Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

02 жовтня 2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] 29 листопада 2007 року уклали Кредитний договір № DOS1GK40000021. Відповідно до п.1.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 23652 долари США 50 центів строком до 29 листопада 2022 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приват Банк" і [PERSON] 29 листопада 2007 року уклали Договір іпотеки № DOS1GK40000021. Згідно п. 6 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 79,30 кв.м., житловою площею - 54,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ "Приват Банк" звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 27 вересня 2012 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 79,30 кв.м., житловою площею - 54,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета ПАТ КБ "Приват Банк". Вважає, що відповідач [PERSON] та інші особи, які зареєстровані та проживають у спірному будинку підлягають виселенню з житлового будинку в силу чинного законодавства. У зв'язку з цим позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку(предмет іпотеки), розташованому по [ADDRESS] В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] . в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] про виселення підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] уклали Кредитний договір № DOS1GK40000021. Відповідно до п.1.1 кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 23652 долари США 50 центів строком до 29 листопада 2022 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. (а.с.6-10). Відповідно до підпункту "а" п. 2.3.3 Кредитного договору № DOS1GK40000021, банк може вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язання щодо повернення кредиту, оплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим Договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальником порушені будь-які умови Договору. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ "Приват Банк" виконав прийняті на себе зобов'язання і надав [PERSON] кошти в розмірі і на умовах, визначених Договором. При цьому було складено Графік погашення кредиту, з яким відповідач погодився, але фактично останнім зобов'язання не виконано, що призвело до утворення заборгованості. На випадок невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, грошове зобов'язання було забезпечене Договором іпотеки. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 29 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу за реєстром № 3541 від 29 листопада 2007 року. Згідно п. 6 Договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 79,30 кв.м., житловою площею - 54,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Оскільки [PERSON] свої обов'язки за вказаним Кредитним договором не виконував і внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 353256 грн. 56 коп., ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2012 року у рахунок погашення заборгованості у розмірі 353256 грн. 56 коп., за кредитним договором № DOS1GK40000021, від 29 листопада 2007 року між ПАТ КБ "Приват Банк" і [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 79,30 кв.м., житловою площею - 54,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета ПАТ КБ "Приват Банк". ( а.с. 13-15). У відповідності до листа від 21 березня 2014 року № 30.1.00/2-639 та реєстру відправлень, позивач запропонував відповідачу звільнити житловий будинок [ADDRESS](а.с.15-17) Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, які виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. При вирішенні позовних вимог в частині виселення відповідача з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], суд керується вимогами ч. 3 ст. 109 ЖК України, ст. 39, 40 Закону "Про іпотеку", відповідно до яких звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього житлового приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2014 року за вихідним номером № 30.1.00/2-639 та реєстру відправлень, за зареєстрованим місцем проживання відповідача позивачем було направлено повідомлення, яким відповідачу було запропоновано добровільно звільнити житлове приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на адресу, протягом 30 днів з дня отримання повідомлення у зв'язку з тим, що ПАТ КБ "ПриватБанк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки(а.с.16). Наведене свідчить про належне виконання позивачем вимог ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України щодо порядку виселення мешканців при зверненні стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання. Як з достовірністю було встановлено у судовому засіданні, ПАТ КБ "ПриватБанк" було прийнято рішення звернути стягнення на вищевказаний житловий будинок про що відповідачів було належним чином повідомлено. Таке рішення кредитора ґрунтується на судовому рішенні щодо звернення стягнення на нерухоме майно, крім того ПАТ КБ "ПриватБанк" було виконано вимоги Закону щодо позасудового врегулювання питання добровільного виселення відповідачів. З огляду на викладене, з врахуванням того, що відповідач своїми діями перешкоджає позивачу в реалізації свого права звернути стягнення на іпотечне майно, таке право підлягає судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість виселення відповідача [PERSON] із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], оскільки такі позовні вимоги ґрунтуються на законі та Банком була витримана процедура, передбачена ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України. Щодо позовних вимог в частині виселення інших осіб, які зареєстровані та або проживають у спірному будинку, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання. Зазначаючи у позові вимогу про виселення інших осіб, позивач не вказує конкретно кого саме він просить виселити, також не вказує, на яких підставах проживають дані особи у спірному будинку та взагалі не надає суду жодного доказу про те, що у будинку проживають крім відповідача ще якісь особи. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, жодних клопотань в порядку ст. 137 ЦПК України суду не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в частині виселення інших осіб слід відмовити. Також,у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 365 грн. 40 коп. ( а.с.1,2). На підставі викладеного,

Outcome: partial