Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.1998 року належить квартира [ADDRESS]. 14 вересня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу відповідач був зареєстрований в її квартирі як член її родини. 31 січня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу в квітні 2012 року відповідач за власним бажанням зібрав всі свої речі, повідомив її, що жити він тут не буде та виїхав з квартири. Відповідач не має наміру проживати в спірній квартирі, але добровільно з реєстраційного обліку не знявся. Оскільки відповідач з квітня 2012 року не проживає в спірній квартирі, вивіз всі свої речі, а з реєстраційного обліку не знявся, просить суд визнати його втратившим право користування квартирою та зобов"язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсясі, на їх задоволенні наполягали з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав і пояснив, що він дійсно з квітня 2012 року не проживає в квартирі позивача, а оскільки у них існує майновий спір, він не знімався з реєстраційного обліку. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заперечень проти позову не надійшло. Вислухавши сторони, представника позивача, який підтримав позовні вимоги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.1998 року належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.5), витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.6), реєстраційним посвідченням (а.с.7). 14 вересня 2002 року позивач уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.8). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Після укладення шлюбу відповідач був зареєстрований в квартирі позивача як член її родини, що підтверджується довідкою ОСББ „КУБА-26" (а.с.10). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 31 січня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу в квітні 2012 року відповідач зібрав всі свої речі та виїхав з квартири. Ці обставини підтверджуються як поясненнями відповідача в судовому засіданні так і матеріалами справи - актом ОСББ „КУБА-26" (а.с.13). При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання відповідача втратившим право користування жилим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню, оскільки він більше двох років не проживав в спірній квартирі без поважних причин. Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, тобто рішення, яке набуло чинності. На підставі наведеного,

Outcome: partial