Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

19.09.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн 00 к. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з ним та перебуває повністю на його утриманні. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з ним. Відповідач [PERSON] не бере ніякої участі у вихованні та розвитку дитини. На неодноразові його прохання про сплату аліментів на утримання дитини вона не звертає уваги та в добровільному порядку відмовилася надавати допомогу на утримання дочки. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 05.10.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд. 01.11.2017, 06.12.2017, 09.02.2018 судовий розгляд відкладався з причин нез'явлення відповідача та призначалися нові судові засідання. 14.02.2018 позивач [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. 13.03.2018 належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідач [PERSON] про причини повторної неявки не повідомила, будь-яких заяв не подавала. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Враховуючи, що призначення справи до судового розгляду здійснено за правилами ЦПК України в редакції, яка була чинною до 14.12.2017 року, судовий розгляд справи по суті проведено у порядку загального позовного провадження. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала представник позивача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано копію свідоцтва про народження, з якого вбачається, що [PERSON] та Синиця (після укладення шлюбу) [PERSON] мають дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 7). Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 29.12.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16.04.2010 в Мілуватській сільській раді Сватівського району Луганської області, актовий запис №1 розірвано (а. с. 5). Згідно відомостей довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №0000134401 та [NUMBER] від 07.03.2017 [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: 63463, Харківська область, Зміївський район, с. Лиман, вул. Станційна, б. 61 "а". (а. с. 8, 9). Відповідно до інформації, отриманої судом у порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України, від Мілуватської сільської ради Сватівського району Луганської області, станом на 26.09.2017 [PERSON] була зареєстрована в [INFO] (а. с. 14). У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. \~Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.\~ Позивачем надано докази того, що відповідач є матір'ю їх спільної неповнолітньої дочки, тому зобов'язана її утримувати до досягнення повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі матері в утриманні дитини. Враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надала, не спростувала повідомлені позивачем обставини її окремого проживання та наявності у неї можливості сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., позовна заява [PERSON] про стягування з відповідача на його користь коштів на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 1500 грн 00 к. щомісячно до досягнення дитиною повноліття є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved