Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Рахівського дочірного підприємства туристично-оздоровчого комплексу "Тиса" про визнання звільнення таким, що проведено з порушенням встановленого порядку, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі на займану посаду та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до наказу Рахівського ДПТОК "Тиса" №1 від 13.01.2014 року "Про звільнення працівників", її [PERSON], чергового адміністратора було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності працівників. Як зазначено в даному наказі, останній винесено у зв`язку із змінами в організації виробництва та скороченням чисельності в ДП Рахівському ТОК "Тиса" на підставі наказу ДП Рахівському ТОК "Тиса" №71 від 12.11.2013 року "Про наступне вивільнення працівників управління". Відповідачем перед винесенням наказу про її звільнення із займаної посади - чергового адміністратора, інша посада в даній установі їй, як особі, яка звільнювалася у зв`язку із скороченням чисельності працівників, не пропонувалася, у зв`язку із чим було допущено грубе порушення положень частини 2 ст. 40 КЗпП України. З цих підстав вважає своє звільнення незаконним у зв`язку із порушенням встановленого порядку, наказ про звільнення таким, що підлягає скасуванню, як незаконний та необгрунтований, та поновленню її на попередній роботі на займану нею посаду. За непідтвердженими даними, в установі відповідача залишилися працювати інші працівники, в тому числі, технічний та адміністративний персонал, у зв`язку із чим відповідачем порушено принцип гарантії забезпечення права громадян на працю та принцип переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Зважаючи на те, що вона являється особою, в сім`ї якої не має інших працівників із самостійним заробітком, а даній установі вона набула безперервного стажу роботи - 27 років, вважає, що при скороченні чисельності працівників установи вона має привілейоване право залишення на роботі перед іншими особами, що залишилися або залишаються працювати в Рахівському ДП ТОК "Тиса". Окрім того, вважає, що діями відповідача в частині звільнення її з роботи їй спричинено моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із незаконним звільненням, невизначеності на даний час в частині її працевлаштування, зважаючи на те, що на даній посаді вона пропрацювала майже 27 років, має подяки від власника за сумлінну працю. Тому просить суд, винести рішення, яким визнати її звільнення з посади чергового адміністратора Рахівського дочірного підприємства туристично-оздоровчого комплексу "Тиса" таким, що проведено з порушенням встановленого порядку. Наказ Рахівського ДПТОК "Тиса" №1 від 13.01.2014 року "Про звільнення працівників" в частині звільнення [PERSON], чергового адміністратора, із займаної посади, скасувати, як такий, що винесений із недотриманням чинного законодавства. Поновити її на посаді чергового адміністратора РДПТОК "Тиса". Стягнути з відповідача на кїї користь 10 000 гривень моральної шкоди, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із 500 грн. платних правових послуг. 11.03.2014 року позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, та виставлено додаткову позовну вимогу про стягнення із Рахівського ДП ТОК "Тиса" на користь позивачки середній заробіток за час вимішеного прогулу з 13.01.2014 року по 12.03.2014 року у сумі 1 804, 92 грн. 20.03.2014 року позивачкою подано заяву про зменшення позовних вимог, та позовні вимоги викладені в наступній редакції: визнати звільнення [PERSON] з посади чергового адміністратора Рахівського ДП ТОК "Тиса" таким, що проведено з порушенням встановленого порядку. Поновити [PERSON] на роботі в Рахівському ДП ТОК "Тиса" зобов`язавши Рахівське ДП ТОК "Тиса" укласти з [PERSON] трудовий договір про виконання нею посадових обов`язків прибиральниці з посадовим окладом з повної ставки 1280 грн. та надбавкою 25 % від посадового окладу в сумі 320 грн., у відповідності до ПКМ України від 11.08.1995 року № 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах". Стягнути із Рахівського ДП ТОК "Тиса" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.01.2014 року по 12.03.2014 року у сумі 1804, 92 грн., 10 000 гривень моральної шкоди та 500 грн. платних правових послуг. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. В судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] зменшені позовні вимоги підтримали та показали суду, що на їхню думку звільнення позивачки з займаної посади було незаконним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, доданими відповідачем, на даний час на підприємтсві відповідача наявна така посада як черговий адміністратор. Окрім того, на підприємстві працює ряд інших посад, які могли б були бути запропоновані позивачці. Вважають, що позивачка мала право на першочергове залишення на роботі, оскільки у неї на утримання є син 1993 року народження, який навчається на денній платній формі навчання у вищому навчальному закладі та мати інвалід - 1926 року народження. Однак жодної з посад, які залишилися на підприємстві позивачці запропоновано не було. Також, вважають, що діями відповідача, позивачці було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 10 000 гривень. Представник Рахівського дочірного підприємства туристично-оздоровчого комплексу "Тиса" - Тафій М.Я. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та показав суду, що твердження позивачки та її представника про те, що на даний час на підприємстві є ряд посад, які їй можна було б запропонувати не відповідають дійсності. В дійсності, на даний час на підприємстві числяться тільки дві посади. Дійсно, є передбачено залучення до роботи ряд інших посад, про те такі будуть залучатися лише сезонно, на період проведення оздоровлення дітей. Також, сезонні працівники будуть залучатися до роботи по договору з Рахівським РЦЗ, та тільки в разі необхідності, а вакантних постійних місць роботи на підприємстві на даний час не має. Звільнення [PERSON] з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників було проведено законно, з погодженням з профспілкою, жодних переваг у [PERSON] на залишення на роботі не було. Окрім того, [PERSON] на даний час є пенсіонеркою, отримує пенсію, її син є повнолітнім, а мати інвалід, отримує допомогу по інвалідності. Тому просить у задоволенні зменшених позовних відмовити, як у безпідставних. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на посаді чергового адміністратора в Рахівському дочірному підприємстві ТОК "Тиса". Відповідно до наказу Рахівського дочірного підприємства ТОК "Тиса" №71 від 12 листопада 2013 року, [PERSON], поряд з іншими працівниками, у зв`язку із змінами в організації виробництва та скороченням чисельності в ДП Рахівському ТОК "Тиса" поперджено про заплановане вивільнення з 12 січня 2014 року. Наказом Рахівського дочірного підприємства ТОК "Тиса" від 13 січня 2014 року позивачку, поряд з усіма іншими працівниками, звільнено з роботи згідно з п.1 ст. 40 КзПП України, у зв`язку з скороченням чисельності працівників. Дійсно, згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі, в тому числі й змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників . Положення даної статті також передбачають, що звільнення з вищезазначених підстав не допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. А також не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Однак, з матеріалів справи та з показів представника відповідача, достовірно встановлено, що запропонувати позивачці перевестися на будь-яке інше місце на даному підприємтві було неможливо, оскільки на підприємстві, на постійній основі залишилися працювати тільки дві особи, це директор та головний бухгалтер. Згоду, виконувати посадові обов`язки прибиральниці, [PERSON], висловила тільки під час судового розгляду справи, а саме в заяві про зменшення позовних вимог від 20 березня 2014 року, тобто, в тримісячний термін після її звільнення. Наказом №77 від 31.12.2013 року затверджено штатний розпис у новій редакції де дійсно передбачено тільки дві постійні посади: директора та головного бухгалтера. Інші посади передбачено тільки сезонно, а саме на період проведення оздоровлення дітей в ТОК "Тиса". Стаття 49-2 КЗпП України, визначає порядок вивiльнення працiвникiв. Так, про наступне вивiльнення працiвникiв персонально попереджають не пiзнiше нiж за два мiсяцi. Дана вимога відповідачем була виконана, про що свідчить наказ №71 від 12.11.2013 року, в якому міститься особистий підпис позивачки, хоча вона зазначила, що з даним наказом не згідна. При вивiльненнi працiвникiв у випадках змiн в органiзацiї виробництва i працi враховується переважне право на залишення на роботi, передбачене законодавством. Позивачка, на підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона мала переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників, передбачене ст. 42 КЗпП України, оскільки вона являється особою, в сім`ї якої не має інших працівників із самостійним заробітком, у даній установі вона набула безперервного стажу роботи - 27 років. З довідки виконавчого комітету Рахівської міської ради №724 від 15.02.14 року, вбачається, що сім`я [PERSON] складається з сина [PERSON] - 1993 р.н. та матері [PERSON] - 1926 р.н. Отже, син позивачки незважаючи на те, що являється студентом вищого навчального закладу, може сам себе матеріально забезпечити, на даний час є повнолітнім та працездатним. Матір позивачки, є інвалідом та пенсіонеркою по віку, отримує пенсію від держави. Сама [PERSON], на даний час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Рахівському районі та отримує пенсію, тобто, крім роботи в ТОК "Тиса", отже, на думку суду, переважного права на залишення на роботі, позивачка не мала. За ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звiльнення у зв'язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi власник або уповноважений ним орган пропонує працiвниковi iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї. Однак, судом встановлено, що іншої роботи позивачці не було можливості запропонувати. При вiдсутностi роботи за вiдповiдною професiєю чи спецiальнiстю, а також у разi вiдмови працiвника вiд переведення на iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї працiвник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятостi або працевлаштовується самостiйно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до вiдома державної служби зайнятостi про наступне вивiльнення працiвника iз зазначенням його професiї, спецiальностi, квалiфiкацiї та розмiру оплати працi. 12 листопада 2013 року директором ДП Рахівський ТОК "Тиса" було надано звітність до Рахівського Центру Зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Державна служба зайнятостi пропонує працiвниковi роботу в тiй же чи iншiй мiсцевостi за його професiєю, спецiальнiстю, квалiфiкацiєю, а при її вiдсутностi - здiйснює пiдбiр iншої роботи з урахуванням iндивiдуальних побажань i суспiльних потреб. При необхiдностi працiвника може бути направлено, за його згодою, на навчання новiй професiї (спецiальностi) з наступним наданням йому роботи. Однак, як встановлено вище, [PERSON], на даний час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Рахівському районі, тому їй і не могла бути запропонована робота на перооід проведення оздоровлення дітей, оскільки сезонні працівники, згідно договору з Рахівським РЦЗ, будуть залучатися до роботи лише із чисельності тих працівників, які перебувають на обліку в Центрі Зайнятості, а позивачка є пенсіонеркою, на обліку в Рахівському РЦЗ не перебуває. Звільнення позивачки, за п.1. ч.1 ст. 40 КЗпП України, проведено за попередньою згодою профспілкової організації, про що свідчить Протокол №5 засідання профкому ДП Рахівського ТОК "Тиса", та на даному засіданні було прийнято рішення надати згоду на наступне вивільнення працівників ДП Рахівського ТОК "Тиса". Пункт 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлює, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як встановлено вище, судом досліджено всі обставини, передбачені даною Постановою, та встановлено, що на підприємстві відповідача дійсно мали місце зміни в організації праці та скорочення чисельності штату працівників, норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника власником додержано, власник не мав можливості перевести позивачку на іншу роботу на цьому ж підприємстві, оскільки окрім директора, вільною залишилася тільки одна посада головного бухгалтера, для зайняття якої у позивачки не має необхідної освіти та стажу роботи, вона не користувалася переважним правом на залишення на роботі, а також попереджалася про вивільнення за два місяці. Розглядаючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.1(1) ст.40 КЗпП, суди мають з'ясувати, чи досяг працівник пенсійного віку для одержання пенсії по старості і чи має він необхідний стаж роботи для призначення повної пенсії по старості. Відповідно до довідки № 1084/03-11 від 20.03.2014 року УПФ України в Рахівському районі [PERSON], перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію. Тому, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні зменшених позовних вимог слід відмовити, як у безпідставних та недоведених, оскільки, як встановлено вище, звільнення [PERSON], з роботи, з займаної посади проведено відповідно до норм діючого законодавства. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по даній справі слід віднести за рахунок Держави.

Outcome: dismissed