Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 листопада 2014 року надійшла позовна заява виконуючого обов'язки Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах: [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договорів та стягнення грошових коштів (а. с. 2-5), яка в подальшому підлягала неодноразовому уточненню шляхом їхнього збільшення (а. с. 38-41, 53-56, 63-66). В обґрунтування позовної заяви позивач у позовній заяві посилався на те, що до Коростенського міжрайонного прокурора звернулась [PERSON] із заявою про здійснення представництва її інтересів в суді щодо розірвання договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів. В ході розгляду зазначеного звернення було встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" були укладені договори: банківського вкладу № SAMDN01000717297988 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 1 000,00 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, для чого [PERSON] був відкритий рахунок № 26305608193705; та № SAMDN01000717298179 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 500,00 Євро на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, для чого [PERSON] був відкритий рахунок № [NUMBER]. Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з п. 6 вказаних договорів. 15 червня 2014 року закінчувався черговий термін дії депозитних договорів, не маючи наміру продовжувати їх дію [PERSON] звернулась на адресу банку з заявою від 09 червня 2014 року про повернення суми вкладів, яка була залишена без задоволення. 14 серпня 2014 року, а також у вересні 2014 року позивачка знову зверталась на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" з аналогічними заявами, проте суми вкладів їй так і не були повернуті. У зв'язку з зазначеним позивач просив суд, з урахуванням уточнень, розірвати договори банківських вкладів № SAMDN01000717297988 від 14 грудня 2011 року, № SAMDN01000717298179 від 14 грудня 2011 року; стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN01000717297988: суму вкладу у розмірі 26 050,00 грн., 6 642,75 грн. нарахованих відсотків, 322,00 грн. - 3% річних; за договором № SAMDN01000717298179: суму вкладу у розмірі 14825,00 грн., 3765,55 грн. нарахованих відсотків, 183,00 грн. - 3% річних (а. с. 63-66). Представник прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська здійснюючи представництво інтересів [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, наполягала на їхньому задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договори банківського вкладу з [PERSON] укладалися на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя (а. с. 72-75). Представник ПАТ КБ "Приватбанк" також зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківських вкладів перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Вислухавши пояснення представника прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" були укладені договори: банківського вкладу № SAMDN01000717297988 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 1 000,00 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року та № SAMDN01000717298179 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 500,00 Євро на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року (а. с. 11, 13). Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з п. 6 вказаних договорів. Не маючи наміру продовжувати їх дію після чергового лонгування [PERSON] звернулась на адресу відповідача з заявою від 09 червня 2014 року про повернення суми вкладів (а. с. 15-16, 17), яка була залишена без задоволення (а. с. 18). В подальшому [PERSON] ще двічі зверталась на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" з аналогічними заявами, проте суми вкладів їй так і не були повернуті (а. с. 19-23, 25). На підтвердження доводів про існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк" позивачем на адресу суду була надіслана копія довідки № [NUMBER] від 10 травня 2014 року, згідно з якою на рахунках [PERSON] відкритих в ПАТ КБ "Приватбанк" наявний залишок грошових коштів (а. с. 26). Проте дану довідку суд вважає недопустимим доказом, оскільки вона видана неповноважною особою, копія довідки не завірена належним чином, представник ПАТ КБ "Приватбанк" у судовому засіданні не підтвердила ані факт видачі даної довідки, ані зазначену в даній довідці інформацію. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у їх задоволенні у зв'язку з недоведеністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.11 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд вважає за необхідне судові витрат по даній цивільній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed