Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього заборгованість у розмірі 9835,54 доларів США, що за курсом 21,32 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2015 року складає 209693,64 грн. за кредитним договором №216904-CRED від 25.03.2008 року та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 25 березня 2008 року уклали кредитний договір №216904-CRED. Згідно даного договору ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 3000 доларів США на термін до 15 березня 2010 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у зазначеному розмірі. У порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав у зв'язку з чим, відповідач станом на 30 серпня 2015 року має заборгованість 9835,54 доларів США, яка складається з наступного: 2253,97 дол.США - заборгованість за кредитом, 7102,04 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до договору: 11,73 дол.США - штраф (фіксована частина), 467,80 дол.США - штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився та не повідомив причини неявки. Згідно поданої ним заяви, просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їхні права та обов'язки. Оцінивши та дослідивши докази по справі, суд у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Згідно кредитного договору №216904-CRED від 25.03.2008 року (а.с.5-6) [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних з кінцевим терміном повернення 15.03.2010 року. Отже, між позивачем та відповідачем, відповідно до ст.1046 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення умов договору, відповідач несвоєчасно сплачував необхідні платежі, у зв'язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №216904-CRED від 25.03.2008 року (а.с.3) станом 30.08.2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 9835,54 дол.США, яка складається з наступного: - 2253,97 дол.США - заборгованість за кредитом, - 7102,04 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до договору: - 11,73 дол.США - штраф (фіксована частина), - 467,80 дол.США - штраф (процентна складова). Відповідно до службового розпорядження НБУ (а.с.4) станом на 28.08.23015 року офіційний курс гривні до іноземної валюти, в даному випадку Долар США, становив 2131,7065 за 100 дол.США. Зважаючи на встановлений курс при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №216904-CRED від 25.03.2008 року, сума заборгованості останнього у національній валюті становить 209693,64 грн. Вважаючи, що наведена сума заборгованості підлягає поверненню, ПАТ КБ "Приватбанк" 24 листопада 2015 року звернувся до суду з даним позовом. Зазначена дата звернення до суду підтверджується відтиском штампу суду від 24.11.2015 року Вх.№5206 (а.с.1). З вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 10.11.2008 року, таким чином про порушення свого права позивач дізнався з грудня 2008 року, коли відповідач перестав здійснювати платежі. Отже, позивачу було відомо, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, оскільки сплата коштів на виконання зобов'язання мала проводитись позивачу. Відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за окремим договором сторін, укладеним у письмовій формі, як це зазначено ст.259 ЦК України. За змістом ч.2 ст.207 та п.2 ч.1 ст.208 ЦК України необхідною та обов'язковою умовою для укладення письмового правочину є те, що сторони власноруч вчиняють підпис при укладенні правочину, а вчинення його між фізичною та юридичною особою вимагає письмової форми. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі окремо не укладався, однак п.5.7 кредитного договору №216904-CRED від 25.03.2008 року передбачено, що строки позовної давності по стягненню кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів по даному договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Норми ч.1 ст.261, ч.ч.4, 5 ст.267 ЦК України передбачають, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки дія кредитного договору №216904-CRED від 25.03.2008 року закінчилася 15 березня 2010 року (п.1.4 договору), а ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом 24 листопада 2015 року, тому позовна давність з урахуванням встановленої у змісті самого договору (5 років) є пропущеною. Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем у судове засідання не надано доказів поважності причин пропущення ним позовної давності, у зв'язку з чим, суд вважає що до цих правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу позовної давності. Разом з тим, як вбачається з кредитного договору №216904-CRED від 25.03.2008 року, а саме з п.1.5 договору, кредит надано позивачу на споживчі цілі. У відповідності до п.7 ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Спираючись на це положення Закону, у пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що також зазначалося у Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-70/0/4-13 "Про окремі питання застосування строків позовної давності" від 16.01.2013 року. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що позивач звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст.257 ЦК України, поважні причини для поновлення позивачу строку для звернення до суду відсутні, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову у зв'язку зі пропущенням строку позовної давності.

Outcome: dismissed