Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою про визнання незаконним наказу про звільнення № 191 від 04.08.2016 року, поновлення його на роботі на посаді водія транспортного засобу ТОВ "Маріупольське автотранспортне підприємство 11402", стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 21 577 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, суду пояснив, що він з 14.05.2016 року працював на посаді водія транспортного засобу, наказом від 04.08.2016 року звільнений з посади водія на підставі ч. 4 ст.40 КЗпП України за прогули 09.07.2016 року та 21.07.2016 року. Вважає наказ про звільнення незаконним, тому що день звільнення, а саме: 04.08.2016 року у нього був вихідний день, крім того, він дійсно 09.07.2016 року прийшов на роботу на територію підприємства, проте покинув місце роботи і пішов гуляти містом, оскільки автотранспортний засіб на якому він повинен був виїжджати, був в несправному стані, підприємство він покинув не поінформувавши нікого, хто був у нього напарником - йому не відомо. Така ж ситуація склалася і 21.07.2016 року, покликали механіка, йому запропонували інший транспортний засіб на маршруті №124, проте у нього заболіла голова і він пішов з території підприємства і не з'являвся до кінця робочого дня, про те, куди він пішов, адміністрацію не проінформував. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки йому надавався несправний транспортний засіб, а займатися ремонтом він не повинен. Просить суд визнати наказ про його звільнення від 04.08.2016 року незаконним і скасувати, поновити його на роботі на посаді водія транспортного засобу ТОВ "Маріупольське автотранспортне підприємство 11402" з 04.08.2016 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, згідно уточненої позовної заяви від 31.10.2016 року, у розмірі 21577 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення заявлених вимог, суду пояснив, що він є директором ТОВ "Маріупольське автотранспортне підприємство 11402", йому відомо, що [PERSON] був прийнятий на роботу на підприємство 14.05.2016 року водієм транспортного засобу. По роду роботи [PERSON] повинен був виїжджати в робочий час на автобусі по певному маршруту в м.Маріуполі, конкретний транспортний засіб за водієм не закріплений. З самого початку роботи відносно [PERSON] стали надходити доповідні про те, що він йде з роботи, нічим не пояснюючи причину, від будь-яких пояснень відмовляється, адміністрація підприємства намагалася якимсь чином піти назустріч [PERSON], оскільки він був переселенцем з непідконтрольної Україні території. Проте дані випадки почастішали, [PERSON] пішов з роботи 09.07.2016р., 21.07.2016 р., як потім пояснив, гуляти містом. Місцем роботи вважається територія підприємства, вона захищена, є охорона, на певних ділянках ведеться відеоспостереження. Робота починається з надання транспортного засобу водієві, якщо воно несправне і несправність можливо виправити, водій може це робить, у разі будь-якої іншої поломки, викликається механік. Дійсно [PERSON] надавався несправний транспортний засіб, проте він відразу ж 09.07.2016 р. та 21.07.2016 р. покидав територію підприємства, додзвонитися до нього було неможливо, оскільки він відключав телефон, на підприємство не повертався. У подібних випадках працівник повинен знаходитися на території підприємства, доповісти про несправність і чекати подальших розпоряджень. Представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що вважає звільнення [PERSON] законним, оскільки він двічі покинув місце роботи, ніяк не пояснив причини залишення території підприємства, не дочекався розпорядження адміністрації. У зв'язку з прогулами [PERSON] були складені відповідні акти, є доповідні посадовців підприємства, раніше [PERSON] також неодноразово залишав місце роботи, однак адміністрація приймала до уваги що він переселенець, ніяких заходів не вживала. Пояснив суду, що водій не повинен покидати територію підприємства у разі виникнення ситуації, пов'язаної з неможливістю виїзду на маршрут, конкретний транспортний засіб за водієм не закріплений. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює механіком, знайомий зі [PERSON], 12.07.2016 року він був присутнім при розмові [PERSON] з директором, [PERSON] запитували, чому він покинув місце роботи, він сказав, що захворів, лікарняного не було, на роботі [PERSON] 09.07.2016 року дійсно не було весь робочий день. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює контролером КПП, [PERSON] знає особисто, може охарактеризувати його як працівника, який ставиться до роботи недобросовісно, часто йшов з роботи, ніколи не брав ніякої участі в ремонті, навіть якщо це дрібний ремонт. [PERSON] 21.07.2016 року згідно графіку роботи на роботу не вийшов, він був в його зміні і зобов'язаний був їхати на маршрут, диспетчер його шукав, телефон у нього був відключений. У зв'язку з вказаним їм була написана доповідна, складений акт, в результаті транспортний засіб на маршрут не виїхав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є заступником директора, він особисто телефонував [PERSON] 09.07.2016 року у зв'язку з тим, що останній не вийшов на роботу, уточнював причину неявки. [PERSON] не міг пояснити причину, була складена доповідна і акт про відсутність на робочому місці. Та ж ситуація повторилася 21.07.2016 року, про що також був складений акт. [PERSON] міг піти з роботи, нічого не сказавши, такі випадки були раніше. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює начальником відділу експлуатації, безпосередньо взаємодіє з водіями і диспетчером. Водій зобов'язаний знаходитися на робочому місці упродовж усього робочого дня, робочим місцем безпосередньо є транспортний засіб, проте водій зобов'язаний знаходитися на території підприємства до кінця робочого дня у разі несправності транспортного засобу. 09.07.2016 р., 21.07.2016 р. [PERSON] був відсутній на роботі, самовільно покинув територію підприємства, не став чекати вирішення питання про заміну або ремонт транспортного засобу, його шукали, телефон у нього був відключений, жодних пояснень з приводу відсутності [PERSON] не давав, відмовився це робити, були складені акти про його відсутність на роботі. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Згідно вимог ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. Згідно ст. 237-1 КзпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом досліджений Наказ №166 ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» від 13.05.2016 року про прийняття на роботу [PERSON] на посаді водія з 14.05.2016 року. /а.с.39/ Судом встановлено, що [PERSON] був звільнений 04.08.2016 року з посади водія за прогули згідно ч. 4 ст.40 КЗпП України на підставі Наказу №191 від 04.08.2016 року ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402». /а.с. 38 / Суду наданий Протокол №08-1/16 від 04.08.2016 року ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», згідно якого вирішено питання про звільнення [PERSON] з посади водія за прогули 09.07.2016, 21.07.2016 року згідно ч. 4 ст.40 КЗпП України на підставі доповідних записок диспетчера [PERSON], [PERSON], [PERSON], начальника відділу експлуатації [PERSON], а також актів про відсутність працівника на робочому місці. /а.с.37/ Суду також надані доповідні начальника відділу експлуатації [PERSON] на ім`я директора ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», у яких вказано, що водій [PERSON] не вийшов на роботу 21.07.2016 року без поважних причин. /а.с. 45/. Є у матеріалах справи також доповідна начальника відділу експлуатації від 09.07.2016 року, згідно якої [PERSON] залишив місце роботи, на прохання повернутися на роботу не реагував. /а.с. 47/. Суду надані наступні акти: Акт, складений ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» від 12.07.2016 року про те, що [PERSON] відмовився від надання пояснень з приводу своєї відсутності на робочому місці протягом свого робочого дня 09.07.2016 року /а.с. 65/; Акт про відсутність на робочому місці водія [PERSON] від 09.07.2016 року; Акт, складений ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» від 24.07.2016 року про те, що [PERSON] відмовився від надання пояснень з приводу своєї відсутності на робочому місці протягом робочого дня 21.07.2016 року /а.с. 63/; Акт про відсутність на робочому місці водія [PERSON] від 21.07.2016 року /а.с. 64/. Згідно наданого суду графіка роботи ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» за липень 2016 року, 09.07.2016 року та 21.07.2016 року [PERSON] був зобов`язаний знаходитися на роботі. /а.с. 68/. У матеріалах справи є Протокол засідання з проведення службового розслідування фактів систематичної відсутності на робочому місці водія [PERSON] від 29.07.2016 року, згідно якого вирішено, що прогули [PERSON] від 09.07.2016 року, від 21.07.2016 року дають підставу для звільнення [PERSON] з посади водія за прогули згідно з ч. 4 ст. 40 КЗпП України. / а.с. 119/. Приймаючи до уваги вищезазначені документи, пояснення свідків, пояснення позивача про те, що він дійсно залишив місце роботи 09.07.2016 року, 21.07.2016 року, враховуючи, що [PERSON] не було надано будь-яких доказів поважності причин залишення місця роботи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, тому вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] відмовити.

Outcome: dismissed