Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

13.08.2015р. до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача на різних посадах в період з 01 серпня 1984року по 12 листопада 2001року. Згідно записів у її трудовій книжці наказом №710 від 01.08.1984р. вона була прийнята до відповідача апаратником, а згодом працювала майстром цеху. ВАТ «Содовий завод» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. В 2003 році державним виконавцем відділу державної виконавчої служби винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. 24 січня 2013р. одержано листа №11-05-00801 Фонду Державного майна України в Донецькій області. В листі йдеться про те, що станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплатити їй заборговану заробітну плату, але кожний раз отримувала відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду, справа № 243/4240/15-ц, провадження 2/243/2367/2015 від 25 травня 2015 року, вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3251 грн. 59 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32184 грн. 00 коп. та моральну шкоду у сумі 3000 грн., а всього у сумі 38436 грн. 31 коп. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий в ліквідаційну комісію ВАТ «Содовий завод» та взято на виконання. Але до цього часу рішення суду не виконане. В липні 2015 року відповідно до ст.2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» «...Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є - державне підприємство,...» колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся до Державної казначейської служби України в місті Слов'янську з заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі з Держави Україна. Згодом вона отримала листа з Державної казначейської служби України. В ньому говориться про те, «...враховуючи, що боржник ВАТ «Содовий завод» відсутній на обслуговуванні Головному управлінні Державної казначейської служби України, пакет документів щодо виконання рішення суду повертається без виконання....» Оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100% було державним підприємством (лист №11-05-00801 від 24.01.2013 року Фонду Державного майна України), то згідно зі ст. 619 ЦК України «Субсидіарна відповідальність» ч.1 «...законом передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи», яким являється Держава Україна. Відповідно до ст.2 Закону України від 5 червня 2012р. № 4901-УІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»«...Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов 'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є - державне підприємство,...». Згідно ч.2 ст. 619 ЦК України «..Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.». З цього випливає, що відповідачем по справі є Фонд Державного майна України, який несе (субсидіарну) відповідальність за Законом України. Згідно ст. 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов'язання» 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Додає, що позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні робітника за нормами чинного законодавства України. Просить суд стягнути з Фонду Державного майна України на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3251 грн. 59 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32184 грн. 00 коп. та моральну шкоду у сумі 3000 грн., а всього у сумі 38436 грн. 31 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, додавши, що на підставі заочного рішення Слов'янського міськрайонного суду від 25 травня 2015 року щодо стягнення з ВАТ "Содовий завод" на її користь заборгованості по заробітній платі та інших виплат, був виданий виконавчий лист, який на теперішній час знаходиться у відділі державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції на виконанні. Представник відповідача - Фонду державного майна України в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог [PERSON] без задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не супере\-чить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала у ВАТ "Содовий завод" без перерв у роботі з 01 серпня 1984 року по 12 листопада 2001 року. При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. 08.05.2015р. [PERSON] звернулась до суду за захистом свого права до ВАТ "Содовий завод" ізаочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015р. по цивільній справі №243/4230/15-ц (провадження №2/243/2367/2015), з ВАТ "Содовий завод" на користь позивача [PERSON]було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 3251грн.59коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 13 листопада 2001р. по 25 травня 2015р., включно, у розмірі 32184 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а всього 38436 грн. 31 коп. (а.с. 4-6) Вищевказане заочне рішення суду набуло законної чинності 05.06.0215 року, та на даний час знаходиться на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції, що підтверджується пояснення позивача та довідкою ліквідатора ВАТ "Содовий завод" № 01-32/263 від 14.07.2015 року (а.с.7). Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] посилається на вимоги ч.2 ст. 619 ЦК України, вказуючи: «..Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.». З цього випливає, що відповідачем по справі є Фонд Державного майна України, який несе (субсидіарну) відповідальність за Законом України. Однак дана норма закону стосується зобов»язального права, а відносини між [PERSON] та ВАТ "Содовий завод" регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативними актами, які регулюють трудові правовідносини. У відповідності до ч.1 ст.94 КЗпП України «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Частиною першої ст.47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно з ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов»язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов»язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Враховуючи вищевказані норми закону, а саме, що заробітна плата - це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, а позивач [PERSON] знаходилась у трудових правовідносинах саме з ВАТ "Содовий завод", а ні з відповідача по даній справі - Фонду державного майна України, то 08.05.2015р. [PERSON] звернулась з позовом про стягнення заробітної плати з ВАТ "Содовий завод" і рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 25.08.2015р. її позовні вимоги були частково задоволені (а.с.4-6), дане рішення набуло чинності і відповідно до діючого законодавства є обов»язковим для всіх установ та підприємств, незважаючи на їх форму власності. Крім того, якщо проаналізувати ті вимоги, з якими зверталася [PERSON] до ВАТ "Содовий завод", а зараз звертається до Фонду державного майна України, то вони ідентичні, і крім того вже стягнуті за рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року з ВАТ "Содовий завод" на її користь та виконавчий лист за даним рішенням суду знаходиться на виконанні в Відділі державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції. Згідно з вимогами частин 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ні до позовної заяви, ні у судовому засіданні [PERSON] не надала жодного доказу, який би вказував на те, що саме з Фондом державного майна України вона знаходилась у трудових відносинах, що саме Фонд державного майна України повинен виплатити їй заборгованість по заробітній платі, а постановлене 25.05.2015р. рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області не чинним та постановлено з порушенням її права на отримання заробітної плати від ВАТ "Содовий завод". Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що [PERSON] у суді довела свої вимоги і вони задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed