Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання. Заявлені вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами. [PERSON] , народилася [INFO] в с.Іжівці, Сторожинецького району Чернівецької області, УРСР. З 10.12.1984р. прийнята на посаду секретаря діловода в Іжівську школу. 27.10.1984р. [PERSON] одружилася з [PERSON] . Шлюб зареєстрований виконкомом Іжівської сільської ради. Вказує, що з дня народження по 1993 рік постійно проживала в с.Іжівці, Сторожинецького району Чернівецької області. З 1985 р. по 1990 р. систематично виїжджала на заробітки до м. Якутськ РРФСР на нетривалий період. З 1993 року і по даний час вона постійно без реєстрації проживає в м.Чернівці, Україна. З 1993 року по 2007 рік систематично виїжджала на заробітки до Російської Федерації. Так як вона втратила паспорт радянського зразка та своєчасно не оформила паспорта громадянина України в неї виникло багато проблем з документами. Враховуючи вищевикладене просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня 1991року . Заявник в судове засідання не з`явилася, її представник надав суду заяву у якій просить розглянути справу без участі позивача та її представника. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання у якому просить справу розглянути без участі представника заінтересованої особи за наявними у справі матеріалами та надав відзив у якому зазначив, що ознайомившись із заявою УДМС України в Чернівецькій області не може погодитися з заявленими вимогами з наступних підстав. Законом України «Про громадянство України» визначено правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України. Вказаним законом чітко визначений порядок встановлення належності, набуття, та прийняття до громадянства України та коло осіб на яких розповсюджується дія Закону України «Про громадянство України». Із заяви [PERSON] , що була подана до Сторожинецького районного суду Чернівецької області стало відомо про те, що рішення у справі про встановлення факту проживання заявниці на території України їй необхідне для подальшого встановлення належності до громадянства України. Вказує, що встановлення факту належності до громадянства України не стосується громадян, які вже документовані паспортами громадян іноземних держав. Норма ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» стосується усіх громадян колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Постійним проживанням на території України в тлумаченні Закону України «Про громадянство України» визначено проживання на території України на законних підставах, а саме проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. [PERSON] , будучи документованою паспортом громадянина Російської Федерації серія/номер [NUMBER] виданого МВД 758 05.10.2006року втратила підстави для встановлення належності до громадянства України, адже вже встановила факт належності її до громадянства Російської Федерації, Даним паспортним документом громадянка РФ [PERSON] неодноразово користувалась при здійснені перетину державного кордону України у відповідних пунктах пропуску. Норми Закону України «Про громадянство України» та Порядку чітко вказують на те, що звернутись із заявою про встановлення належності до громадянства України на підставі ч.1 ст.3 Закону мають право лише громадяни колишнього СРСР, які після розпаду СРСР не визначились із подальшим громадянством і при зверненні до міграційної служби пред`явили паспортний документ зразка колишнього СРСР і документи на підтвердження постійного проживання на території України на законних підставах, у розумінні ст. 1 зазначеного Закону. Як громадянка РФ [PERSON] , що народилась на території, що в подальшому стала територією України має підстави для звернення до міграційної служби із заявою та відповідним пакетом документів для набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України». УДМС України в Чернівецькій області заперечує щодо встановлення факту постійного проживання на території України громадянки РФ [PERSON] на момент проголошення Незалежності України, а саме станом на 24.08.1991року оскільки встановлення такого факту є необхідним лише чітко визначеному колу осіб, громадян колишнього СРСР, до яких громадянка Російської Федерації не відноситься. Оскільки [PERSON] документована паспортом громадянина РФ, то встановивши факт постійного проживання на території України в судовому порядку та подальше встановлення належності її до громадянства України призведе до подальшої наявності у особи подвійного громадянства, що буде грубим порушенням Конституції України та Закону України «Про громадянство України». Посилання заявниці на довідку, видану Генеральним Консульством Російської Федерації в м. Львів, як на доказ не набуття нею громадянства РФ є лише відповіддю дипломатичної установи на запит Скріпи М.І., який був сформований на підставі поданих заявницею документів щодо неї, що в свою чергу не підтверджує пред`явлення заявницею всіх документів, що дали б можливість дипломатичній установі підтвердити або спростувати факт її документування паспортом громадянина Російської Федерації. Враховуючи викладене просить відмовити у задоволенні заяви [PERSON] . Судом встановлено, що у [PERSON] [INFO] , народилася у с.Їжівці Сторожинецького району Чернівецької області (згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження). 27 жовтня 1984р. заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] . Відповідно до ст. 293 ч. 1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" проживали на Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 1991р., проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що [PERSON] не надано жодного документу, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року (копію домової книги зі штампом реєстрації на території України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з внесенням напису органами внутрішніх справ України "громадянин України", копію трудової книги або довідки з місць роботи в Україні, довідки з місця навчання дітей тощо). У матеріалах справи наявна копія паспорта Російської Федерації [NUMBER] на ім?я [PERSON] у графі місце народження зазначено Чернівецька область, тобто [PERSON] є громадянкою Російської Федерації. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року. Окрім того заявником надано до заяви довідку Генерального консульства Російської Федерації в м.Львів на ім?я « [PERSON] , [INFO] » (російською мовою), проте заявник [PERSON] (згідно заяви) [INFO] .. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON] постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року , а тому у задоволенні її заяви про встановлення факту слід відмовити.

Outcome: dismissed