Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач проводить відшкодування завданої йому шкоди. Щомісячні виплати та інші платежі проводяться за судовими рішеннями, оскільки добровільно відповідач не сплачує необхідні кошти. Позивач користувався електричним візком 8 років, за минуванням строку використання даного візку він придбав новий візок, вартість якого становить 100086, 80 грн. Оскільки відповідач добровільно не відшкодовує вказані кошти, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти на придбання дорожнього електричного візку у розмірі 100086, 80 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 14.02.1974 року позивач [PERSON] у результаті нещасного випадку отримав виробничу травму, йому було встановлено першу групу інвалідності безстроково. Нещасний випадок стався з вини БУ-2 тресту "Київміськбуд-1", що був підрозділом тресту "Київміськбуд-1", правонаступником якого є ПАТ трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична особа або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частиною 3 ст. 1202 ЦК України передбачено, що стягнення додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна. Обов'язок з відшкодування шкоди, завданої здоров'ю позивача, покладено на відповідача, що підтверджується рішеннями судів, що набрали законної сили, копії яких, у тому числі, містяться у матеріалах даної справи. Згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК, серія АВ № 0082585, виданої Центральною МСЕК № 1 від 23.06.2014 року позивачу [PERSON] встановлено І групу інвалідності (Б) безстроково, причина інвалідності - трудове каліцтво. У висновках про умови та характер праці зазначено, що позивач, зокрема, потребує крісла-коляски, кімнатної та прогулянкової. У зв"язку із закінченням терміну експлуатації електричного візку позивачем [PERSON] було придбано дорожній електричний візок, вартістю 100086, 80 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами. Позивач звертався до відповідача із вимогою здійснити оплати грошових коштів за придбаний електричний візок, але до цього часу грошові кошти йому не виплачені. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" якщо потерпілий у зв"язку з каліцтвом несе додаткові витрати, що не компенсуються відповідними організаціями, ці витрати, потреба в яких підтверджується медичними висновками, підлягають стягненню із заподіювача шкоди. Згідно із Інструкцією про порядок забезпечення населення України технічними засобами реабілітації, затвердженої наказом Мінсоцполітики № 53 від 09.03.2000 року "Про затвердження Інструкції про порядок забезпечення населення України протезно-ортопедичними виробами" для користування може видаватися 1 кімнатна, 1 дорожня коляски. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON], як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 100086, 80 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved