Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про виселення за неможливістю сумісного проживання. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником будинковолодіння по [ADDRESS], де проживає вона та члени її сім"ї, зокрема бувший чоловік [PERSON], однак відповідач неправомірно поводить себе в сім"ї, зловживає спиртними напоями і влаштовує сварки в присутності дітей, що негативно впливає на них, неодноразово попереджувався в міліції щодо вчинення насильства в сім"ї, притягувався до адміністративної відповідальності, але не реагує на попередження та систематично продовжує неправомірну поведінку, чим створює умови неможливі для сумісного проживання, в зв"язку з чим просить виселити відповідача [PERSON] з будинку по [ADDRESS] за неможливістю сумісного проживання без надання іншого житлового приміщення. [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги і дали пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов про виселення за неможливістю сумісного проживання не визнали, пояснивши, що дійсно він, [PERSON], зареєстрований та постійно проживає в будинку по [ADDRESS], і між ним та бувшою дружиною [PERSON] виникають сварки, які провокує позивач з метою виселення з будинку, однак вважає, що [PERSON] також неправомірно поводить себе щодо його особи, крім того він лише один раз притягувався в лютому 2014 року до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім"ї після винесення судом апеляційної інстанції судового рішення 29.10.2013 року, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні аналогічного позову про його виселення, що свідчить про відсутність в його діях систематичного порушення правил співжиття, також відсутні докази вжиття заходів попередження чи громадського впливу до нього уповноваженими органами, так як в дійсності не вчиняє будь-яких дій, які унеможливлюють сумісне проживання з бувшою дружиною та дітьми в спірному будинку, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2012 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2013 року [PERSON] є власником цілого будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с.13-15) . Довідка Сарненськогого РВ УДМС України в Рівненській області від 09.09.2014 року (а.с.36) підтверджує, що в будинку по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] Рішенням Сарненського районного суду від 14.04.2011 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] і [PERSON] зареєстрований 18.07.1993 року, розірваний (а.с.17). Судом встановлено із пояснень позивача та відповідача, що після розірвання шлюбу сторони спільно проживають у будинку по [ADDRESS], вели спільне господарство до середини лютого 2014 року, при цьому позивач вважала відповідача бувшим членом сім"ї, в зв"язку з чим судом з"ясований факт визнання позивачем [PERSON] членом сім"ї, на якого скаржилась за вчинення насильства в сім"ї в січні та лютому 2014 року до Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області. Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Згідно ст.157 ЖК України, член сім'ї власника житлового будинку може бути виселений у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 ЖК України передбачено, що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зі змінами - під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час триваючої антигромадської поведінки виселення винного може статися і під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Отже, для застосування норм ч. 1 ст.116 ЖК України необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу постановою Сарненського районного суду від 12.02.2014 року за ч.2 ст.173-2 КУпАП по факту вчинення насильства в сім"ї 04.02.2014 року по місцю проживання у будинку по [ADDRESS], яке виразилось у висловлюванні нецензурних слів під час сварки в адресу дружини [PERSON] (а.с.9), що також підтверджується оглянутим оригіналом висновку №367-14 від 06.02.2014 року ДІМ Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області. Суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ систематичного порушення правил співжиття [PERSON] висновок №19-14 від 01.01.2014 року ДІМ Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області, який містить лише інформацію про виникнення сварки між [PERSON] та її колишнім чоловіком 01.01.2014 року, в зв"язку з чим розгляд звернення [PERSON] припинений, при цьому до висновку долучені лише пояснення [PERSON], пояснення в інших осіб, зокрема в [PERSON], не відбирались, також до висновку долучена не завірена належним чином копія офіційного попередження про недопустимість учинення насильства в сім"ї, а не оригінал, що ставить під сумнів факт існування такого документу. Крім того, оглянутий в судовому засіданні висновок №1900-14 від 24.06.2014 року спростовується поясненнями позивача та відповідача, які ствердили, що з середини лютого 2014 року не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, [PERSON] не є членом сім"ї [PERSON], в зв"язку з чим дії відповідача не можуть кваліфікуватись за ст.173-2 КУпАП, також до висновку долучені лише пояснення [PERSON], пояснення в інших осіб, зокрема в [PERSON], не відбирались, до висновку долучена не завірена належним чином копія офіційного попередження про недопустимість учинення насильства в сім"ї, а не оригінал, що ставить під сумнів факт існування такого документу, в зв"язку з чим даний висновок не може слугувати належним доказом порушення правил співжиття [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що діях [PERSON] відсутні ознаки систематичного порушення правил співжиття з [PERSON] в будинку по [ADDRESS], крім того судом не здобуто доказів по фактам вжиття заходів попередження судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, заходів громадського впливу до [PERSON], оскільки не завірені належним чином копії офіційного попередження про недопустимість учинення насильства в сім"ї, винесені ДІМ Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області та наявні в матеріалах оригіналів висновків від 01.01., 06.02., 24.06.2014 року не є допустимими доказами, так як здобуті із порушенням закону, також не являється підтвердженням факту здійснення заходів попередження відповідача довідка сільського голови Карасинської сільської ради від 01.07.2014 року (а.с.28). Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що для виселення [PERSON] за неможливістю сумісного проживання з будинку по [ADDRESS] відсутні правові підстави, в зв"язку з чим звернення позивача з приводу порушених житлових прав є необгрунтованим.

Outcome: dismissed