Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

01.10.2018 представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів громадян, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на користь державного закладу, в якому перебуватиме дитина або опікуна; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів громадян, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на користь державного закладу, в якому перебуватиме дитина або опікуна. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] від спільного проживання мають на вихованні малолітнього - сина [PERSON] , [INFO] . Батько з сином мешкають за адресою: [ADDRESS] , мати з родиною не проживає з початку 2016 року, сином не цікавиться, участі у вихованні, утриманні, розвитку дитини не бере та мешкає за іншою адресою. Сім`я [PERSON] перебуває на обліку в Криворізькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 29.12.2012 року у зв`язку із зловживання батьками алкогольними напоями та низьким виховним потенціалом. 20.08.2018 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення адміністрації КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №303 щодо відсутності вихованця у закладі з невідомих причин. Під час з`ясування обставин відсутності дитини педагогами, зі слів сусідів було встановлено, що 18.08.2018 року [PERSON] був у нетверезому стані і бив свого малолітнього сина. Під час відвідування вдома нікого не було та співробітниками патрульної поліції встановлено місце знаходження малолітнього з батьком, які перебували за місцем проживання матері. 21.08.2018 р. [PERSON] привів сина до дитячого закладу у стані алкогольного сп`яніння та надав письмові пояснення в яких зазначив, що виховував сина та перестарався. Дитину було комісійно оглянуто та складено акт та повідомлено службу у справах дітей, відділ освіти та сектор ювенальної превенції. [PERSON] запрошувався до служби у справах дітей та сектору ювенальної превенції, проте він не відреагував на запрошення. Працівниками служби у справах дітей спільно з інспекторами ювенальної превенції Саксаганського ВП та методиста КЗ ДНЗ №303 було проведено огляд дитини лікарем педіатром та фахівцями Криворізького бюро СМЕ та встановлено, що нанесені батьком малолітньому сину травми відносяться до легких тілесних ушкоджень. На даний час малолітній [PERSON] влаштований до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» у зв`язку із неможливістю повернення дитини у сім`ю, де існує загроза життю та здоров`ю [PERSON] . [PERSON] рішенням Жовтоводського міського суду позбавлена батьківських прав у відношенні старшого сина [PERSON] , який є дитиною-інвалідом, не бере участі у вихованні [PERSON] , не звернулась із письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності гр. [PERSON] за нанесення дитині легких тілесних ушкоджень. Порушено клопотання перед Довгинцівським ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи, злісне ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, на їх захист Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала. Представник третьої особи - КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» позовну заяву Органу опіки та піклування підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи - КЗ «Криворізький спеціалізований будинок» ДОР правом присутності не скористувались, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували щодо задоволення позовних вимог. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо її дитини [PERSON] . У 2018 року забрали дитину, вона їздила до центру, однак їй було відмовлено у зустрічі з дитиною. Більше дитину не бачила. Відібрали у зв`язку із зловживанням алкоголем. Після знаходження її на реабілітації у центрі, син залишився із батьком. [PERSON] її син проживає з батьком. З 2016 року ніде не працюю, з старшим сином бачусь. Один раз зверталась за дозволом за дозволом відвідування дитини у центрі. Коли вона проживала з колишнім чоловік, то він не вживав алкоголь тільки по святам, до дитини фізичного насильства він не застосовував, а до неї один раз. Дитина ходила до дитячого садочку, [PERSON] брав активну участь у навчальному процесі в садочку. До дитячого садку дитина ходила із 3-х років до 2018 року. Батько дитину відправляв до табору. У подальшому, у судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що «… учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 12.11.2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.05.2019 року, постановленою на місці, підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду ( а.с.134, п.37 журналу с/з). За клопотанням представника позивача витребувано постанову щодо закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та виклик свідків для допиту (ухвалами від 27.05.2019 року, постановленими на місці зворот а.с. 133 п. 27, а.с.134, п.36 журналу с/з); від допиту свідків представник позивача відмовилась (п. 12 журналу с/з від 23.10.2020 року; ухвалою від 23.10.2020 року, постановленою на місці п. 11 журналу с/з відмовлено у витребуванні відомостей з ПНД. В ході розгляду справи судом допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона знає [PERSON] як сусіда, він постійно вживає алкогольні напої, бачила коли з дитиною гуляв, пив пиво і б`є дитину. Коли дитина проживала з ним, часто не могла потрапити до квартири. [PERSON] співмешкає із жінкою, що проживає на 7 поверсі в одному будинку. Після того, як він побив дитину, викликали поліцію, дитину забрали на лікування. Яка обстановка в квартирі відповідача вона не знає. Поліцію викликали неодноразово, запах алкоголю від [PERSON] відчувала, оскільки він спав на сходинковому майданчику. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає відповідачів, оскільки вони вживали вдвох спиртні напої, у квартирі постійно музика грала. До дітей вони відносились погано, батьківських почуттів до дітей у них не було. [PERSON] постійно вживає спиртні напої, наразі живе з сусідкою. Свідок [PERSON] показав, що знає відповідачів. Вони постійно вживають спиртні напої, коли з ними жили діти, то все що він робив так це водив дитину до дитячого садочку. Всі сусіди постійно годували дітей на вулиці. Бачив, що у дітей був велосипед, однак не бачив, щоб діти катались на ньому. Ніколи не чув, щоб відповідач розмовляв нормально з дитино. Особисто він бачив один раз як [PERSON] бив дитину, а так чув крики із квартири. Повідомив, що коли у дитини була температура, вихователька шукала [PERSON] , щоб він викликав швидку. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, заслухавши свідків, враховуючи позицію учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Так судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичних шлюбних відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] донька, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Як слідує з характеристики КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №303 комбінованого типу» Криворізької міської ради №303 від 04.09.2018 року (а.с.10-11), на момент надання інформації сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання родини: сім`я дитини проживає у однокімнатній квартирі. Кімната заставлена побутовими речами, коробкам, дитячі речі розкидані на ліжках, постільна білизна брудна, ліжка не застелені. Їжа в наявності, але в недостатній кількості. В квартирі брудно, не охайно, квартира потребує ремонту. Повітря у квартирі пахне цигарками. Сім`я [PERSON] знаходиться під постійним соціально-педагогічним супроводом . Згідно характеристики КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №303 комбінованого типу» Криворізької міської ради №303 від 04.09.2018 року [PERSON] відвідує групу спеціального призначення з 17.09.2015 року, засвоїв програму старшої групи, пам`ять відповідає віковим особливостям, мислення відповідає віку дитини. Емоційно-вольова сфера занижена. Сашко проявляє впертість, агресивність, не звертає увагу на зауваження. В ігровій діяльності прагне бути лідером, любить конструктивну діяльність (а.с. 11). 20.08.2018 року КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №303 комбінованого типу» Криворізької міської ради №303 звернулось з повідомленням до відділу освіти виконкому Саксаганської районної у місті ради, служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо відсутності 20.08.2018 року [PERSON] у дитячому закладі, батько телефон не брав. Так як сім`я знаходиться на обліку, як сім`я зі складними сімейними обставинами до адреси проживання був направлений вихователь. Педагогу двері ніхто не відчинив, залишено повідомлення у дверях. Під час спілкування з сусідами було з`ясовано, зі слів сусідів, що 18.08.208 року батько [PERSON] був у тверезому стані і бив свого сина. Була викликана поліція, поліція виїхала на місце проживання матері дитини, де перебувала дитина з батьком, з невеликими видимим синцями. Місце проживання матері невідоме (а.с. 20). Аналогічне зазначено в листі Криворізького міського центру соціальних служб сім ї, дітей та молоді №634/52 від 31.08.2018 року (а.с. 22-23) 21.08.2018 року КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №303 комбінованого типу» Криворізької міської ради №303 було складено Акт огляду [PERSON] , 2011 року народження та встановлено наявність численних плям зовні схожих на садна та синці. Від підпису в акті [PERSON] відмовився. Згідно з листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради від 13.09.2018 року №1772 [PERSON] спостерігається лікарем ЗП-СЛ АЗПСМ №3 на диспансерному обліку не перебуває. Батько виконує рекомендації лікарів. У помешканні не створено умов для проживання дитини. За медичною допомогою мати [PERSON] не зверталась (а.с 12). Відповідно до акту судово-медичного дослідження №1322 виявлені у [PERSON] ушкодження у вигляді синців, саден внутрішньо-шкіряних крововиливів голови, голови, тулуба, кінцівок за характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів (а.с. 15-16). Обстеження житлово-побутових умов 20.08.2018 року за місцем проживання [PERSON] та його сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не було проведено, оскільки двері ніхто не відчинив. Відповідно письмових пояснень батька [PERSON] останній повідомив, що перестарався з поясненням, що сірники не іграшки та декілька разів крутнув вуха, у чому розкаявся (а.с. 17, 18). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2018 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 143-145). Згідно Акту КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради від 21.08.2018 року, [PERSON] , [INFO] було прийнято до закладу. Також, в матеріалах справи міститься повідомлення КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької ради щодо перебування дитини [PERSON] , [INFO] у їх закладі з 25.11.2016 року по 12.04.2017 року, мати [PERSON] відвідала сина у санаторії лише один раз - 07.01.2017 року, а під час перебування у центрі жодного разу, у зв`язку із чим звернулись до служби у справах дітей з проханням ініціювати питання щодо позбавлення батьківських прав (а.с. 27). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Вказані норми також кореспондує ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року. У силу правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 12.07.2017 року у справі №6-564цс17, дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини. Так, в судовому засіданні малолітній [PERSON] , який не досяг 10-річного віку, в присутності психолога КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради [PERSON] та без присутності обох батьків суду пояснив, що його батько його ображав, бив разів 5-6 по ногам за те, що він не слухався та тікав з дому. Мама приїздила до нього лише один раз, тато також, а потім передавав тормозки, бо його не пускали до центру. Зараз він скучив за своїм братом та хоче до бабусі у якої живе його брат. Вимогами частини 2 статті 150 СК України батьків зобов`язано піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до пункту 15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). З системного аналізу вищенаведених правових норм слідує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У силу вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, позивачем доведено, що з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків спеціалістами Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради з [PERSON] та [PERSON] проводились профілактично-попереджувальні роботи. Так, показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні та з характеристик дошкільного закладу, було встановлено, що відповідачі вживають алкогольні напої, та мати неодноразово у стані алкогольного сп`яніння намагалась забрати дитину з садочка. Зазначені обставини, в їх сукупності, суд розцінює як свідчення недостатнього прояву уваги до дитини з боку батька та легковажного відношення ним до виконання батьківських обов`язків, що звісно негативно характеризує відповідачів, як особистостей та батьків, однак, не тягне за собою позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки, наявність винних дій по відношенню до дитини судом не встановлено. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач належним чином не вмотивував власних доводів про обрання щодо відповідача [PERSON] такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача [PERSON] щодо власного сина або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. При цьому судом враховано, пояснення та заяви [PERSON] та [PERSON] за період з 2013 року по 2016 року щодо проведення профілактичних бесід , повідомлення КЗКДНЗ №303 згідно яких [PERSON] не був вчасно забраний з дитячого садочку, а мати прийшла у стані алкогольного сп`яніння, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 31-50) та те, що мати [PERSON] не проживала з дитиною до відібрання до центру реабілітації та не подала заяву про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , свідчать безумовно про те, що [PERSON] не бажає брати участь у вихованні дитини, на відміну від батька дитини [PERSON] . Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Самі по собі факти того, що батько, не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, не займається його вихованням, вживає спиртні напої, враховуючи відсутність підтверджуючих документів та не перебування останнього на обліку та те, що [PERSON] відводив та забирав сина із дитячого закладу, не може бути достатнім для позбавлення батьківських прав, за умови відсутності у діях [PERSON] винної поведінки по відношенню до власного сина. Згідно з висновку виконкому Саксаганської районної у місті ради №10/36-3857 від 21.09.2018 року виконкому Саксаганської районної у місті ради вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с. 73). При цьому, суд критично ставиться до Висновку виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, в частині позбавлення батьківськиї прав [PERSON] , оскільки в основу висновку покладений єдиний факт щодо нанесення легких тілесних ушкоджень малолітньому батьком та посилання на зловживання батьками спиртними, окрім показів сусідів, не є підставою для позбавлення батьківських прав в розумінні ч.1 ст. 164 СК України. Належних та допустимих доказів того, що батько дитини - відповідач [PERSON] страждає на хронічний алкоголізм суду не надано. Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, натомість матеріали справи не містять доказів винних дій відповідачів та умислу в ухиленні та байдужому ставленні до дитини та до своїх обов`язків, як батьків. Матеріалами справи доведено, чого не заперечував й позивач, що відповідач [PERSON] , зокрема звертався до служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у міст ради з питання надання йому дозволу на відвідування малолітньої дитини в комунальному закладі «центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради (а.с. 148), що свідчить про його небайдужість до долі дитини та бажання із нею спілкуватися та виховувати, приймати участь у її житті. Більш того, матеріали справи містять позитивну виробничу характеристику з місця роботи на [PERSON] , та характеристику на [PERSON] з КДНЗ №303 згідно якої за час перебування у групі була значна динаміка розвитку, почала виправлятись поведінка, дуже радів коли за ним до садочку приходив батько. Також, судом оглянуті фото таблиці, надані відповідачем [PERSON] , згідно яких в квартирі маються спальні ліжка, стіл, телевізор, пральна машинка, одяг для дитини на різні пори року та велосипед. На теперішній час, [PERSON] працює в ПАТ «Кривбасзалізрудком» та станом на 12.09.2018 року даних за наявність в нього психічного розладу не виявлено (а.с. 120), а кримінальне провадження щодо нього за фактом нанесення сину легких тілесних ушкоджень закрито ухвалою суду від 05.11.2018 року у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, тобто за реабілітуючих для нього підстав. Крім того [PERSON] будучи присутнім в судових засіданнях категорично заперечував проти позбавлення батьківських прав, висловлював бажання піклуватися про сина, що свідчить про його небайдужість та намагання виправити допущенні помилки під час виховання сина. Отже, позивачем, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо винної поведінки [PERSON] щодо сини та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав матері, батька дитини є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків або одного з них. Матеріали справи не містять доказів, які могли б стати достатньою підставою для застосування до відповідач [PERSON] такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав згідно ст.164 Сімейного кодексу України. Враховуючи вище викладене та те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків без поважних причин, остаточне і свідоме самоусунення від виконання обов`язків з виховання дитини, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з сином, про що відповідач вказував у судових засіданнях, розуміння своєї вини в ухиленні в певний проміжок часу від виховання та розвитку сина та необхідність виключно в інтересах дитини надати можливість батьку та сину налагодити їх родинні стосунки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині в позбавленні батьківських прав. В той же час, оскільки судом дійсно встановлено винну поведінку відповідача [PERSON] у справі щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків, тому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При цьому, так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , не прийняття участі в його вихованні, безвідповідальне ставлення до нього загалом, зловживання алкогольними напоями. При цьому така поведінка [PERSON] , є винною та свідомою. Провівши ретельний аналіз життя [PERSON] , у тому числі відсутність офіційного місця роботи, часту зміну місця проживання, факт позбавлення батьківських прав щодо першої дитини, характеризуючи дані, пасивне відношення до сина протягом останнього часу, відсутність тенденції до виправлення, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення її батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України її право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як слідує з положень ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, враховуючи, що батько дитини не позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , у зв`язку із чим і відсутні підставі для стягнення аліментів на користь закладу в якому буде перебувати дитина, у зв`язку із чим у задоволенні вказаних вимог відмовити . Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, звільненого від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави у сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial