Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою .про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 січня 2017 року близько 21.30 год. у с. Твіржа Мостиського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме, наїзд керованого [PERSON] автомобілем «Хюндай Азера» р.н. [NUMBER] на пішохода [PERSON] , внаслідок якої пішохід отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №03/2017 від 06.03.2017року, смерть [PERSON] настала внаслідок поєднаної тупої травми тулубу та кінцівок у вигляді множинних переломів кісток тазу, перелому лівої стегнової кістки, ребер справа, масивних розривів органів тазової порожнини та черевної порожнини, масивних крововиливів в м`які тканини тазу у вигляді їх просочення кров`ю з гострою кровотечою, що в подальшому призвело до травматичного шоку та смерті. Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Хюндай Азера» р.н. [NUMBER] [PERSON] була забезпечена у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька» за полісом обов`язкового страхування АІ/9108815. 25.06.2018 року Прокуратурою Львівської області винесено постанову у кримінальному провадженні №12017140230000013 по факту дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 07.01.2017 року близько 21 год. 30 хв. на ділянці автомобільної дороги Львів-Шегині, що у с. Твіржа Мостиського району Львівської області, внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] , якою кримінальне провадження закрито, у зв`язку із відсутністю в діях водія автомобіля «Хюндай Азера» номерні знаки [NUMBER] [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Для отримання страхового відшкодування 05 квітня 2018 року вона звернулася до ПрАТ "СК "Галицька" із заявою про страхове відшкодування . Однак ПрАТ «СК» «Галицька» досі не прийняло рішення про здійснення страхового відшкодування та не виплатило його. 25 липня 2018 року було повторно надіслано заяву до ПрАТ «СК «Галицька» для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування за її заявою про виплату страхового відшкодування від 05 квітня 2018 року. Однак станом на день звернення до суду рішення також не прийняте. Вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода, у зв`язку із смертю потерпілого в розмірі 38400 грн., витрати пов`язані із похованням у розмірі 11580, 00 грн., втрати пов`язані із смертю годувальника у розмірі 115800, 00 грн., а всього 165180, 00 грн. Окрім того, згідно уточнених позовних вимог просить стягнути пеню у розмірі 70402,88 грн. 3% річних у розмірі 5973,63 грн. та втрати від інфляції в сумі 21836,80 грн. А також, стягнути із [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив задоволити, підтвердив обставини вказані в позовній заяві. Представник відповідача Страхової компанії «Галицька» в судове засідання не прибув, подав відзив на позов, згідно якого визнає позовні вимоги в частині стягнення відшкодування у розмірі 155580 гривень, оскільки згідно платіжного доручення від 08.02.2019 року суму у розмірі 9600 гривень виплачено позивачу. Окрім того, зазначив, що страхове відшкодування в розмірі 115 200 грн. буде виплачено щомісячними платежами потерпілій на протязі року по 9 600,00 грн. з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року включно. Також заперечив щодо стягнення пені,. 3% річних та втрат від інфляції, оскільки згідно вимог п.36.5 ст. 36 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» немає підстав для застосування судом штрафних санкцій. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. В чергове судове засідання представник відповідача не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 07 січня 2017 року близько 21.30 год. у с. Твіржа Мостиського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода а саме наїзд керованого [PERSON] автомобілем «Хюндай Азера» р.н. [NUMBER] на пішохода [PERSON] , внаслідок якої пішохід отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03/2017 від 06.03.2017року, смерть [PERSON] настала внаслідок поєднаної тупої травми тулубу та кінцівок у вигляді множинних переломів кісток тазу, перелому лівої стегнової кістки, ребер справа, масивних розривів органів тазової порожнини та черевної порожнини масивних крововиливів в м`які тканини тазу у вигляді їх просочення кров`ю з гострою кровотечою, що в подальшому призвело до травматичного шоку та смерті. Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Хюндай Азера» р.н. [NUMBER] [PERSON] була забезпечена у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька» за полісом обов`язкового страхування АІ/9108815. 25.06.2018 року Прокуратурою Львівської області винесено постанову у кримінальному провадженні №12017140230000013 по факту дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 07.01.2017 року близько 21 год. 30 хв. на ділянці автомобільної дороги Аьвів-Шегині, що у с. Твіржа Мостиського району Львівської області, внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] , якою кримінальне провадження закрито, у зв`язку із відсутністю в діях водія автомобіля «Хюндай Азера» номерні знаки [NUMBER] [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Для отримання страхового відшкодування 05 квітня 2018 року позивач звернулася до ПрАТ "СК "Галицька" із заявою про страхове відшкодування . Однак ПрАТ «СК» «Галицька» станом на час звернення до суду страховий випадок не визнавався та страхова сума не відшкодовувалась. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом.Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України. Відповідно до статті 1187 ЦК України, умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого. Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України, непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Згідно з частиною третьою статті 1193 ЦК України , вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника (абзац 1 частина перша статті 1201 ЦК України). Суд приймає до уваги, що відповідачем СК «Галицька» фактично визнано позов, в частині стягнення витрат за моральну шкоду, поховання та відшкодування пов`язане із втратою годувальника. Так, Частина 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ч. З ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на час пригоди мінімальна заробітна плата становила 3 200,00 грн. Страхова компанія зобов`язана відшкодувати моральну шкоду, заподіяну внаслідок смерті [PERSON] в сумі 38 400,00 грн. (3 200,00 грн. *12 = 38 400,00 грн.). Частиною 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відтак, на користь [PERSON] зі страхової компанії «Галицька» слід стягнути витрати, пов`язані із похованням в сумі 11 580,00 грн. Окрім того, частиною 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено що, 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У ст. 1200 ЦК України зазначено, що: у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Враховуючи те, що дочка загиблого [PERSON] - [PERSON] [INFO] станом на час смерті не досягла двадцяти трирічного віку, а саме їй виповнилося 19 років ПрАТ «СК «Галицька» має обов`язок провести виплату страхового відшкодування пов`язану із втратою годувальника в сумі 115 200,00 грн. на користь [PERSON] , а саме: 3 200,00 грн. * 36 = 115 200,00 грн. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 08.02.2019 року, згідно платіжного доручення № 12790, СК «Галицьке» перераховано 9600 грн. на користь [PERSON] . Окрім того, із відзиву відповідача вбачається, що страхове відшкодування в розмірі 115200 грн. буде виплачуватись щомісячними платежами протягом року з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року щомісячними платежами по 9600 грн. Відтак, в частині стягнення страхового відшкодування, у зв`язку із втратою годувальника , задоволенню підлягає сума, із вирахуванням вже сплаченого страхового відшкодування згідно квитанції №12790 від 08.02.2019 року, а відтак із відповідача слід стягнути 105600,00 грн. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування , який підлягає стягнення із відповідача СК « Галицька» становить 155580,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення пені у розмірі 70402,88 грн. 3% річних у розмірі 5973,63 грн. та втрат від інфляції в сумі 21836,80 грн., суд приходить до висновку, що такі слід задовольнити. Відповідно до ч. 36.5 ст. 36 сказаного вище Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно до ст. 992 ЦК України , у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем страхове відшкодування позивачу не виплачено, тому у позивача виникло право на стягнення пені, інфляційних та 3-х відсотків річних за невиконання відповідачем зобовязання. Суд погоджується з розрахунком інфляційних витрат, пені та 3-х відсотків річних здійснених позивачем, враховуючи, що відповідач не заперечив щодо позову, тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрат від інфляції за період з 18.07.2018 року по 30.09.2019 року в сумі 21836,80 грн., пеню за цей же період в розмірі 70402, 88 грн. та 3% річних в сумі 5973,63 грн. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення із [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 тис. гривень, то така підлягає частково задоволенню виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Разом з тим, п. 2 ч. 2 вказаної статті встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України). Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, мають враховуватися стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, судом встановлено, що внаслідок діянь джерела підвищеної небезпеки під керуванням відповідача [PERSON] , позивач отримала та зазнала сильних душевних та моральних страждань у зв`язку із втратою рідної людини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі. Визначаючи розмір та форми відшкодування моральної шкоди необхідно також ураховувати функції, які повинно виконувати таке відшкодування (сатисфакція, компенсаційна функція) тощо. Згідно роз`яснень, даних в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина другастатті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Враховуючи , характер дій відповідача, зокрема необережність, що призвела до ДТП, обставини заподіяння шкоди, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості суд приходить до переконання про стягнення із відповідача розмір моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати належить стягнути із відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial