Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся в суд з вимогами про повернення банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору № SAMDN01000710027180 від 31.03.2010 року ним було внесено кошти на депозит у сумі 4000 євро На виконання умов договору № SAMDN01000721533284 від 21.11.2011 ним внесено на депозит кошти у сумі 2 000 євро. Вимоги позивача від 1.12.2017 року , 31.01.2018р. щодо розірвання вищевказаних договорів та повернення коштів залишені відповідачем без задоволення. В результаті протиправної бездіяльності відповідача перед позивачем виникла заборгованість, що не погашена на день звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, уточнив позовні вимоги в червні 2018р. , просив задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача за Договором № SAMDN01000710027180 від 31.03.2010 року- 5912,50 євро - суму вкладу з нарахованими відсотками , 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання 4176,12 грн. , пеню, передбачену ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за невиконання зобов'язання в розмірі 26 810,35 грн. за Договором № SAMDN01000721533284 від 21.11.2011 року 2510,00 євро суму вкладу з нарахованими відсотками 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання 1202,09 грн, пеню, передбачену ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за невиконання зобов'язання в розмірі 6930,04 грн. . Представник відповідача, в судовому засідання з мотивів наведених у відзиві позов не визнав. Згідно поданого до суду відзиву відповідачем зазначено, що у нього відсутній доступ до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Вказана обставина виключає можливість підтвердження або спростування існування правовідносин між позивачем та відповідачем. Відповідач вважає, що позивачем при здійснені розрахунку відсотків використаний невірний розмір відсоткової ставки. Оскільки вищевказані договори банківських вкладів були розірвані позивачем на підставі його письмової заяви від грудня 2017року, то нарахування відсотків за депозитами повинно здійснюватись на суму вкладу по ставці "на вимогу". Згідно Наказу Банку №07 від 05.01.2004 року ставка "на вимогу" становила 1 % по вкладах у гривні, доларах США. З 04 травня 2017 року ставку "на вимогу" зменшено до 0,01 % річних на підставі протоколу Комітету управління активами та пасивами від 25 квітня 2017 року. В спростування доводів відповідача позивачем подана до суду відповідь на відзив . 8.05.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив: Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення). Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція),в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Судом встановлено, що позивачем укладено з відповідачем Договір № SAMDN01000710027180 від 31.03.2010 року та ним було внесено кошти на депозит у сумі 4000 євро на 3 місяці під 11,25% річних. Договір № SAMDN01000721533284 від 21.11.2011р. та ним внесено на депозит кошти у сумі 2 000 євро на 92 дні під 6% річних. Позивач звернувся з вимогою від 1.12.2017 року , 31.01.2018р. щодо розірвання вищевказаних договорів та повернення коштів. Оригінали договорів банківського вкладу та оригінали квитанції про внесення грошових коштів на передбачений договором рахунок судом оглядалися в судовому засіданні, копії містяться в матеріалах справи Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку що між сторонами були укладені договори. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ПАТ КБ « Приватбанк» є неналежним відповідачем та що спірні депозитні кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору. Однак, судом вказані доводи банку не приймаються, оскільки договір банківського вкладу про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку за програмою «Стандарт» був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, яка знаходиться у м. Дніпропетровськ. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачкою вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за договорам має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорів. Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачкою. Позивачем укладено договори до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь - яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачкою на рахунки банку на період, який зазначений у квитанціях про внесення коштів. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Безпідставними є також заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується заявами на оформлення вкладів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, як то визначено відсоткова ставка, зазначено строк договору та інші умови, Умовами і правилами надання банківських послуг та квитанціями про внесення коштів на рахунки, які відкриті за кожним вкладом та номери яких вказані у заявах і складають умови договору. У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів в розмірі 4000 євро, 2000 євро, оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, позивач звертався до відповідача з вимогою розірвати договори і повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків , суд приходить до слідую чого. За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні. При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016року (№ 6-302цс16) , від 11 травня 2016 року (№ 6-338цс16). Договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії. Відповідно до наказу №07 від 5.01.2004р., затвердженого Головою Правління Банку була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимгу» в розмірі 1% річних. Відповідно до Проколу Комітуту управління активами і пасивами від 25.04.2017р. з 4.05.2017р. було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті -рахунок «До запитання «-0,01% Тому відсотки по вкладах судом розраховуються відсотковою ставкою по вкладам «До запитання» За Договором № SAMDN01000710027180 від 31.03.2010 року- з 28.02.2014р. по 30.10.2017р. в розмірі 1687,29 євро за ставкою 11.25 % річних. З 31.10.2017р. по 31.05.2018р. за ставкою 0.01% річних в розмірі 0,21 євро . А всього 1687,50 євро. За Договором № SAMDN01000721533284 від 21.11.2011 року з 21.02.2014р. по 21.11.2017р. за ставкою 6% річних в розмірі 450,14євро. З 21.11.2017р. по 9.06.2018р. за ставкою 0.01% річних в розмірі 0,14 євро . А всього 450,28 євро Щодо вимог про стягнення 3% згідно ст.625 ЦК України . Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договорів банківських вкладів, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» не було виконано грошове зобов'язання по виплаті сум вкладів після звернення з відповідною заявою в червні 2017р., останній, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. за Договором № SAMDN01000710027180 від 31.03.2010 року- 3% річних за ст.625 ЦКУ за період з 3.01.2018р по 18.06.2018р складає - 5687євро х 3% х 166 дн : 365 дн = 77,59 євро за Договором № SAMDN01000721533284 від 21.11.2011 року 3% річних за ст.625 ЦКУ за період з 12.12.2017р по 18.06.2018р складає - 2450,28 євро х 3% х 188 дн : 365 дн = 37,86 євро Щодо стягнення пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»: З урахуванням позиції Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №759/13827/15-ц (касаційне провадження №61-5543св18) суд виходить з наступної формули - За Договором № SAMDN01000710027180 від 31.03.2010 р. - процентна ставка у розмірі 0,01%("На вимогу ) річних. З цього випливає, що вартість послуги за один день становить 0,000027397% від суми вкладу (0,01: 365). З % вартості послуги за 166 днів (з 03.01.18 р. по 18.06.18 р.) за договором банківського вкладу становить 0,00545753 євро ( 0.000027397% х 3 % х 4000 євро х 166 днів), що за офіційним курсом Національного банку України на 18 червня 2018 року, (1 євро = 30,5155 грн.), становить 0,16 грн. За ДОГОВОРОМ № SAMDN01000721533284 від 21.11.2011 р. - процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. З цього випливає, що вартість послуги за один день становить 0,000027397 % від суми вкладу (0,01:365). З % вартості послуги за 188 днів (з 12 12.17 року по по 18.06.18 р.) за договором банківського вкладу становить 0,0030904 євро (0.000027397% х 3 % х 2000 євро х 188 днів), що за офіційним курсом Національного банку України на 18 червня 2018 року (1 євро = 30,5155 грн.), становить 0,09 грн. Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу 373/2054/16-ц, відступила від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 щодо стягнення валютного боргу в гривневому еквіваленті. В постанові від 16 січня 2019р. висловлена нова позиція щодо правильного застосування норм права, згідно з якою, отримавши валютну позику позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. При таких обставинах підлягають стягненню за договором № SAMDN01000710027180 від 31.03.2010 року кошти у сумі 4000 євро , відсотки 1687,50 євро , 3% річних за період з 3.01.2018р по 18.06.2018р в розмірі 77,59 євро, пеня 0,16 грн. За договору № SAMDN01000721533284 від 21.11.2011 т кошти у сумі 2 000 євро, відсотки 450,28 євро , 3% річних за період з 12.12.2017р по 18.06.2018р. в розмірі 37,86 євро , пеня 0,09 грн. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 8000 грн., не сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: partial