Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Між АКІБ «УкрСиббанк» (надалі - «Банк») та Відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту від 12.09.2006 року №11039555000, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Відповідачеві грошові кошти, а Відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору є погашення кредиту шляхом сплати ануїтет них платежів в розмірі 645.00 доларів США 12 числа кожного місяця; позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 12.09.2027 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту проценти за користування кредитом у розмірі 10,3% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випаду, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмір 645.00 доларів США, 12 числа кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача 1 [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем 2 [PERSON] було укладено договір поруки №41414 від 12.09.2006 року. Відповідно до умов договору поруки, відповідач 2 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання Відповідачем 1 усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною. Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу 1 кредитні кошти. Відповідач 1 не виконує належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повертає кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. 22.12.2016 року відповідачам у справі направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 19.04.2017 року вимоги банку залишені без задоволення. Загальна заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором, станом на 19.04.2017 року становить 63 756.96 доларів США, з яких: 52 460.97 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі: прострочена заборгованість 5 164.70 доларів США; 11 295, 99 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача 1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 19.04.2017 року складає 92 188.27 грн., з яких: 28 596.32 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 63 591.95 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Таким чином, враховуючи невиконання Відповідачем-1 договірних зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Банк був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та просить суд стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-2 на користь Банку суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №11039555000 від 12 вересня 2006 року в розмірі 63 756.96 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 92 188 грн. 27 коп., а також судові витрати. Відповідачі в свою чергу звернулися із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про порушення прав споживачів при наданні споживчого кредиту, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, застосування наслідків недійсності договору. Мотивували вимоги зустрічного позову наступним. Вважають, що під час надання споживчого кредиту Відповідачем за зустрічним позовом було грубо порушено вимоги законодавства про захист прав споживачів, а укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11039555000 від 12.09.2006 року є недійсним у зв`язку з невідповідністю вимогам чинного на момент його укладення законодавства, введення в оману Позивачів та/або допущення відповідною посадовою особою Відповідача помилки. Так, загальними умовами дійсності правочинів, встановленими статтею 203 Цивільного кодексу України, є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до Розділу 1 оскаржуваного Договору встановлено розмір кредиту (66300 доларів США), еквівалент її у гривні відповідно до курсу НБУ на день укладення (334815 гривень), строк кредитування (до 12.09.2027 року) та процентна ставка (10,3% відсотки річних), ціль надання споживчого кредиту (придбання однокімнатної квартири у [ADDRESS] ). Жодних інших умов надання споживчого кредиту в порушення вимог спеціальних законів Договором не вказано. Так, не визначено детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, загальний розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Договором не встановлено ні методику розрахунку кожного платежу, ні вартісну оцінку розміру кредиту у разі зміни курсу валюти, ні можливість настання негативних наслідків для споживача при настанні будь-яких погіршуючих обставин (не дивлячись на те, що Відповідач, в силу своєї підприємницької діяльності у сфері надання фінансових послуг, міг передбачити і вказати в договорі). До Договору немає жодних додатків, які б містили будь-яку інформацію щодо сум чергових платежів, їх орієнтовної вартості у національній валюті, попередження щодо будь-якого можливого збільшення чи зменшення вартості кредиту, строків внесення або графіку внесення платежів тощо. Окремо зазначили, що під час виконання оскаржуваного Договору Позивач-1 був змушений сплачувати додаткові вартісні елементи кредиту, не передбачені ні прямо ні посередньо оскаржуваним Договором, а саме курсову різницю між комерційним курсом валюти та курсом, встановленим НБУ. Також, несправедливими в розумінні статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є наступні умови Договору: пункт 1.3.1 Договору, який передбачає порядок перегляду відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору; пункт 10.2, який деталізує порядок перегляду відсоткової ставки в сторону збільшення (а умов, що регулюють питання зменшення відсоткової ставки, кредитний договір не містить взагалі, що призводить до дисбалансу інтересів сторін); пункти 8.1 та 8.6, які передбачають право Банку вимагати від позичальника подвійної відповідальності (підвищені проценти та штраф), а також додаткової сплати штрафу та сплати пені (щодо прострочених процентів) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (таке положення Договору ускладнює розрахунки між сторонами, оскільки подвійна облікова ставка НБУ - це змінна величина, яка в різні періоди часу складала від 8% до 23% річних). Отже, в момент підписання оскаржуваного Договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. А тому, волевиявлення позивача на укладання оскаржуваного Договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договорі, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах. Позивачі вважають, що оскаржуваний Договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем, містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, вважають, що наслідком визнання кредитного договору недійсним є також припинення поруки та іпотеки. Так, відповідно до статті 17 ЗУ «Про іпотеку» у редакції від 12.05.2006 року іпотека припиняється у разі «припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору». Відповідно до частини 1 статті 559 ЦКУ «порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності». За час від підписання оскаржуваного Договору до моменту подання позову, Позивач-1 сплатив на користь Відповідача 66440,47 доларів США 47 центів, що підтверджено відповідними первинними розрахунковими документами. Ця сума включає в себе як сплату тіла кредиту, так і відсотків. З метою спрощення розрахунків між сторонами, позивачі вважають, що Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу-1 - 140 доларів США 47 центів і таким чином привести сторони у первісний стан. Враховуючи викладені обставини, просили суд про відмову в задоволенні первісного позову та задоволенні їх зустрічного позову, так, просили визнати права [PERSON] та [PERSON] як споживачів при наданні послуг споживчого кредиту ПАТ «УкрСиббанк» порушеними; визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 11039555000 від 12.09.2006 року; застосувати наступні наслідки недійсності Договору про надання споживчого кредиту № 11039555000 від 12.09.2006 року: припинити поруку [PERSON] перед ПАТ «УкрСиббанк» за Договором поруки № 41414 від 12.09.2006 року;припинити іпотеку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка виникла на підставі Договору іпотеки № 22017 від 12.09.2006 року; зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» повернути [PERSON] 140 (сто сорок) доларів США 47 центів переплати за Договором про надання споживчого кредиту № 11039555000 від 12.09.2006 року за курсом НБУ на день винесення рішення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2017 року відкрито провадження в справі. 18.12.2017 року представником відповідача за зустрічним позовом подано до суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву. В зв`язку із набранням законної сили змін до ЦПК України, ухвалою суду від 24.01.2018 року призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.04.2018 року витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 05.06.2018 року витребувано оригінали документів з кредитної справи. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом повністю підтримала позов, просила суд про його задоволення. Представник відповідачів за первісним позовом та представник позивачів за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову та просив суд про їх задоволення, а також відмову в задоволенні первісного позову. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що Між АКІБ «УкрСиббанк та Відповідачем 1 [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту від 12.09.2006 року №11039555000, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Відповідачеві грошові кошти, а Відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору є погашення кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 645.00 доларів США 12 числа кожного місяця; позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 12.09.2027 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту проценти за користування кредитом у розмірі 10,3% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випаду, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмір 645.00 доларів США, 12 числа кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача 1 [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем 2 [PERSON] було укладено договір поруки №41414 від 12.09.2006 року. Відповідно до умов договору поруки, відповідач 2 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання Відповідачем 1 усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною. Крім того, 12.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір іпотеки №22017, предметом якого є нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS] . Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . Відповідач 1 не виконує належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повертає кредитні кошти у визначений Кредитним договором строк. 22.12.2016 року відповідачам у справі направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 19.04.2017 року вимоги банку залишені без задоволення. Загальна заборгованість Відповідача за Кредитним договором, станом на 19.04.2017 року становить 63 756.96 доларів США, з яких: 52 460.97 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі: прострочена заборгованість 5 164.70 доларів США; 11 295, 99 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача 1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 19.04.2017 року складає 92 188.27 грн., з яких: 28 596.32 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 63 591.95 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ці зобов`язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідач [PERSON] , уклавши Договір з Позивачем, отримав кредит, чим взяв на себе грошове зобов`язання, яке належним чином не виконав та прострочив зобов`язання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом та договором. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача за первісним позовом, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Крім того, судом об`єктивно встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №11039555000 від 12.09.2006 року, укладеним між Банком та [PERSON] , 12.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», з однієї сторони та [PERSON] , (надалі - Поручитель), з другої сторони, разом іменовані Сторони, укладено Договір поруки. Відповідно до Договору поруки, Поручитель - відповідач 2 [PERSON] , поручається перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником - [PERSON] , зобов`язань по кредитному договору від 12.09.2006 року, укладеному між Кредитором та Позичальником в повному обсязі. Відповідно до п.1.4 Договору поруки,Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання зобов`язань по Кредитному договору. Згідно п. 1.5 Договору поруки, причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань по даному договору. За змістом статей 553, 554ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно з частинами першою та другою ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Частиною першою ст.543ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Таким чином, в разі неможливості виконання боржником за кредитним договором грошового зобов`язання, поручитель зобов`язаний його погасити. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що у Відповідача-1 станом на 19.04.2017 року існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 63 756.96 доларів США, з яких: 52 460.97 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі: прострочена заборгованість 5 164.70 доларів США; 11 295, 99 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача 1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 19.04.2017 року складає 92 188.27 грн., з яких: 28 596.32 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 63 591.95 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована Відповідачами в установленому законом порядку. Щодо вимог зустрічного позову, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст.207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів), визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів), яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є зобов`язання, які виникають із положень договору про споживчий кредит та які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Взаємні права та обов`язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі. Вибір умов кредитування з боку Позивача був добровільним. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 11039555000 від 12.09.2006 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк його повернення, погашення, розмір відсоткової ставки, відповідальність сторін. Крім цього, оспорюваний кредитний договір підписаний позивачем 1, а тому сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. Підписанням договору позивач 1 підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Позивач 1 під час укладення договору не заявляв, що з ним не проведено переддоговірної роботи, що йому незрозумілі умови договору, а в подальшому виконував його умови. Також позивачем 1 не доведено, що під час укладення кредитного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту, та Банком приховано сукупну вартість кредиту, у зв`язку із чим він не зміг оцінити доцільність отримання кредиту на таких умовах. Також, відповідно до п. 9.13 Договору про надання споживчого кредиту зазначається, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що: - всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; - перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто, в даному випадку позивач 1 мав змогу знайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо, до підписання цього договору. Посилання на відсутність в договорі детального розпису загальної вартості кредиту є передчасними, адже ці положення були обов`язковими тільки після прийняття станови правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» - проте виходячи з положень ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, на момент укладення кредитного договору № 11039555000 від 12.09.2006 року даної постанови не існувало, вона була зареєстрована в Міністерстві юстиції 25.05.2007 року, а чинності набрала 05 червня 2007 року. Згідно ч, 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору, в даному випадку це 12 вересня 2006 року, що підтверджується підписом позивача 1 у кредитному договорі № 11039555000. Однак, споживач не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Украйни з цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК). При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Пунктом першим статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень ст. 1054, ст. 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором. Взаємні права та обов`язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі. Вибір умов кредитування з боку Позивача був добровільним. АТ «УкрСиббанк» було видано оригінал інформаційного листа позичальнику, а факт його отримання ним було засвідчено підписом у кредитному договорі. Аналогічну правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17 лютого 2016 року по справі № 6-33925ск15. Крім того, щодо посилання представника позивачів в судовому засіданні на те, що існує інший кредитний договір, що укладений між позивачем [PERSON] та Банком, то відповідно до довідки від 20.03.2019 року №21-1-03, сформованою головним юрисконсультом групи роботи з зовнішніми компаніями УОПС ДСБ АТ «Укрсиббанк» інших кредитних договорів між тими ж сторонами та на тих же саме умовах 12 вересня 2006 року не укладалося. (а.с. 6 т.2). Відтак, безпідставними є доводи позивача про те, відповідач скористався тим, що позивачу 1 об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оскаржуваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Так, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 вказаної Постанови). Позивачем 1 не доведено наявність умислу в діях відповідача, як і не доведено сам факт введення в оману. Суд не приймає до уваги посилання позивача в обґрунтування вимог на те, що банк фактично приховав від позивача 1 повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в умовах договору занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позивачів в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач 1 сплатив банку, погашаючи кредит за остаточною визначеною формулою з урахуванням всіх ризиків, яких не було зазначено в договорі. Крім того, не визначено детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, загальний розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Також договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Зазначені твердження в їх сукупності підстав для задоволення позову не дають, оскільки факт отримання коштів фактично позивачем 1 не заперечується. Суд звертає увагу і на те, що з моменту отримання кредиту позивачем сплачувались кошти на його погашення. Позивач з 2006 року не звертався до банку з заявами, що договір містить умови, які є несправедливими і як наслідок мають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на погіршення його становища. Наведене свідчить про те, що відповідачем кредитні кошти було надано і позивачем 1 вчинялись дії, спрямовані на виконання договору щодо повернення цих коштів. З урахуванням наведеного суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання кредитного договору недійсним, та, відповідно і про визнання поруки припиненою та припинення іпотеки та зобов`язання повернути позивачу 1 переплату за договором. Суд звертає увагу і на те, що пред`являючи позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним, а відповідно припиненими договорів поруки та іпотеки, позивачі виходили з того, що недійсність кредитного договору спричиняє фактично припинення забезпечувальних договорів, якими є договір іпотеки та договір поруки. Проте, позивачі не вказали, які саме їх права було порушено внаслідок укладання договору поруки та договору іпотеки. Такого не вбачається і з матеріалів справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачі в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач за первісним позовом надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який являється допустимим доказом у справі, а Відповідачі не надали суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростували подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, Відповідачі не надали, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, оцінюючи доводи позивачів як окремо, так і в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення вимог, а тому відмовляє в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки є доведеними та підставними. У зв`язку із задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з Відповідачів також підлягає стягненню на користь Позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved