Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

19 квітня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем 4 листопада 2006 року було укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 02.07.2020 року шлюб між сторонами було розірвано відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2020 року. З 20.07.2020 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків і до досягнення кожною дитиною повноліття. 19.08.2020 року постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міністерства юстиції Федько Б.Д. було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] 2009 року народження в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. 22.12.2020 року постановою державного виконавця було накладено арешт на грошові кошти позивача, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 62832144. 22.03.2020 року постановою державного виконавця було знято арешт з усіх коштів позивача та цього ж дня постановою державного виконавця знову накладено арешт на грошові кошти позивача в рамках ВП № 62832144. У березні 2021 року відповідач привезла за місцем проживання позивача їх спільних дітей та повідомила, що вона не має можливості доглядати за дітьми, оскільки працює. З 01 березня 2021 року їх діти перебувають на утриманні позивача та мешкають разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач з березня поточного року витрат по утриманню дітей ніяких не несе, однак отримує з позивача стягнуті за постановою державного виконавця аліменти. Просив суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів, стягнутих з нього судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2020 року на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.03.2021 року. Ухвалою суду від 20.04.2021 року позовну заяву було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. В зазначений в ухвалі суду строк зазначені недоліки позивачем були усунені. Ухвалою суду від 14 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 04 червня 2021 року від представника відповідача Клименко Н.Л. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначила, що заперечує проти позовної заяви оскільки 05.03.2021 року діти дійсно приїхали на тимчасове проживання до батька за його наполегливим проханням у [ADDRESS] . З метою не переривання навчання було вирішено, що діти завершать навчальний рік за тимчасовим місцем проживання. У зв`язку з раптовою необхідністю 31.03.2021 року позивач був вимушений поїхати до Республіки Польщі, де він постійно працює. Діти залишилися в будинку батька разом з його тіткою [PERSON] .. 20 квітня 2021 року позивач повернувся додому у зв`язку з хворобою та вже 22 числа повідомив, що [PERSON] також захворіла. Відповідач забрала дітей додому. Близько тижня вони були з матір`ю та після того, як їх стан покращився, на прохання батька їх знову було привезено до нього 25 квітня. 01 травня 2021 року позивач знов поїхав до Польщі, а діти залишилися з [PERSON] 19 травня 2021 року відповідачу зателефонувала дочка та зі сльозами повідомила, що більше не бажає залишатися у будинку батька та попросили їх з братом забрати. 20 травня 2021 року відповідач приїхала забрати дітей додому та була вимушена викликати поліцію, оскільки [PERSON] не погоджувалася віддавати дітей. Таким чином, позивач практично весь час перебував на роботі у Республіці Польща та не надав жодних доказів того, що діти знаходилися на його утриманні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що діти наразі дійсно проживають з відповідачем та вона забрала дітей тільки після того, як було подано позовну заяву, вона погано впливає на дітей, останні не бажають повертатися. Просив задовольнити позовні вимоги та звільнити позивача від сплати аліментів на період проживання дітей з позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що позивач помилково вирішив, що діти залишаться у нього на постійне проживання, такої домовленості між батьками фактично не було. Позивач постійно працює за кордоном, вдома буває рідко. Діти не мали б змоги повноцінно мешкати з батьком. Діти постійно проживають з відповідачем, не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що діти повинні були перебувати з батьком, однак він поїхав та вони знаходились не з ним. Вона привозила їм харчування, всі витрати лежали на ній, одяг їм позивач не купував. Діти приїхали до нього на три місяці, вдома він пробув один місяць та не попереджав її коли залишав дітей. Якщо вона знала, що так станеться, ніколи б не залишала дітей на батька. Позивач сплачує мінімальні аліменти на двох дітей. З позивачем була домовленість про те, що діти залишаться до травня місця, коли вона приїхала їх забирати у [PERSON] було дистанційне навчання, а [PERSON] вже довчився. Наразі діти навчаються у м. Верховцево. Представник третьої особи Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засіданні не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Заслухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі у сторін [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно ( а.с. 6-7). З 20 липня 2020 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 18.05.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття, що підтверджується судовим наказом від 20.07.2020 року ( а.с. 12-13) 19 серпня 2020 року постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міністерства юстиції Федько Б.Д. було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] 2009 року народження в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62832144 ( а.с.14). 22 грудня 2020 року постановою державного виконавця було накладено арешт на грошові кошти позивача, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 62832144 ( а.с. 15). 22 березня 2020 року постановою державного виконавця було знято арешт з усіх коштів позивача та цього ж дня постановою державного виконавця знову накладено арешт на грошові кошти позивача в рамках ВП № 62832144 ( а.с. 16). Відповідно до акту обстеження домоволодіння встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON] з березня 2021 року і по теперішній час. Акт складено 02.04.2021 року ( а.с. 18). Відповідно до акту № 145 від 01.05.2021 року складеного депутатом Верхівцевської міської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] з травня 2020 року ( а.с. 46) Відповідно до довідок КЗ «Верхівцевського закладу загальної середньої освіти № 2» від 02.06.2021 року зазначено [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] будуть навчатися у вищезазначеному закладі протягом 2021/2022 навчальних років ( а.с. 47). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її племінником, його діти проживали з нею по [ADDRESS] . Батько купив їм меблі, вони навчались в школі. Дітей забрали 1 серпня 2021 року. Під час проживання дітей по [ADDRESS] їх забезпечував позивач. Він залишав гроші, вона купувала продукти, одяг, куртки, взуття, брюки тощо. Вона водила дітей до школи. Старша дочка навчалася online, а [PERSON] навчався у другому класі, вона забирала його о 17.00 годині. Діти жили з батьком з початку лютого 2021 року. Дітей один раз забирала мати до себе один раз бабуся. Про домовленість щодо постійного проживання дітей з батьком дізналася від [PERSON] та дітей, відповідачу також про це було відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що їй 13 років та вона навчається в Ліцеї № 2 м. Верховцево. Проживає в [ADDRESS] , молодшому брату 8 років, він також проживає з нею та навчається у м. Верховцево. Навесні вони проживали у батька по [ADDRESS] . Батько через три тижні після їх приїзду повідомив, що від`їзджає за кордон. Потім батько не приїхав, зараз він за кордоном, він не приділяв часу нам з братом, постійно їздив до своєї дівчини. Вони жили з його тіткою, вона випиває і курить. Речі нам купляла мама, тато також обіцяв купити нові речі. Він купляв речі, які їй не подобалися, менші за мій розмір, їй купив одну пару взуття, а [PERSON] купив взуття, яке на нього було малим. Фактичн матеріальної допомоги він їм не надавав, все купувала мати (одяг та їжу). Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] при розірванні шлюбу було досягнуто домовленості щодо місця проживання спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Так, з 2020 року року відповідач з дітьми постійно проживає за іншою адресою, відмінною від місця реєстрації та від місця проживання позивача - [ADDRESS] . За змістом ст.180 Сімейного кодексу (СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від такого обов`язку. На підставі судового наказу, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 20.07.20202 року по справі № 206/2152/20, з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, з року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Через неналежне виконання боржником своїх обов`язків по виконавчому провадженню № 62832144, державним виконавцем виносилася постанова про накладення арешту на грошові кошти на рахунках боржника. Як було встановлено в судовому засіданні, а також підтверджено показами свідків позивач [PERSON] постійно працює за кордоном та дійсно, наявність виконавчого провадження деякою мірою спричиняє йому незручності, проте це стимулює його до сплати хоча б мінімальних, визначених наказом сум на утримання його дітей для уникнення застосування заходу примусу у вигляді заборони виїзду за кордон. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аби одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України за якою, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Так, позивач посилається на ті обставини, що діти протягом трьох місяців проживали з ним, а тому він має бути звільнений від сплати аліментів починаючи з 01.03.2021 року. До вищезазначених тверджень позивача суд ставиться критично виходячи з наступного. Судом під час судового розгляду встановлено, що діти за домовленістю між подружжям проживали з позивачем з березня 2021 року, однак сам позивач у зв`язку з постійним місцем роботи, часто від`зджав за кордон до Республіки Польща та практично весь час перебував саме там. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях представника позивача, показах допитаних у судовому засіданні свідків, а також досліджених письмових доказах у справі. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач фактично ними не піклувався, не купував ані одягу ані харчів, а також не приділяв належної уваги їх розвитку та навчанню. В судовому засіданні не було надано належних доказів щодо спростування вищенаведеного. Суд вважає покази [PERSON] такими, які безпосередньо спростовують доводи позивача, оскільки вона, як дитина, яка проживала тимчасово у батька, об`єктивно оцінує ситуацію та надає правдиві свідчення. Отже, в цьому випадку факт короткочасної зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого не є безумовною обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, аналізуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що діти постійно проживають з ним та знаходяться повністю на його утриманні, а також тих обставин, що отримані відповідачем аліменти не витрачались за цільовою необхідністю, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed