Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.09.2018 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до [PERSON] із вимогами щодо зміни розміру аліментів на її користь на утримання дітей: р[PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 700 грн. на обох дітей разом згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22.09.2011 року, на частку від заробітку (доходу) в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення кожною дитиною повноліття. У позовній заяві [PERSON] викладена наступна позиція. Вона разом із відповідачем мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22.09.2011 року з відповідача на її користь присуджено стягнення аліментів в розмірі 700 грн. щомісячно на обох дітей разом, починаючи з 31.08.2011 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак. цей розмір аліментів не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. На разі діти ходять до школи, відвідують гуртки та репетиторів, аби підтягнути рівень знань, також діти потребують належного харчування відповідно до вікових норм, гардеробу, вона купує різні канцтовари для навчання тощо, усі витрати є чималими, а сума аліментів мізерною. Вона чим може допомагає дітям, працює офіційно та отримує невелику заробітну плату. За її обізнаністю відповідач деякий час працював за кордоном, аліменти нікому іншому не платить, стягнень по виконавчим документам з останнього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають, стан його здоров'я дозволяє працювати та відповідно сплачувати аліменти на утримання двох спільних дітей у заявленому розмірі. Вважає, що розмір аліментів, що присудженні до стягнення на її користь на утримання двох синів в розмірі 700 грн. щомісячно, враховуючи її матеріальне становище, зміни до законодавства, інфляції далеко не відповідає ситуації, яка склалась в теперішній час. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.10.2018 року відкрито провадження у цій справі із призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про розгляд справи судом за зареєстрованим місцем його проживання згідно положень ч.7,8 ст.128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надіслав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надав. З огляду на вказане суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з копій свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.3,4) [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Відповідно до копії виконавчого листа виданого 06.10.2011 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області на підставі рішення суду від 22.09.2011 року присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., починаючи з 31.08.2011 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] (а.с.8, 8 зворот). Позивч [PERSON]. є працівником Виробничого підрозділу "Вінницька дистанція колії" Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", її дохід з березня до серпня 2018 року за вирахуванням встановлених законом утримань становить 24134,15 грн., що вбачається з довідки від 18.09.2018 року №151 (а.с.9). Згідно довідки виконкому Гніванської міської ради Вінницької області від 18.08.2018 року №136 (а.с.10) позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], до складу її сім'ї входять син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні. Вказані докази прийсмаються судом до уваги, так як вони зібраті та представлені з дотриманням вимог зкону, не суперечать один одноу та ніким не оспорюються. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183, 184 СК України. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до вимог ст.183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Разом з тим, суд при вирішенні вимог позивача про зміну розміру аліментів враховує те, що позивачем не доведено обставин того, що після ухвалення попереднього рішення Жмеринського міськрайонного суду від 22.09.2011 року про присудження до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] змінився матеріальний чи сімейний стан боржника або отримувача вказаних аліментів, оскільки відомостей про визнання цих обставин відповідачем у встановленому порядку не надано, а позивачем всупереч власного обов'язку доказування не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених особисто нею обставин, зокрема стосовно того, що відповідач працює та отримує доходи. Отже, заявлена позивачем вимога про зміну розміру аліментів саме до частки заробітку відповідача, як платника аліментів, не є належно обґрунтованою та аргументованою, оскільки жодних відомостей стосовно отримання останнім певного заробітку (доходу), з якого згідно заявлених вимог передбачається стягнення аліментів, позивачем суду не представлено. Також стосовно відповідача наразі не підлягає застосуванню порядок примусового стягнення аліментів, виходячи із середнього заробітку заробітку по місцевості, де він проживає, оскільки його застосування передбачено за умови лише нарахування аліментів, первісно присуджених у частці від заробітної плати (доходу), та подальшої втрати божником цього заробітку, чого у даному конкретному випадку не мало місця. Суд не приймає до уваги доводів позивача стосовно необхідності збільшеного обсягу утримання неповнолітніх дітей з підстав відвідувань ними гуртків та репетиторів задля покращення рівня знань, а також щодо підвищення цін на продукти та предмети вжитку, оскільки витрати на розвиток здібностей дітей належать до визначеного законом самостійного виду додаткових витрат, що не визначає підстав для включення їх до складу аліментних зобов'язань, а компенсація збільшення споживчих цін достатньою мірою охоплюється положеннями ч.2 ст.184 СК України стосовно індексації аліментів, які присуджені у твердій грошовій сумі, реалізація чого за відповідним зверненням стягувача не виключається, проте позивачем вочевидь не здійснена. Відтак з наведених підстав позовні вимоги щодо зміни розміру оспорюваних аліментів із визначенням їх у виді 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача задоволенню не підлягають. Разом з тим, з урахуванням змін, що відбулись у національному законодавстві з часу ухвалення заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду від 22.09.2011 року в справі за участі сторін даного цивільного спору, стосовно визначення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, позов в частині вимог стосовно відповідного обмеження стягуваних за рішенням суду аліментів слід задоволити, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, в межах якого наразі перебувають обидва неповнолітні сини сторін. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Водночас не підлягають задоволенню вимоги позивача, що стосується негайног виконання судового рішення в межах платежу за один місяць, адже п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України передбачає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів, а не про зміну способу їх стягнення. Також суд визначає за необхідне віднести на рахунок держави судові витрати із сплати судового збору, звільнивши від них відповідача, оскільки відповідна зміна аліментів визначається вимогами закону, а не волевиявленням відповідного учасника справи. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed