Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк". В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 березня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 09/07-Н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 25\~587 доларів США, що в еквіваленті на дату видачі кредиту складало 129\~214,35 грн., зі сплатою 12,8 % річних за користування кредитними коштами, терміном повернення по 30 березня 2027 року. Кредитні кошти було надано відповідачу на купівлю нерухомого майна квартири, за адресою: [ADDRESS]. В день укладення кредитного договору було укладено Додаток № 1 - графік погашення кредиту та відсотків. 28 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору № 09/07-Н від 30 березня 2007 року, в якому встановлювалася відсоткова ставка за користування кредитними коштами в розмірі 16,5 % річних. 04 лютого 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив рішення по цивільній справі № 2-9256/09 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 09/07-Н від 30 березня 2007 року в розмірі 202\~152 грн. 07 коп., судові витрати в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120 грн. Незважаючи на рішення суду, зобовязання за кредитним договором не виконано. Станом на 07 квітня 2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 50 965,08 доларів США, що еквівалентно 1322947,83 грн. та 24352,99 грн. штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту(неустойка). Загальна сума боргу становить 1\~347\~300 грн. 82 коп. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором від 30 березня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки №09/07-Н/I, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 18,4 кв.м., житловою площею 13,0 кв.м. та знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, а тому представник позивача в рахунок погашення заборгованості просить задовольнити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що визнає позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак не визнає суму заборгованості в розмірі 1\~347\~300 грн. 82 коп. Заборгованість за рішенням суду не сплатив. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Згідно п. 1 ч. 3. ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Як вбачається із матеріалів справи 30 березня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 09/07-Н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 25\~587 доларів США, що в еквіваленті на дату видачі кредиту складало 129\~214,35 грн., зі сплатою 12,8 % річних за користування кредитними коштами, терміном повернення по 30 березня 2027 року. Кредитні кошти було надано відповідачу на купівлю нерухомого майна квартири, за адресою: [ADDRESS]. В день укладення кредитного договору було укладено Додаток № 1 - графік погашення кредиту та відсотків. 28 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору № 09/07-Н від 30 березня 2007 року, в якому встановлювалася відсоткова ставка за користування кредитними коштами в розмірі 16,5 % річних. 04 лютого 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив рішення по цивільній справі № 2-9256/09 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 09/07-Н від 30 березня 2007 року в розмірі 202\~152 грн. 07 коп., судові витрати в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120 грн. Незважаючи на рішення суду, зобовязання за кредитним договором не виконано. Станом на 07 квітня 2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 50 965,08 доларів США, що еквівалентно 1322947,83 грн. та 24352,99 грн. штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту(неустойка). Загальна сума боргу становить 1\~347\~300 грн. 82 коп. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором від 30 березня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки №09/07-Н/I, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 18,4 кв.м., житловою площею 13,0 кв.м. та знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. За змістом ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до вимог ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.5.1.6., 5.1.7.,6.1 договору іпотеки в разі порушення позичальником зобовязання за кредитним договором чи Іпотекодацем зобовязань за цим договором, а також інших обовязків Іпотекодаця/позичальника, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 6.2 за договором іпотеки, за вибором іпотекодержателя звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Представником банку відповідачеві 25 квітня 2016 року була надіслана письмова вимога про усунення порушення основного зобовязання за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що відповідає положенням ст.35 Закону України «Про іпотеку» та змісту договору іпотеки. А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. В силу ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, вимоги банку про задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Умови іпотечного договору містять відповідне застереження, що надає позивачу право набуття права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. 07 червня 2014 набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII), відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд зробив правовий висновок про те, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання ( п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України). Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Враховуючи, що [PERSON] порушив зобовязання перед банком, яке забезпечене іпотекою нерухомого майна, дотримання банком як іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк". Згідно\~ст.88 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved