Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 01 вересня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 895/03-034-1602, за яким останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 32 960 грн. зі сплатою відсотків з розрахунку 20 % річних, строком до 31 серпня 2006 року. Відповідач зобовязався повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін визначений п.1.1 Кредитного договору. Взяті на себе грошові зобовязання відповідач виконує неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 27 січня 2014 року складає 28\~672 грн. 47 коп. Представник позивача в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, в подальшому до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 01 вересня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 895/03-034-1602, за яким останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 32 960 грн. зі сплатою відсотків з розрахунку 20 % річних, строком до 31 серпня 2006 року. Відповідач зобовязався повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін визначений п.1.1 Кредитного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 27 січня 2014 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 28 672 грн. 47 коп., з яких: заборгованість по кредиту в сумі 8 380 грн., заборгованість по відсотках в сумі 19 934 грн. 43 коп., інфляційні в сумі 358 грн. 04 коп. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності до предявлення позову, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 (в редакції\~\~Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014\~\~року)\~\~при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою\~статті 11 зазначеного Закону\~ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.\~\~У зв'язку із цим та враховуючи, що\~ЦК\~не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення\~ЦК\~про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~та вимоги\~ЦК\~щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Визначення споживчого кредиту закріплено в ч.1\~ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", зокрема - договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Судом\~\~встановлено, що відповідачу було надано споживчий кредит з кінцевим терміном погашення\~\~31 серпня 2006 року. З позовом Банк звернувся до суду 17 березня 2014 року. Відповідно до ч.3\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності, та обізнаність банку про закінчення дії кредитної договору, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення в звязку зі спливом строку позовної давності. В силу вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed