Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

В проваджені Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться позов [PERSON] до Державного підприємства " Одеська залізниця" про визнання права користування жилим приміщенням ( кімнатою у гуртожитку). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 1994 року вона зі своїм батьком [PERSON] проживали в гуртожитку по [ADDRESS]. З початку вони займали кімнату за [NUMBER] площею 9,1 кв.м., а потім з дозволу відповідача в особі начальника Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Державного підприємства "Одеська залізниця", вони зайняли ще кімнату за [NUMBER] площею 12,0 кв.м. у тому ж гуртожитку. З того часу вони з батьком сплачували комунальні послуги за ці дві кімнати. зробили ремонт, змінили вікна та радіатори. Обліковий рахунок на кімнату за [NUMBER] був відкритий на батька позивача [PERSON], який [INFO] помер. На теперішній час позивачка продовжує проживати у цих кімнатах. Сплачує комунальні послуги та необхідні витрати по утриманню них. Нещодавно до позивачки прийшов чоловік який представився працівником ДП "Одеська залізниця" і попередив її про те, що вона, найближчим часом повинна звільнити кімнату за [NUMBER] у гуртожитку за [ADDRESS], так як позивач там не зареєстрована і проживає там незаконно, у противному випадку він погрожував прийти з дільничним інспектором та змусити її звільнити цю кімнату. Дозволу відповідача та ордера на заселення кімнати під [NUMBER], який видавався батькові позивача [PERSON] у позивачки не збереглися, але довідки за № 69 від 16.05.2012р. та за № 286 від 15.08.2013р., видані Одеським будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням №1 служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Державного підприємства "Одеська залізниця", підтверджують той факт, що вони з 1994 року займають кімнату під [NUMBER] та сплачують за неї комунальні послуги. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила визнати за нею право користування жилим приміщенням - кімнатою [NUMBER] по [ADDRESS] та зобов'язати Державне підприємство "Одеська залізниця" укласти з позивачкою [PERSON] договір найму житлової площу на кімнату [NUMBER] по [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з`явилася, сповіщена належним чином. Від представника позивача надійшла заява в якій він просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання двічі не з`явився, сповіщений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача ухвалює заочне рішення, згідно до ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. З довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 16.05.2012 року, вбачається, що в кімнаті за [NUMBER], будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] та оплачує комунальні послуги с 1994 року. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Статтею 47 Конституції України встановлено кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У п. 9 Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №2 від 10.03.1989р., №13 від 25.12.1992р. та №15 від 25.05.1998р. роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу задоволення позовних вимог. Як зазначила позивачка у позовній заяві, вона виконує всі зобов`язання для наймачів житлового приміщення, утримує приміщення, здійснює поточний ремонт, споживає та оплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій про сплату, які є в матеріалах справи. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved