ТОВ " Агро- профіт" є юридичною особою з місцезнаходженням м. Київ, вул. Промислова, 4/7 , оф. 14. ( а.с. 21-31). Змінами, внесеними до Статуту Загальними зборами учасників товариства від 20 березня 2013 року місцезнаходження товариства визначено м. Мена, вул.. Гастелло, 4-а.( а.с. 32-34) З 31 липня 2013 року по 09 серпня 2013 року [PERSON] перебувала на лікарняному ( а.с. 96). 09 серпня 2013 року [PERSON] звернулась до ТОВ " Агро- Профіт" із заявою про звільнення її з роботи за ч.3 с. 38 КЗпП України 09 серпня 2013 року, що є останнім днем лікарняного. Причину звільнення з цієї підстави обґрунтовувала: несвоєчасною виплатою заробітної плати за липень 2013 року, чим порушено ч.1 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України " Про оплату праці"; несвоєчасною виплатою у серпні 2012 року заробітної плати за час відпустки - порушено ч.4 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст. 21 Закону України " Про відпустки"; невиплатою грошового авансу на відрядження у липні та листопаді 2012 року - порушено п. 5 розділу І " Загальні положення", пункт 5 розділу ІІІ " Порядок відрядження за кордон" Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Мінфіну України від 13 березня 1998 року № 59; порушення обов'язків роботодавця та строків, що встановлені статтями 29 та частиною 3 ст. 32 КЗпП України. Ця заява отримана відповідачем 09 серпня 2013 року за вхідним № 44 ( а.с. 3). Листом за вих.. № 94 від 09 серпня 2013 року [PERSON] на її заяву про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України повідомлено, що підстав для звільнення за даною статтею не вбачається та запропоновано з'явитись до офісу для вирішення питання про звільнення або приступити до виконання трудових обов'язків з 12 серпня 2013 року ( а.с. 44). Позивачка у судовому засіданні заперечує отримання цього листа, а відповідач не надав належних підтверджень про його отримання. Листом від 06 вересня 2013 року [PERSON] було повідомлено, що керівництво ТОВ " Агро- Профіт" не вбачає підстав на звільнення її за ч.3 ст. 38 КЗпП України, оскільки всі належні виплати проведено повністю з незначними затримками, пов'язаними з фінансовими проблемами фірми. Також запрошено до офісу ТОВ " Агро- профіт" для проведення переговорів стосовно звільнення. ( а.с.4, 45). Даний лист відправлено 16 вересня 2013 року, а позивачкою отримано 20 вересня 2013 року ( а.с. 46) Листом від 21 жовтня 2013 року [PERSON] знову запрошувалась до офісу для дачі письмових пояснень про відсутність на робочому місці з 12 серпня 2013 року по 21 жовтня 2013 року( а.с. 49) 24 жовтня 2013 року директором ТОВ "Агро- профіт" Веселовим О.П. та заступником директора Яришкіним О.В. складено акт про відсутність [PERSON] на своєму робочому місці в бухгалтерії ТОВ " АГРО- ПРОФІТ" у м. Мена по вул. Жовтневій, 24 а з 12 серпня 2013 року по 24 жовтня 2013 року ( а.с. 38) та складено відповідні доповідні записки ( а.с. 39-42). 24 жовтня 2013 року також було складено акт, що [PERSON] не з'явилась до 10-00 год. 24 жовтня 2013 року для дачі письмових пояснень стосовно відсутності на робочому місці з 12 серпня по 24 жовтня 2013 року, а також згідно телефонної розмови наполягає на звільненні її за поданою заявою( а.с. 47) Наказом № 49-к від 24 жовтня 2013 року [PERSON] звільнено з 24 жовтня 2013 року із займаної посади за прогул без поважних причин з 12 серпня 2013 року по 23 жовтня 2013 року. Підставою звільнення зазначено доповідні записки про причини відсутності на робочому місці № 58 від 21 жовтня 2013 року, № 59 від 21 жовтня 2013 року, № 63 від 21 жовтня 2013 року та № 60 від 21 жовтня 2013 року, акт про відсутність на робочому місці № 2/к від 24 жовтня 2013 року, акт № 3/к від 24 жовтня 2013 року.( а.с. 36). Згідно вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 141 КЗпП України визначені основні обов'язки власника щодо правильної організації праці працівників, створення умов для зростання продуктивності праці, забезпечення трудової і виробничої дисципліни, неухильного додержання законодавства про працю і правил охорони праці, уважного ставлення до потреб і запитів працівників, поліпшення умов їх праці та побуту, зміст яких докладніше розкрито в п. 12 Типових правил, і ці обов'язки власник несе як сторона трудового договору та трудових правовідносин, а за невиконання несе відповідальність перед працівником. Виходячи з наведеного, саме на роботодавця покладено обов'язок дотримання вимог трудового законодавства. Порушення трудового законодавства має бути встановлено на момент звільнення. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 травня 2013 р. у справі № 6-34цс13 встановлено, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. Відповідно до ст. ст. 94, 115, 116 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану роботу, вона виплачується регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Заробітна плата працівникові за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Тобто, законодавець приписує виплачувати заробітну плату не рідше двох разів на місяць із проміжком часу між виплатами не більш як шістнадцять календарних днів, при обчисленні цього строку день виплати не враховується (ст. 241-1 КЗпП). Конкретні дні і строки виплати заробітної плати повинні встановлюватись в колективному договорі із зазначенням чисел, які, як правило, є однаковими для всіх місяців, відповідачем зазначеного доказу суду не надано. Заробітну плату [PERSON] за липень 2013 року відповідачем виплачено згідно платіжного доручення № 2291 08 серпня 2013 року( а.с. 196). З роздруківки карткового рахунку [PERSON] ( а.с. 67-70) вбачається, що аналогічні порушення мали місце і в інші періоди виплати заробітної плати, про які позивачка не заявляє. Акт, складений відповідачем 07 серпня 2013 року про відстрочку виплати заробітної плати відповідно до усного звернення [PERSON] про відстрочку перерахування зарплати за липень 2013 року ( строк виплати 07 серпня 2013 року) на банківську карточку на один день до моменту повідомлення про банківських реквізитів для перерахування заробітної плати ( а.с. 167) суд не бере до уваги, оскільки він складений в порушення вимог трудового законодавства про обов'язковість виплати заробітної плати. Зазначений факт заперечується також позивачем, яка в цей день була на лікарняному. В обґрунтування заперечень на позов відповідач надав: копію платіжного доручення про виплату 28 жовтня 2013 року [PERSON] лікарняних за серпень 2013 року та компенсацію за невикористану відпустку при звільненні ( а.с. 56), довідку № 172 від 16 грудня 2013 року про відсутність заборгованості по заробітній платі та інших виплатах перед [PERSON] ( а.с. 72), службову записку № 132 головного державного інспектора праці ТДІзПП у Чернігівській області Малиша Ю.О. про відсутність порушень трудового законодавства про працю в ТОВ " Агро - Профіт" ( а.с. 87), наказ № 48-к/1 від 21 жовтня 2013 року директора ТОВ " Агро- профіт" Веселова О.П. про визнання недійсними довідок № 168 від 11 жовтня 2013 року та № 169 від 11 жовтня 2013 року, виданих [PERSON] ( а.с. 51), витяг з протоколу виробничої наради ТОВ « АГРО-ПРОФІТ» від 09 липня 2013 року стосовно переїзду до іншого офісу в смт. Сосниця ( а.с. 151 - 166) та витяг з протоколу виробничої наради ТОВ « АГРО-ПРОФІТ» від 01 жовтня 2012 року стосовно переїзду до м. Мена( а.с. 174), наказ про відрядження та платіжне доручення на підтвердження оплати ( а.с. 117-119). Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовим відрядженням. Працівникам, які направляються у службові відрядження, виплачуються : добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення та назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку та розмірах, встановлених законодавством. Статтею 121 КЗпП України передбачено лише обов'язок підприємства відшкодувати понесені працівником у відрядженні витрати. А після повернення з відрядження підприємство зобов'язане відшкодувати відповідні витрати. Матеріалами справи підтверджено, що витрати на відрядження позивачці відшкодовані ( а.с. 117-119). Відповідно до ст.. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни і протипожежної охорони. Зазначені обов'язки законодавець беззастережно покладає на власника. За таких підстав Акт про відмову від підпису посадової інструкції фінансового менеджера( а.с. 168) та Акт про відмову від підпису особової картки працівника ( типова форма № П-2)( а.с. 169) суд розцінює критично. Проте враховує, що позивачка за невиконання цих умов тривалий час продовжувала працювати на підприємстві та погодилась з цим. Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Оскільки при прийнятті на роботу сторони за взаємною згодою визначають зміст трудової функції працівника, власник вправі запропонувати працівникові при прийнятті на роботу будь-який набір трудових обов'язків, який не суперечить правовим нормам охорони праці і виробничої санітарії. Однак у подальшому, за загальним правилом, їх зміна буде можлива лише зі згоди працівника. Для розширення трудових обов'язків працівників законодавець допускає два варіанти, або отримати згоду працівника, або (за наявності підстав) використовувати порядок, встановлений частиною третьою ст. 32 КЗпП. За таких умов переведення в іншу місцевість доцільно було б оформляти шляхом видання наказу чи розпорядження, особисто попередивши про це працівника. У даному випадку відсутність такого наказу, а натомість, проведення виробничих нарад, тобто ігнорування такої форми попередження працівника відповідачем, внесло невизначеність у взаємини сторін трудового договору, що на думку суду в даному випадку може зачіпати інтереси позивачки. Проте, після переведення на роботу в іншу місцевість позивачка продовжувала працювати, правом на звільнення за п.4 ст. 32 КЗпП України не скористалась. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата працівникові за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. При цьому суд враховує, що відповідно до частини першої ст. 21 Закону "Про відпустки" у зазначений строк повинна виплачуватися заробітна плата за час усіх видів відпусток. Такий висновок випливає з частини першої ст. 21 Закону "Про відпустки", яка має перевагу при правозастосуванні перед ст. 115 КЗпП у силу п. 3 Постанови "Про порядок введення в дію Закону "Про відпустки" (акти законодавства застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону). З копій наказів на а.с. 114, 116 вбачається, що [PERSON] надавалась щорічна оплачувана відпустка з 20 серпня 2012 року по 23 серпня 2012 року, 07 та 08 травня 2013 року. З роздруківки карткового рахунку [PERSON] а.с. 68 ( інших підтверджень суду не надано) вбачається, що зарахування заробітної плати за травень проведено 08 травня 2013 року, що свідчить про порушення вимог ст. 21 Закону України « Про відпустки». Довідку на а.с. 73 168 від 11 жовтня 2013 року про нараховані виплати при звільненні на 07 жовтня 2013 року, за якою заборгованість відповідача перед [PERSON] складає 55 268 грн. 75 коп. 54 суд не бере до уваги, оскільки вона наказом директора визнана недійсною.( а.с. 51). Таким чином, на момент подання позивачкою заяви про звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України мало місце грубе порушення законодавства про працю з боку відповідача - затримка на один день у порівнянні з законодавством на виплату заробітної плати за липень 2013 року, а саме виплата її 08 серпня 2013 року, судом встановлені також і перераховані вище порушення вимог законодавства про працю з боку відповідача, які мали місце в період роботи позивачки на підприємстві. Зазначені факти спонукали позивачку написати заяву про звільнення за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши норми трудового законодавства, суд дійшов висновку, що позивач мала підстави станом на 09 серпня 2013 року на звільнення за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України. За таких обставин позовна вимога у частині визнання за нею права на звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю( пункт) закону. У такому випадку слід змінити формулювання причини звільнення позивачки з ТОВ « АГРО- ПРОФІТ», задовольнивши у цій частині її позовну вимогу та причиною звільнення зазначити - звільнити за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. При цьому ТОВ " АГРО-ПРОФІТ" слід зобов'язати внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON]. При цьому, суд вважає, що вимога про скасування наказу про звільнення [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки зміною формулювання причини звільнення відновлено її порушеня права. Записами на поштовому відправленні підтверджується, що [PERSON] 29 жовтня 2013 року отримала поштою трудову книжку, наказ про звільнення № 49-к та лист № 136 від 24 жовтня 2013 року( а.с. 37), а згідно опису та відмітки Укрпошти відповідачем вони направлені поштою 25 жовтня 2013 року( а.с. 37). Відповідно до вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести повний розрахунок. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною четвертою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що за наявності підстав відповідач мав звільнити позивачку за її заявою 09 серпня 2013 року, а трудову книжку направив поштою 25 жовтня 2013 року, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року з наступними змінами розділ ІV п.8 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного ( годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинних законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна ( годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середньоденної заробітної плати позивача, обрахований підприємством відповідача складає 580 грн. 62 коп.( а.с. 43). Кількість робочих днів затримки видачі трудової книжки 53 ( серпень - 14 + вересень 21 + жовтень 18) * середньоденну заробітну плату 580, 62 = 30 772 грн. 86 коп.( середній заробіток за час вимушеного прогулу). Однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню підлягає 30 201 грн. 71 коп. Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю ( ст. 38,39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. При цьому суд обраховує середній заробіток відповідно до вищезгаданої постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року п.8 - у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомог, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацем першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Так, заробітна плата за останніх два місяці 23 224 грн. 85 коп. : 40 ( кількість роб днів за два місяці) = 580 грн. 62 коп * 20( середньомісячне число робочих днів 40/2) = 11 612 грн. 40 коп. ( середньомісячна заробітна плата) * 3 = 34 837 грн. 20 коп. Повідомлення [PERSON] ( а.с. 180-185) суд не приймає до уваги, оскільки воно не є належним та допустимим доказом по справі в силу ст.ст. 58,59 ЦПК України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись до суду із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно штемпеля на поштовому відправленні позивачка до суду звернулась 30 листопада 2013 року ( а.с. 8) . За повідомленням Чернігівської дирекції КДППЗ " Укрпошта" рекомендований лист № 1400700828320 адресований Чернігівському районному суд прийнятий до пересилання у відділенні поштового зв'язку Чернігів-7 29 листопада 2013 року. У зв'язку з тим, що він прийнятий у кінці робочого дня після відправки пошти начальником відділення поштового зв'язку Портною Л.П. відбиток календарного штемпелю на даному листі помилково нанесений датою 30 листопада 2013 року.( а.с. 127). З підстав, наведених вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до ст. 88 ЦПК України. А саме три вимоги немайнового характеру ( 243, 60* 3) 730 грн. 80 коп. + 348 грн. 37 ( 1% від 34 837 грн. 20 коп) + 302 грн. 01 коп.( 1% від 30 201 грн. 71 коп.) = 1381 грн. 18 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial