Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 7.11.2004 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 15.05.2017 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. З січня 2017 року відповідач залишив місце проживання родини і переїхав на інше місце проживання. З цього часу він не надає необхідної допомоги на утримання дітей, тому просить визначити місце проживання дітей з матір`ю в квартирі [ADDRESS] , враховуючи матеріальне, фінансове і житлове становище сторін, вік дітей. Також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 10 000 грн. щомісяця, які є мінімально необхідними для забезпечення потреб вказаних дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, але у направленому клопотанні до суду просив розглянути справу у його відсутність, при цьому позов визнав частково, просив задовольнити вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. щомісяця на двох дітей, оскільки аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісяця занадто велика для нього сума. Щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю він також не заперечує, але тільки не в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності згідно договору дарування. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 7.11.2004 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №462 (а.с.8). Від зареєстрованого шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: синів - [PERSON] , [INFO] (а.с.11) та [PERSON] , [INFO] (а.с.12). 15.05.2017 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9-10). Вказані обставини не заперечувались позивачем і не були спростовані будь-якими іншими доказами. Як наголошує ч.1, ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. За правилами ч.1-2, ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як регламентовано ч.1, ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 8.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. і зареєстрованого у реєстрі №1563 (а.с.64). Даний договір був зареєстрований 27.09.2009 року в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна" за реєстровим №45416, що підтверджується реєстраційним посвідченням №007820 КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна" (а.с.65). Згідно висновку №101-2695/03 від 27.03.2018 року служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визнати місце проживання [PERSON] , [INFO] (а.с.11) та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.79-80). З січня 2017 року відповідач залишив місце проживання родини у зазначеній вище квартирі і переїхав на інше місце проживання. З цього часу позивачка проживає разом зі своїми дітьми окремо від відповідача, в квартирі яка належить останньому на праві особистої приватної власності. Вік дітей, а це на час розгляду справи становить 12 та 6 повних років, вказують на те, що діти фізіологічно та морально пов`язані з природою матері, яка піклується і турбується про їх стан здоров`я та духовний розвиток. За таких обставин суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю [PERSON] , яка має задовільний фінансовий стан, належні житлові умови та вкладає всі зусилля для забезпечення інтересів своїх синів. В задоволенні частини позову про визначення місце проживання дітей разом з матір`ю саме в квартирі [ADDRESS] необхідно відмовити, оскільки вказане не передбачено діючим законодавством, а також порушить майнові права відповідача по справі. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як з`ясовано судом, позивачка разом зі своїми дітьми проживає окремо від відповідача, але останній ніякої допомоги на утримання своїх дітей не надає. Згідно ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] не заперечував у своєму клопотанні щодо стягнення аліментів, але наполягав на сумі у 2000 грн. щомісяця. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх малолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дітей, а також наявність у нього постійного щомісячного доходу, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісяця на користь позивачки на утримання сина [PERSON] та 3 000 грн. щомісяця на утримання сина [PERSON] з 30.10.2017 року - дня подачі позову до суду до їх повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" для дітей такого віку (для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень), який не повинен бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов частково, тому судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. в частині стягнення аліментів необхідно стягнути з відповідача на користь держави та 640 грн. судового збору в частині вимог визначення місця проживання дітей необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, сплаченого останньою при зверненні до суду.

Outcome: partial