Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач 19.12.2013 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, обґрунтовуючи його тим, що 19.11.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 3 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості. Станом на 22.11.2013 року кредит не був повернутий, заборгованість в загальній сумі склала 24 703 грн. 34 коп., у зв'язку з чим банк просив стягнути з відповідача всю суму кредиту та відповідних нарахувань. Відповідач [PERSON] позов не визнав та надав до суду заперечення на позов, а також зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ "ПриватБанк", в якій просить визнати договір від 19.11.2007 року - недійсним. Свою вимогу мотивує тим, що твердження позивача є неправдивими, так як він не укладав жодних кредитних договорів з ПАТ КБ "ПриватБанк" і підпис, який стоїть в договорі від 19.11.2007 року йому не належить. В судовому засіданні представник позивача за первісним договором позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, а зустрічний позов [PERSON] просить залишити без задоволення, оскільки вимоги є безпідставними. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним в судовому засіданні вимоги приватного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] не визнав, зустрічний позов підтримав і просив задовольнити вимоги позивача. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до заяви позичальника, яка є формою кредитного договору, від 19.11.2007 року, банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 3 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості. Заява підписана представником банку та наявний підпис від імені [PERSON] (а.с.11) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 19.11.2007 року, загальна сума заборгованості за вказаним кредитом складає 24 703 грн. 34 коп. Відповідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Заперечуючи заявлені позовні вимоги, відповідач [PERSON] вказував на те, що спірний договір кредиту не підписував. З метою встановлення цієї обставини за ухвалою суду було проведено судово-почеркознавчу експертизу для встановлення належності підпису [PERSON] в договорі кредиту, яким є заява позичальника від 19.11.2007 року. Згідно висновку експерта Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.04.2014 року № 374 підпис у оригіналі заяви позичальника від 19.11.2007 року, складеної від імені [PERSON] на бланку ЗАТ КБ "ПриватБанк" напроти цифр "19.11.2007", виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.155-156). В судовому засіданні представник публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" надав заперечення щодо проведеної почеркознавчої експертизи, в якій стверджував про порушення порядку проведення експертизи, а саме науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 року № 53/5, так як для дослідження було надано менше п'ятнадцяти вільних зразків підписів особи, що в свою чергу може призвести до неоднозначного і неточного висновку експерта. На думку суду вимога про відібрання вільних зразків на 15 документах не є імперативною, а містить в собі рекомендаційну вимогу, що також підтверджується можливістю, передбаченою п.1.4 науково-методичних рекомендацій, надання документів, в яких є підпис, який достовірно виконаний особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису, а тому суд не вбачає порушень, які б могли призвести до неоднозначного та неточного висновку експерта та визнає висновок почеркознавчої експертизи у справі як належний та допустимий доказ. Згідно з ч.1 статті 638, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Укладений договір визнається недійсним на підставі ст. 215 ЦК України при недодержанні в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оскільки в судовому засіданні встановлені обставини, які спростовують підписання відповідачем оспорюваного договору, відтак волевиявлення особи на його укладення не встановлено, тому договір відповідно до вимог ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. а відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за договором кредиту. Судові витрати суд розподіляє згідно ст. 88 ЦПК України, та у зв'язку із задоволенням позову на користь [PERSON], суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст. 203, 215, ЦК України,

Outcome: approved