Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вище вказаним позовом, в якому зазначив, що 15.11.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № HEB0AU00950078, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 6476,34 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.11.2011 року. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язався забезпечити повернення кредиту в розмірі 124,43 дол. США щомісячно у встановлений договором термін з 15 по 22 число. З метою виконання зобов'язань за кредитним договором 15.11.2006 року з відповідачем було укладено договір застави рухомого майна від 15.11.2006 р., згідно умов якого в заставу передано автомобіль ЗАЗ 110307-42, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER]. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.02.2015 року має заборгованість в розмірі 13 919,11 дол. США, яка складається з наступного: 2835,76 дол. США - заборгованість за кредитом; 3306,12 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 176,16 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7601,07 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми віднімається сума заборгованості за кредитом у розмірі 4217,23 дол. США, яка була задоволена рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.10.2008 року. Отже, заборгованість за договором становить - 9701,88 дол. США, яку позивач просить стягнути з [PERSON] на користь банку та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача Чайковська Г.І. не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, з тих підстав, що в повному обсязі виконав рішення Голопристанського районного суду від 30.10.2008 року, за яким з нього було стягнуто 4154,39 дол. США в рахунок дострокового повернення частини позики, що залишилася згідно кредитного договору від 15.11.2006 року №HEB0AU00950078 та окремо відсотки. Крім того, у 2011 році позивач знову звернувся до суду з аналогічною позовною заявою про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 15.11.2006 року. Суд 04.09.2012 року ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15.11.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 22.03.2013 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Оскільки, позивач за сплином 2 років знову звернувся з аналогічними позовними вимогами, які ним виконані ще у 2009 році, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ч.2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.11.2006 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", було надано [PERSON] кредит в розмірі 5244.00 дол. США та 1232.34 дол. США на оплату чергових страхових платежів згідно договору страхування з терміном повернення 15.11.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 1.3 Договору забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором 15.11.2006 року з відповідачем було укладено договір застави рухомого майна від 15.11.2006 р., згідно умов якого в заставу передано автомобіль ЗАЗ 110307-42, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER]. 30.10.2008 року Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4217,23 дол. США., що в перерахунку становить 20 453,57 грн. та судові витрати в сумі 234,54 грн., а всього 20 688,11 грн. 18.11.2009 року державним виконавцем відділу ДВС Голопристанського районного управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1456, виданого 30.10.2008 року Голопристанським районним судом Херсонської області, про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 20 688, 11 грн. у зв'язку з тим, що сума заборгованості за виконавчим документом погашена в повному обсязі. Вказане підтверджується листом начальника управління Державної виконавчої служби Херсонського обласного управління юстиції Скапенко Л.А. від 07.10.2011 року № Р-668-2 адресованого на ім'я відповідача [PERSON] та долученого до матеріалів справи в установленому порядку. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання лише у тому випадку, якщо це судове рішення не виконане боржником. Тим самим вища судова інстанція в своїй постанові підтвердила, що у разі правильного та повного виконання рішення суду правовідносини припиняються. Таким чином, правовідносини між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] були припинені з 18.11.2009 року. Не дивлячись на повне виконання [PERSON] рішення суду від 30.10.2008 року, у 2011 році ПАТ КБ "ПриватБанк" знову звернувся до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором № HEB0AU00950078 від 15.11.2006 року. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.09.2012 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] було відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні даного позову послугувало повне погашення боржником заборгованості, що виключало можливість звернення стягнення на заставне майно - автомобіль ЗАЗ 110307-42, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER]. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15.11.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2013 року вищевказане рішення залишено без змін. Отже, судовими рішеннями була встановлена неправомірність заявлених вимог кредитора та недостовірність даних внесених в розрахунок заборгованості позичальника. Крім того, суд в своєму рішенні від 04.09.2012 року вказав про право позивача на отримання коштів відповідно до умов договору за період фактичного виконання рішення суду, а саме з 25.06.2008 року (дата нарахування суми боргу) по 18.11.2009 року (дата повного погашення заборгованості). Однак, звертаючись до суду в 2015 році, позивач на вищевикладене уваги не звернув та знову в якості доказу надав розрахунок заборгованості, в якому наявне тіло кредиту, тим самим викликав сумніви у суду щодо достовірності цього документу. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення, щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed