Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 грудня 2016 року померла його мати - [PERSON]. Заповіту [PERSON] не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять чотири земельні ділянки. Позивач та відповідач звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але позбавлені можливості оформити свої спадкові права на вказане спадкове майно, оскільки оригінали державних актів були втрачені. У звязку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на рівну частину спадкового майна, а саме на 2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із зустрічним позовом в обґрунтування якого зазначила аналогічні обставини та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на рівну частину спадкового майна, а саме на 2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, підтримав первісний позов повністю, просив його задовольнити та не заперечував проти задоволення зустрічного позову (а.с. 54). Відповідач у судове засідання також не зявилася, подала до суду заяву, в якій проти задоволення первісного позову не заперечувала, свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала повністю, просила задовольнити, а справу слухати без її участі (а.с. 52). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 24 грудня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26 грудня 2016 року серії І-СР № 294506 (а.с. 23). Позивач та відповідач є сином та дочкою [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 13 серпня 1972 року серії І-АВ № 255699 та від 3 березня 1982 року серії ІІ-СР № 342321 (а.с. 12, 13). 2 березня 2003 року відповідач одружилася з [PERSON], після чого її прізвище з "Маслова" змінилося на "Діхтяр", що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 2 березня 2003 року серії 1-СР № 074589 (а.с. 14). Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2015 року шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано (а.с. 15). 10 липня 2015 року відповідач одружилася з [PERSON], після чого її прізвище з "Діхтяр" змінилося на "Кажукало", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10 липня 2015 року серії І-СР № 120029 (а.с. 16). При житті [PERSON] заповіту не складала. Згідно з довідкою Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 вересня 2017 року № 269, виданої на підставі погосподарської книги № 1 (особовий рахунок № 0038-1), [PERSON] на момент смерті постійно проживала одна та була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,43 га, розташована в адміністративних межах Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР № 044501, який зареєстрований за № 87 від 8 серпня 2002 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,32 га, розташована в адміністративних межах Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 525327, який зареєстрований за № 010679700077 від 9 червня 2006 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4196 га, розташована в адміністративних межах Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 034782, який зареєстрований за № 712518241004784 від 25 жовтня 2012 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4297 га, розташована в адміністративних межах Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 179 від 20 лютого 2014 року, виданого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2017 року вих. № 1282-01/16) (а.с. 36), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 35), позивач та відповідач зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 37, 38), свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Разом з тим позивач і відповідач не могли оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування з огляду на наявність спору про розподіл майна та відсутність оригіналів державних актів на земельні ділянки, а також свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 24 грудня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Судом встановлено, що позивач і відповідач звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак не змогли оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, оскільки оригінали державних актів на земельні ділянки втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання первісного позову відповідачем та зустрічного позову позивачем, суд дійшов висновку про їх задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved