Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

28 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту її постійного проживання на території держави станом на 24 серпня 1991 року з метою підтвердження належності до громадянства України. Заявниця вказала, що народилася і постійно проживає в [INFO]. При цьому, не має документа, що посвідчує особу та реєстрацію за місцем проживання. У органі Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області їй відмовлено у оформленні паспорта за непідтвердження належності до громадянства України. В судовому засіданні представник заявниці заяву підтримала. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області проти задоволення заяви не заперечувала. Показала, що у 2011 році було проведено процедуру встановлення особи заявниці за відсутності у неї документів на посвідчення особи. [PERSON] було надано роз"яснення про звернення до суду з заявою щодо встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи на 13 листопада 1991 року для встановлення належності до громадянства України. Вислухавши пояснення представника заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заявниця [PERSON], народилася 27 серпня 1948 року в с.Бурханівка Снігурівського району Миколаївської області, на підтвердження чого надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00017409069 та копію свідоцтва про народження заявниці. Зміна прізвища заявниці на підставі реєстрації шлюбу 07 березня 1981 року з гр.[PERSON] (а.с.3-4, 5). Згідно довідок Калинівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області та витягу погосподарської книги, заявниця проживає в [INFO] постійно з 1980 року (а.с.7-8, 31-33). Як вбачається з довідки ПОСП "Куйбишевське" за вих.№99 від 28.04.2011 року, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії [PERSON] працювала в радгоспі "Куйбишевський" за місцем проживання з 1963 по 1969 року, з 1984 по 1997 року (а.с.12-16). Згідно представленої довідки СГІРФО Снігурівського РВ УМВС та за матеріалами справи по процедурі встановлення особи, [PERSON] у 2011 році подала заяву про видачу паспорту. За наслідками перевірки встановлено її особу, проте не встановлено належності до громадянства будь-якої країни. [PERSON] за дівочим прізвищем "Клименко" документувалася у 1967 році, паспорт втратив чинність 25 квітня 1973 року (а.с.6). Факт постійного проживання заявниці [PERSON] на території України з народження, в с.Бурханівка з 1980 року і потеперішній час в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], який є братом заявниці, [PERSON] та [PERSON] її односельцями. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ч.1 ст.256 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Для встановлення факту належності до громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживанняна території України станом на 24 серпня 1991 року (проголошення незалежності України); постійного проживання станом на 13 листопада 1991 року (набрання чинності Законом України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживанняна заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року (проголошення незалежності України) має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання громадянства та паспорта громадянина України. У заявниці відсутні підстави вирішення питання набуття чи прийняття до громадянства України позасудовим порядком. З наданих суду документів та з досліджених у судовому засіданні обставин, достовірно підтверджується факт постійного проживання заявниці [PERSON] на території України з моменту її народження і по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року, а тому суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved