Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 20 липня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає і знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від них з донькою, не бере належної участі у витратах необхідних для виховання і розвитку дитини, хоча має такий обовязок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання - до досягнення 23 років, а також допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовних вимог, зазначивши, що наразі відповідач з нею та дитиною не проживає, їй буде зручніше планувати витрати на дитину, якщо аліменти будуть у твердій грошовій сумі і вона бажає, щоб дитина продовжувала навчання у ВНЗ, тому аліменти просила стягувати і на час навчання до 23 років. Відповідач позов визнав в частині наявного у нього обовязку з матеріального утримання дитини та не заперечував проти сплати аліментів у твердій грошовій сумі, проте пояснив, що працює за трудовим договором у зв'язку з чим просив ухвалити рішення відповідно до вимог закону. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 липня 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №288, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, долученим до матеріалів справи в копії (а.с.3). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Дитина проживає і зареєстрована з матірю, що підтверджується довідкою КП "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради від 23 січня 2015 року №375, та перебуває на її утриманні, обставини чого визнані відповідачем у судовому засіданні, а, відтак, за правилами ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Позивач з 11 листопада 2014 року працює пекарем в ТОВ "Омега" та її дохід за період з 11 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року за вирахуванням податків і зборів склав 6906,19 грн., а середньоденна заробітна плата - 117,05 грн., про що свідчить довідка про доходи №18/0315-2 від 18 березня 2015 року (а. с.23). Відповідач працює на посаді випалювача на печах в ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтеркерама", де його нарахована заробітна плата за період з вересня2014 року по лютий 2015 року склала 24575,68 грн., загальна сума доходу за вирахуванням податків та сплачених аліментів за цей самий період - 9884,36 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 19 березня 2015 року №И0000000024 (а.с.29). Також судом встановлено, що на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2006 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки Дарини, 30 червня2002 року народження, до її повноліття або до зміни матеріального чи сімейного положення сторін, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 травня 2006 року на користь матері дитини: [PERSON] (а.с.30, 31,33, 35). Крім того, судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач проживає окремо від позивача з дитиною, регулярного утримання позивачу на дитину не надає, тому належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 та ч. 2 ст. 182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зважає на те, що аліменти у твердій грошовій сумі стягуються на підставі ст. ст. 181, 184 СК України лише у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, тощо. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, перебуває на утриманні матері (позивача), а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, працює випалювачем на печах ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтеркерама", має сталий заробіток, наявність на утриманні ще однієї, окрім [PERSON], малолітньої доньки Дарини, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальний стан позивача, яка також працює, має постійний заробіток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, граничний розмір відрахувань із заробітку визначений ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі чого суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде справедливим та співміррним до розміру утримання на іншу дитину та до розміру залишку доходу на утримання відповідача. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 15 лютого 2015 року. Розв'язуючи решту заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, проте таке право дитини припиняється у разі припинення навчання. Разом з тим, дитина сторін [PERSON] наразі є малолітньою і наразі ще не досягла повноліття, а тим більш не вступила на стаціонарне навчання до вищого навчального закладу або іншого навчального закладу, а відтак, обставини, що підлягають встановленню судом при розв'язання спору про призначення аліментів на повнолітню дитину не настали, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в частині ухвалення рішення про стягнення аліментів на період навчання дитини до 23 років відсутні, оскільки відповідно до ст. 1 ЦПК України суд здійснює захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, а не тих які настануть або не стануть в майбутньому. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі243,60 грн.

Outcome: partial