Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київстар» (відповідача), третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», в якому просив суд зобов`язати ПрАТ " Київстар " розглянути звернення [PERSON] від 21.05.2020 року в установленому законом порядку, стягнути з ПрАТ " Київстар " на користь [PERSON] кошти на відшкодування моральної шкоди у в сумі 25000,00 грн та кошти на відшкодування коштів витрачених на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1022 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до Закону України «Про звернення громадян» звернувся до ПрАТ " Київстар " із заявою від 21.05.2020 року, в якій просив надати: 1. Інформацію про по хвилинний тариф надання послуг в мережі. 2. Інформацію про вартість роумінгу з ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ». 3. Інформацію про вартість роумінгу з ПрАТ "Vodafone Україна".4. Інформацію про вартість роумінгу з ТОВ ЛАЙФСЕЛЛ. Звернення було підписане ЕЦП та направлене електронним відправленням. Письмової відповіді про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, підписаної керівником ПрАТ " Київстар " або особою, яка виконує його обов`язки, як визначено ч. 3,4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», відповідач позивачу не надав. Ненаданням відповіді на звернення відповідачем порушено права позивача визначені ст. 40 Конституції України та ст. 19 Законом України «Про звернення громадян». Крім цього, відповідач у справі своїми діями щодо відмови [PERSON] в розгляді звернення, спричинив немайнову шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності неодноразового повторного звернення на встановлення істини в справі та доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачання особистого часу значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, 25000,00 грн. Крім цього, на підготовку матеріалів позовної заяви до суду був витрачений час, вартість якого складає 1022,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, повідомляє, що в провадженні Коростишівського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №935/1427/20 з аналогічним предметом та підставами позову. Вважає, що позивач зловживає правом на звернення до суду, оскільки до Коростишівського районного суду м. Києва подано 12 позовних заяв і до Шевченківського районного суду м. Києва 10 позовних заяв. Крім цього, зазначає, що позивач звернувся з інформаційним запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а не Закону України «Про звернення громадян». Інформація, яку позивач просив надати, не відноситься до публічної інформації, 29.05.2020 р. позивачу була надана відповідь на його інформаційний запит. Моральну шкоду вважає необгрунтованою та не підтвердженою доказами, а розмір судових витрат позивача не може бути відшкодований в порядку ст. 133 ЦПК України. У відповіді на відзив позивач зазначає, що предмет та підстави позову у справі №935/1427/20, що розглядається в Коростишівському районному суді м. Києва, відрізняється від позову вказаної цивільної справи Надана ПрАТ " Київстар " відповідь від 29.05.2020 р. не відповідає вимогам ДСТУ та Закону України «Про звернення громадян». Розмір моральної шкоди та витрат, пов`язаних з розглядом справи, вважає обґрунтованим. У запереченні відповідач наводить доводи, які були вказані у відзиві на позов. Додатково звертає увагу, що позивач фактично не заперечує отримання ним відповіді від 29.05.2020 р. Відповідач не відмовляв позивачу у розгляді його звернення, воно було розглянуто та надано відповідь. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 37) Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.05.2020 р. [PERSON] звернувся до ПрАТ " Київстар " на підставі статті 34 Конституції України, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10, пп.1, пп. 4 частини 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" з заявою про надання інформації, в якій просив надати: 1. Інформацію про по хвилинний тариф надання послуг в мережі. 2. Інформацію про вартість роумінгу з ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ». 3. Інформацію про вартість роумінгу з ПрАТ "Vodafone Україна". 4. Інформацію про вартість роумінгу з ТОВ ЛАЙФСЕЛЛ. (а.с. 6) Вказана заява була підписана ЕЦП та 21.05.2020 р. направлена на електронну адресу ПрАТ " Київстар " (info@kyivstar.net) (а.с. 7) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду в зв`язку з тим, що відповідач в порушення Закону України «Про звернення громадян» не надав відповідь на заяву від 21.05.2020 р. Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ст. 3 Закону України «Про звернення громадян») Згідно ст. 5 ч.1, 6,7 Закону України «Про звернення громадян » встановлює вимоги до звернення, а саме: звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Ст. 15 ч.3, 4 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Водночас, позивач, звертаючись до ПрАТ " Київстар " з заявою від 21.05.2020 р., керується не нормами Закону України «Про звернення громадян», а ст. 10, пп.1, пп. 4 частини 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" . Стаття 40 Конституції України гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і датиобгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено Законами України "Про звернення громадян". "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації" та іншими нормативно-правовими актами. Законодавство розмежовує поняття запит на отримання інформації та поняття і види звернень громадян України. Судом встановлено, що позивачем був направлений запит на отримання інформації. Поняття запит на отримання інформації визначене статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідно до якої запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації, надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Звернення громадян та запит на інформацію відрізняються між собою своїм змістом: запит - прохання надати інформацію, звернення - прохання вчинити певні дії, викладені у пропозиціях, заявах чи скаргах. Запит на інформацію подається з метою реалізувати конституційне право на отримання інформації, передбачене статтею 34 Конституції України і детально врегульоване Законом України "Про доступ до публічної інформації", звернення - з метою реалізації низки конституційних прав, зокрема, прохання щодо реалізації своїх соціально- економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення або надання пропозицій (зауважень) щодо діяльності відповідного органу державної влади, установи, підприємства Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Встановлено , що у запиті позивача не викладено суті жодного порушеного питання. Таким чином, надісланий позивачем запит не містить ознак звернення громадян та не є зверненням громадянина в розумінні Закону України «Про звернення громадян», тому підстав для зобов`язання ПрАТ " Київстар " розглянути звернення [PERSON] від 21.05.2020 року в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» суд не вбачає. Крім цього, необхідно зазначити, що 29.05.2020 р. ПрАТ " Київстар " надало [PERSON] відповідь №6460529753/03/03/02, за якою абонентський номер позивача обслуговується на тарифному плані «Київстар Онлайн 3G 2018», отримати інформацію по тарифному плану «Київстар Онлайн 3G 2018» можна на веб-сайті компанії Київстар. Щодо відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку [PERSON] оцінив у розмірі 25000,00 грн., що унеможливлює задоволення позову у цій частині. Крім цього, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про зобов`язання ПрАТ "Київстар" розглянути звернення в установленому законом порядку, яка задоволенню не підлягають, а тому суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, суд не вбачає. Оскільки позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, залишено без задоволення, судові витрати в розмірі 1022,00 грн також не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed