Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позивними вимогами та уточненнями до них, в яких просить стягнути з Публічного акціонерне товариство Акціонерного банку "Порто-Франко" депозитний вклад та відсотки за користування грошима, відшкодування моральної шкоди. Вимоги вмотивовані тим, що 30 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Порто-Франко" та громадянкою України [PERSON], був укладений договір банківського вкладу №490189460263003, строком до 01 червня 2014 року. За закінченням терміну позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Порто-Франко" з метою отримання вкладу та нарахованих відсотків за користування грошима, однак вклад та нараховані відсотки за користування грошима не повернуто. На даний час жодних дій щодо повернення вкладу відповідачем не здійснено, а тому позивач вимушений звернутись в суд за захистом свого порушеного права. Позивач у судове засідання не з'явилася, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в які представник зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду позивач повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання свого представника суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах письмовими доказами, що 30 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Порто-Франко" (далі - Банк) та громадянкою України [PERSON] (далі - Вкладник), був укладений договір банківського вкладу №490189460263003 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Вкладник передав Банку, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 10 000 USD (десять тисяч доларів США), строком до 01 червня 2014 року, зі сплатою 11 % річних. Відповідно до умов Кредитного договору Банк на вимогу Вкладника зобов'язався повернути вклад та нараховані відсотки за користування грошима за закінченням терміну дії договору. 20 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до Банку з письмовою заявою про повернення суми вкладу та відсотків за користування грошима. Однак в порушення зобов'язань за договором вклад не повернуто. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. Згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Договором депозитного вкладу передбачено строк дії договору до 01 червня 2014 року. Тобто строк договору скінчився, оскільки Вкладник - [PERSON], не вчиняв дій щодо його продовження. Неповернення Банком Вкладнику його коштів порушує права позивача та умови укладеного між сторонами договору. Банк порушив умови договору в частині неповернення депозитного вкладу та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. В результаті неналежного виконання Банком умов банківського вкладу за договором виникла заборгованість в сумі 11100,00 доларів США, що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ 173 567, на момент розгляду справи становить, в тому числі заборгованості по вкладу - 10000,00 доларів США, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування грошима - 1100 доларів США. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми депозитного вкладу та відсотків за користування грошима, є обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню. Також позивачем заявленого вимогу про стягнення з відповідача, в якості відшкодування завданої моральної шкоди, суму у розмірі 10000,00 грн., у зв'язку з чим суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обґрунтовуючи моральну шкоду, позивач зазначає, що з вини відповідача депозитний вклад та відсотки за користування грошима не повирталися, порушення законних прав позивача призвели до її моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Проте вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом виявлено, що позивачем не підтверджено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, суду невідомі обставини та факти виходячи з яких [PERSON] оцінена завдана їй шкода саме в розмірі 10000,00 грн. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, про відсутності правових підстав для стягнення з відповідача суми у розмірі 10000,00 грн., у якості відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial