Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції Волинської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2015 року випадково дізналася про те, що право власності на квартиру [ADDRESS] оформлене за іншою особою, а саме за [PERSON], а підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності № [NUMBER], видане 23 вересня 2015 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області. Зазначає, що вже більше 7 років проживає в квартирі [ADDRESS]. Весь цей час не могла оформити своє право власності на вказану квартиру, оскільки стала заручником бізнес-конфлікту між [PERSON] та генпідрядником будівництва МП «Турія». Відповідно до договору про дольову участь (інвестування) у будівництво житла № 6, укладеного 07 листопада 2002 року між Малим підприємством «Турія» і [PERSON], майнові права на квартиру належать останній. Згідно умов договору інвестування [PERSON], як замовник зобов'язався вносити грошові кошти, необхідні для придбання будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва квартири № 6 в багатоквартирному житловому будинку, а МП «Турія» зобов'язалося виконувати будівельні роботи, а по завершенню будівництва передати замовнику квартиру № 6. Вказує, що належним чином виконала умови договору інвестування, сплатила МП «Турія» грошові кошти в розмірі 127 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 07.11.2002 року, а також довідкою, виданою МП «Турія» про те, зо [PERSON] повністю виплатила дольові внески. Зазначає, що та обставина, що майнові права на спірну квартиру належать їй встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року у справі № 161/4128/15-ц, яке набрало законної сили. З врахуванням вищенаведеного, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності № [NUMBER], видане 23 вересня 2015 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року до участі в даній справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Луцьку міську раду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в зв'язку з безпідставністю. Представник Луцької міської ради в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в який зазначила, що вирішенням даного спору права і законні інтереси територіальної громади м. Луцька, в особі якої діє Луцька міська рада, порушенні не будуть. Представник Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Цивільне судочинство у судах України здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається з рішення Луцької міської ради № 2/47 від 26.07.2002 року [PERSON] та [PERSON] було надано земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0474 га на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку. В подальшому 11 червня 2002 року було надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 63 від 11.06.2002 року, виданим міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю. 06 вересня 2002 року було укладено договір довогострокової оренди земельної ділянки на 25 років площею 474 кв.м., реєстраційний номер № 548 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно Декларації № ВЛ 14312058545, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17.04.2012 року, будівництво житлового будинку по [ADDRESS] було закінчено 30.12.2008 року. Строк введення об'єкта в експлуатацію - квітень 2012 року, вважається закінчений будівництвом об'єкта, готовий до експлуатації. Зі змісту декларації видно, що генеральним підрядником будівництва є мале підприємство «Турія». Як вбачається з рішення Апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року земельна ділянка, на якій будувався 7-ми квартирний житловий будинок надана на умовах оренди [PERSON] та [PERSON], як і дозвіл на виконання будівельних робіт, а в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації замовниками теж значаться вищевказані особи, тоді як відповідач МП "Турія" виступило генеральним підрядником і фактично було підрядником, який безпосередньо проводив будівництво будинку. Судом апеляційної інстанції досліджувався договір підряду № 1 від 02 листопада 2002 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] - замовник та МП "Турія" - підрядник, з п. 1.3. якого вбачається, що будівництво багатоквартирного житлового будинку здійснюється за рахунок коштів третіх осіб (інвесторів). З метою забезпечення фінансування будівництва підрядник має право залучати кошти третіх осіб (інвесторів) та укладати з ними договори про пайову участь в будівництві. Таким чином, між [PERSON] та МП "Турія" існувала домовленість про те, що МП "Турія" без згоди позивача має право укладати договори про інвестування будівництва з третіми особами як на об'єкт будівництва, так і на його результати. Покликання відповідача [PERSON] на фіктивність договору підряду від 02 листопада 2002 року жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Отже, майнові права на квартиру [ADDRESS] належать [PERSON], що підтверджено також договором про дольову участь (інвестування) у будівництво житла № 6, укладений 07 листопада 2002 року між Малим підприємством «Турія» та [PERSON] Згідно умов Договору інвестування (пункти 1.1, 1.2, 1.4, 2.1) [PERSON] як замовник зобов'язалася вносити грошові кошти, необхідні для придбання будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва квартири № 6 в багатоквартирному житловому будинку; МП «Турія» зобов'язалося виконувати будівельні роботи, а по завершенню будівництва передати замовнику квартиру № 6. [PERSON] належним чином виконала умови Договору інвестування, сплатила МП «Турія» грошові кошти в розмірі 127 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 07.11.2002 року, а також довідкою, виданою МП «Турія» про те, що [PERSON] повністю виплатила дольові внески. З п.2 рішення виконкому Луцької міської ради № 388-11 від 07.06.2012 року «Про оформлення права власності на квартири фізичним особам» вбачається, що виконкомом вирішено оформити право власності в житловому будинку на [ADDRESS] на такі приміщення, вартість яких виплачена повністю: двокімнатну квартиру № 1 з гаражем № VІІ - [PERSON], двокімнатну квартиру № 2 з підвальними приміщеннями № І, ІІ, ІІІ - [PERSON], шестикімнатну квартиру № 7 - [PERSON] Згідно зі ст. ст. 5, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про інвестиційну діяльність" відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права власності на нерухоме майно, в даному випадку квартиру, підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того рішенням Луцького міськрайонного суду від 31 липня 2015 року встановлено, що між [PERSON] та МП «Турія» була досягнута взаємна домовленість про спільну діяльність з метою будівництва багатоквартирного житлового будинку в м. Луцьку по [ADDRESS]. Тобто, [PERSON] надавала вищезгадану земельну ділянку для будівництва багатоквартирного житлового будинку, а роботи з будівництва житлового будинку повинне було виконувати МП «Турія», що в дійсності і мало місце; будівництво житлового будинку мало здійснюватися і здійснювалося за рахунок коштів інвесторів, одним з яких і була [PERSON]; ні [PERSON], ні МП «Турія» своїх грошових коштів в будівництво квартири № 6 не вкладали; інвесторам, в тому числі і [PERSON] було гарантовано, що після закінчення будівництва житлового будинку вони набуть права власності на обумовлені квартири, кошти на які вони інвестували. З врахуванням обставин встановлених рішенням апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року в справі № 161/15518/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], малого підприємства «Турія» про визнання недійсним договору про дольову участь (інвестування) у будівництві, а також положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України у взаємозв'язку з ч. 3 ст. 61 ЦПК України відповідно до яких рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності № [NUMBER], видане 23 вересня 2015 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області підлягає скасуванню.

Outcome: approved