Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із указаним позовом в якому зазначили, що на території Житомирської області тривалий час, незважаючи на численні заяви про злочини від громадян до прокуратури м. Житомира, безкарно діяло злочинне угруповання перевертнів у погонах, яке тривалий час вчиняло корисливі кримінальні злочини проти громадян м. Житомира. Так, згідно змісту позовної заяви 27.12.2009 близько 17:00 години вечора група перевертнів у погонах у складі 12 осіб - начальника СБНОН Богунського РВ УМВС [PERSON], оперуповноважених ВБНОН УМВС в Житомирській області [PERSON], [PERSON], слідчого СВ Богунського РВ УМВС [PERSON] та іншими шістьма працівниками міліції, не встановленими прокуратурою, та двома поплічниками [PERSON], [PERSON], яких перевертні в погонах постійно використовували в якості понятих, із застосуванням насильства увірвалась до окремої, ізольованої половини будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де спричинили останньому тілесні ушкодження, брутально незаконно провели обшук та відкрито у присутності позивача пограбували - незаконно заволоділи майном та грошима [PERSON] на суму 2 000 грн. Після цього, як вказано у позовній заяві, із застосуванням насильства вказані особи увірвались в іншу половину будинку за адресою: [ADDRESS], по напрацьованій схемі, у присутності [PERSON] підкинули наркотичні засоби, після чого [PERSON] піддали звірячим катуванням, вимагаючи надати дозвіл на проведення огляду. Не зважаючи на катування, надати дозвіл [PERSON] відмовився, після чого грабіжники підробили дозвіл на огляд, брутально провели обшук та пошкодили майно, вчинили пограбування [PERSON] та його співмешканки [PERSON] на загальну суму 20 200 грн. Позивач [PERSON] посилається на те, що одразу після пограбування про вчинений злочин в телефонному режимі ним було заявлено та викликано слідчо-оперативну групу, а також одночасно подано заяви про злочин до Богунського РВ УМВС Житомирської області, УМВС України в Житомирській області та до прокуратури м. Житомира. За словами позивачів прокуратурою м. Житомира неодноразово виносились протизаконні державі Україна постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, які потім скасовувались у судовому порядку, а дозвіл на проведення огляду підписаний начебто [PERSON] є підробленим. Виконувати вказівки Богунського районного суду м. Житомира, викладені зокрема у постанові від 30.11.2010 року по справі №4-1420/10, та прийняти законне рішення прокуратура м. Житомира категорично відмовляється, що є фактом бездіяльності, внаслідок чого позивачам не відшкодовано спричиненої шкоди представниками органів державної влади, а саме працівниками міліції. Як вбачається із позовної заяви, внаслідок пограбування позивачам було заподіяно матеріальну шкоду в сумі 44 400 грн., розмір якої був визначений з урахуванням подорожчання вартості життя, збільшення ціни відібраного майна, однак товарні чеки на майно надати позивачі не можуть, оскільки колись наявні в них товарні чеки та інші документи були викрадені зазначеними вище грабіжниками. За словами [PERSON] внаслідок пограбування йому було заподіяно фізичну шкоду, що полягала у незаконному проникненні із застосуванням насильства та катуванні, спричиненні працівниками міліції тілесних ушкоджень [PERSON], що підтверджується довідкою ЦМЛ-2 від 28.12.09 р. за №9664. Також позивачі зазначають, що їм було завдано моральної шкоди, яка полягала у заподіянні позивачам душевних страждань, які вони зазнали під час нападу, коли відкрито в присутності особи протилежної статі - [PERSON] їх принижували, ображали непристойними назвами, ділили награбоване між собою майно, піддавали побоям, у присутності [PERSON] піддали звірячим катуванням його рідного брата, громадянську дружину [PERSON] - на той час вагітну [PERSON], обзиваючи брудними назвами проводили особистий обшук останньої, супроводжуючи ці дії ударами та брудними коментарями. Також працівники міліції з метою завдання [PERSON] душевних страждань розкидали по помешканню залишки поховальних вінків, квітів та свічки, що залишились після поховання матері. З урахуванням викладеного у позовній заяві, а також ухвали судді Богунського районного суду м. Житомира Корицької В.О. від 13.02.2013 (т. 1, а.с. 41), посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1167, 1173, 1174, 1195 позивачі просили суд стягнути із Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області на користь [PERSON] 4 000 грн. матеріальної шкоди, 3 900 грн. фізичної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, а на користь [PERSON] - 40 400 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивачі підтримали свої вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. [PERSON] додав, що матеріальна шкода складається із вартості викраденого майна до якого належать електропила, рибальське мачете, німецька трофейна бритва, ножиці, нунчаки, гроші в сумі 140 грн., а також електродрель, яка однак із часом була повернута позивачу. Під час огляду, котрий начебто відбувався 27.12.2009 по [ADDRESS], ніякий протокол не вівся і складався вже в приміщенні міліції. Додав, що жодного рішення суду, що надає право на відшкодування шкоди згідно положень ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у нього немає, а даний закон не може бути застосований судом оскільки стосується виключно засуджених осіб. Позивач [PERSON] додав, що із викраденого йому було повернуто тільки 4 пневматичних пістолета, які як виявилось були зламані, та 7 кухонних ножів. Представник прокуратури м. Житомира в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Вказав, що позивачами не доведений факт неправомірних дій з боку відповідачів та спричинення останніми фізичної та моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів цього, а всі доводи позивачів - це виключно усні пояснення. Звертав увагу суду на той факт, що позивачами помилково застосовано положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, а не ст.1176 ЦК України, яка стосується відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Надав письмові заперечення (т. 1 а.с. 77-79). Представники інших співвідповідачів в судове засідання під головуванням судді Кузнєцова Д.В. не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області в судовому засіданні 06.08.2014 не висловлював думку управління стосовно позовних вимог. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] є її чоловік, а [PERSON] його брат. Вона із [PERSON] приїхала на [ADDRESS] після 40 днів зі смерті матері позивачів та 27.12.2009 року до них у помешкання увійшли працівники міліції, які вдарили чоловіка, її кинули на підлогу, грубо поводились із ними, били. Вказала, що через 2 години після того приїхала слідча група, а до цього часу в їх домі перебирали речі. Свідок показала, що обшукували її сумку та з неї пропали 2 мобільних телефони. Із речей, за словами свідка, також пропали монета " 200 000 крб.", часи вартістю 10 000 грн. та блок сигарет. Телефони з часом були повернуті. Коли свідка в той день працівники міліції садили до машини, вона побачила в багажнику чемодан із дреллю та бензопилу [PERSON] Зазначила, що їх протримали 3 суток у відділку міліції та відпустили 31 грудня. Внаслідок незаконних дій працівників міліції свідок пролежала на холодному полу, захворіла, що призвело до втрати дитя, так як на той час перебувала у стані вагітності. Підтвердила, що у [PERSON] була багато колекційних ножів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що за словами [PERSON] до позивача, який приходиться двоюрідним братом свідка, прийшли працівники міліції, провели обшук і забрали речі. За словами свідка [PERSON] попросив його побути із ним в будинку по [ADDRESS], почекати міліцію, яку визвав позивач. Міліція в той день, коли проводився обшук, так і не приїхала, проте свідок побачив у половині будинку [PERSON] бардак. Свідок [PERSON] дала показання, що повертаючись 03.02.2012 року з міста побачила біля будинку, де мешкає [PERSON], кількох працівників міліції, котрі пробували відчинити двері будинку. Суд, заслухавши пояснення позивачів, прокурора, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали перевірки №ПР-2/1-10, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 січня 2010 року [PERSON] звернувся до прокурора Богунського району м. Житомира із заявою про порушення кримінальної справи та повернення майна в якій вказав, що 27 грудня близько 17 год. 00 хв. до його помешкання увірвалась група чоловіків, які на думку [PERSON] були працівниками міліції, та почали наносити тілесні ушкодження заявнику, а також його брату, вимагати грошові кошти, підкинули [PERSON] целофановий пакет білого кольору. Згідно заяви до цієї групи із часом приєдналась ще одна група, після чого в помешканні був проведений обшук, винесено ряд речей та грошових коштів (а.с. 1-5 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10). Згідно протоколу усної заяви про злочин, складеного 12.01.2010 помічником прокурора Богунського району м. Житомира Мохаревим О.А. вбачається, що [PERSON] повідомив про незаконне проникнення працівниками міліції 27.12.2009 о 17 год. 00 хв. до його помешкання по [ADDRESS] без належного дозволу, нанесення працівниками міліції йому тілесних ушкоджень та заволодіння майном заявника (а.с. 7 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10). Аналогічного змісту усна заява про злочин надійшла на адресу помічника прокурора Богунського району м. Житомира Мохарева О.А. від [PERSON], що підтверджується протоколом усної заяви про злочин від 13.01.2010 року (а.с. 14 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10). Із матеріалів перевірки №ПР-2/1-10 вбачається, що постановою помічника прокурора Богунського району м. Житомира Мохарева О.А. від 21.01.2010 за наслідками розгляду матеріалів перевірки за заявою [PERSON] з приводу неправомірних дій працівників міліції в порушенні кримінальної справи стосовно начальника СБНОН Богунського РВ [PERSON], оперуповноважених ВБНОН УМВС [PERSON], [PERSON], слідчого Богунського РВ [PERSON] за ст.ст. 162, 364, 365 КК України, стосовно [PERSON] та [PERSON] за ст.185 КК України було відмовлено за відсутністю в їх діях складу злочинів на підставі ст.6 п.2 КПК України (а.с. 102 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10). Судом встановлено, що в порушенні кримінальної справи стосовно начальника СБНОН Богунського РВ [PERSON], оперуповноважених ВБНОН УМВС [PERSON], [PERSON], слідчого Богунського РВ [PERSON] за ст.ст. 162, 364, 365 КК України так само неодноразово було відмовлено іншими працівниками органів прокуратури за відсутністю в їх діях складу злочинів на підставі ст.6 п.2 КПК України, про що виносились відповідні постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.04.2011 року, від 08.07.2011 року, від 16.11.2012 року (а.с. 157-159, 166-168, 189 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10). Всі ці постанови із часом були скасовані постановами Богунського районного суду м. Житомира. Як вбачається із витягу з кримінального провадження №42014060000000139 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2014 року були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом перевищення службових повноважень працівниками Богунського РВ УМВС України у Житомирській області відносно [PERSON], в ході проведення огляду приміщення за місцем проживання останнього. Правова кваліфікація ч.2 ст.365 КК України. Органом досудового розслідування визначено прокуратуру Житомирської області (а.с. 210 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10). Зі слів прокурора в судовому засіданні провадження за даним фактом на час розгляду цивільної справи триває. Позивачі звертаючись до суду із позовними вимогами про відшкодування матеріальної, фізичної та моральної шкоди як на підставу своїх вимог послались на положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, однак такий висновок є неправильним. Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають спеціальні підстави і умови відповідності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній). До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Таким чином до спірних правовідносин зазначені правові норми не застосовуються, оскільки органи прокуратури та міністерства внутрішніх справ, їх посадові особи не можуть бути суб'єктами відповідальності за цими нормами. Їх відповідальність в даному випадку регулюється ст. 1176 ЦК України. Такий правовий висновок був викладений Верховним Судом України у власних рішеннях від 16.04.2008 по справі № 6-4969св08 та від 02.04.2008 по справі № 6-7209св07 відповідно. Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (по тексту - Закон). У ст. 1 даного Закону зазначено, що відповідно до положень закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Так, згідно ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. У відповідності із положеннями ст. 3 вищевказаного Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) моральна шкода тощо. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, та в інших випадках, встановлених законом. Статтями 23, 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної та майнової шкоди задоволенню не підлягають оскільки на виконання вимог Закону у позивачів не виникло право на відшкодування такої шкоди. Також суд, відмовляючи в задоволенні вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, виходить із того, що позивачами не надано доказів належності їм на праві приватної власності майна, яке за словами заявників, було викрадене у них, та документів, що підтверджують вартість такого майна, обґрунтованого розрахунку розміру заподіяної матеріальної шкоди. Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) №128 від 20.01.2010 року, складеного лікарем судово-медичним експертом Вене Л.С. (а.с. 13 матеріалів перевірки №ПР-2/1-10) у гр. [PERSON] будь-яких видимих тілесних ушкоджень на голові, обличчі, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках виявлено не було. Поставлений клінічний діагноз: "Закритий перелом 9 ребра (клінічно), забій реберної дуги справа. Множинні забої волосяної частини голови, ЗЧМТ, струс головного мозку" (довідка №9664 травмотолігічного пункту ЦМЛ №2) в заключенні не вказується, оскільки не підтверджений об'єктивними медичними даними та даними рентгенологічного дослідження. Таким чином з наданих позивачами доказів не вбачається й підстав для відшкодування фізичної шкоди гр. [PERSON] в сумі 3 900 грн., оскільки не було надано, а судом здобуто належних та допустимих доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями працівників правоохоронних органів та одержаними позивачем [PERSON] тілесними ушкодженнями, а також обґрунтованого розрахунку розміру фізичної шкоди. На підставі викладеного вище, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини,

Outcome: dismissed