Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів . В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.03.2013 р. з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] р. у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 31.01.2013 р. і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] р., а починаючи з 06.06.2015 р. на утримання [PERSON] в розмірі 500 грн і до повноліття останнього - [INFO] р. З липня 2017 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 р. Закон спрямований на усунення прогалин і колізій в законодавчому регулюванні процедури стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину з метою мінімізації можливостей платника ухилятися від обов'язку утримувати дитину. Так, з 01.01.2018 р. прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1860 грн. Відповідач працює, має дохід як власник ТОВ "Куб Імпорт" і користується всім спільним майном подружжя, тому просить суд постановити рішення, яким змінити розмір та спосіб стягнення аліментів для утримання дитини [PERSON], [INFO] на її користь в розмірі 1/4 частки від доходу, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 22.08.2018 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 29.10.2018 р. призначено судове засідання з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, додатково суду пояснили, що на даний час аліменти, що визначенні рішенням суду є меншими ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, їх є недостатньою для належного утримання дитини, оскільки його потреби постійно зростають. Позивач на даний час не працює, не має можливості забезпечити на належному рівні матеріальне утримання сина. Відповідач є власником ТОВ "Куб імпорт" і користується всім майном подружжя, має дохід. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься відзив відносно позовних вимог, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову, оскільки з 2013 р. від перебуває у зареєстрованому шлюбі, має дочку, [INFO] Дружина є непрацююча, його сім'я знаходиться на повному його утриманні. Його заробітна плата на підприємстві становить в місяць 3000-4000 грн, має мінливий характер. Стягнення аліментів в розмірі 25% поставить його сім'ю у край важне матеріальне становище . Суд, вислухавши сторони, заяву по суті справи відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК Україниі на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є батько [PERSON], та мати - [PERSON] ( а.с. 8). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.03.2012 р., яке набрало законної сили 02.04.2012 р. розірвано шлюб між сторонами - [PERSON] та [PERSON] ( а.с.5). Встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] р.н.в розмірі 1000 грн, щомісячно, починаючи з [INFO] і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] р., а починаючи з [INFO] на утримання [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно і до повноліття останнього, тобто до [INFO] р. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Згідно ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст. 182 СК України, при визначеннірозміру аліментівсуд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,дружини,батьків,дочки,сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, а ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027 гривень, з 1 липня 2118 гривні, з 1 грудня 2218 гривень. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ході розгляду справи встановлено, що з часу стягнення з відповідача за рішенням Коростишівського районного суду від 28.03.2013 р. аліментів на утримання неповнолітнього сина на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., матеріальне становище позивача, з якою проживає неповнолітня дитина, змінилося, у зв'язку із зростанням у 2019 році порівняно з 2013 роком цін на продукти харчування, одяг, житлово-комунальні послуги. Матеріальне становище відповідача з часу стягнення з нього вказаним рішенням суду аліментів також змінилося, оскільки, як встановлено в судовому засіданні відповідач вдруге одружився, має дочку, [INFO], дружина є непрацюючою, його доходи мають мінливий характер. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що розмір аліментів, визначений рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.03.2013 р., є недостатнім для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини, враховуючи матеріальне становище відповідача, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, для посилення захисту права дитини на належне утримання, спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], визначений вищевказаним рішенням, та розмір аліментів, що стягуються за цим рішенням, підлягають зміні з твердої грошової суми у розмірі 500 грн. на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VІ з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене , позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з мотивів та доводів викладених вище.

Outcome: partial