Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

I.Виклад позицій позивача та відповідача. 23 липня 2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружні стосунки з відповідачем припинено через різні інтереси, погляди на сімейне життя, протягом двадцяти років однією сім'єю не проживають. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, наполягає на розлученні, не заперечує щодо заочного розгляду справи. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання (п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України), в судове засідання не з'явився без поважних причин. Позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Судом не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим міським відділом запису актів громадянського стану Вінницької міської ради 21.04.1991 року (а.с.5). Від шлюбу сторони даного цивільно-правового спору неповнолітніх дітей не мають. Добровільно розірвати шлюб в позасудовому порядку відповідач не бажає. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. V. Оцінка Суду. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені двадцять років тому і поновлювати їх позивач не має наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, Суд вбачає підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Розглядаючи дану справу, Судом взято до уваги не тільки вимоги національного законодавства України, а і висновки Європейського Суду з прав людини, викладені у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". На підставі викладеного,

Outcome: approved