Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, якою просив встановити факт, що має юридичне значення про те, що він є рідним онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання заявник не з`явилася, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав та просив її задовольнити. Заінтересована особа не скористалася своїм правом висловити думку з приводу заяви. Проаналізувавши матеріали справи, судом вирішено проводити її розгляд у відсутність учасників на підставі положень ст. 223 ЦПК України. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] померла баба заявника - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2021 року (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 9.04.1994 року прізвище батька заявника зазначено як " [PERSON] " (а.с. 7). В той же час, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 5.03.1971 року батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [INFO] помер батько заявника, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.03.2019 року (а.с. 10). Заповітом від 24.09.2019 року баба заявника, [PERSON] заповіла житловий будинок [ADDRESS] та 1/2 земельної ділянки (паю), розташованої на території Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер 1822087600:01:000:0483 онуку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Андруса А.В. №115/02-31 від 17.03.2021 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неможливістю підтвердження родинних відносин між [PERSON] та заявником (а.с. 12). Процесуальним законом з даного приводу визначено наступне. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). Крім того, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Згідно листа ВСУ від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи, що встановлення даного факту необхідно заявнику для реалізації своїх спадкових прав, іншого порядку встановлення даного факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені вимоги в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню як законні, обґрунтовані та доведені заявником, а запис прізвища заявника як " [PERSON] " у зв`язку з необачністю посадових осіб, які видавали свідоцтво про народження його батька не може слугувати підставою відмови у реалізації спадкових прав заявником. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved