Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 11623,33 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 10 травня 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір б/н від 10 травня 2012 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо змін кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язання за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобов'язання за договором не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість у розмірі 11623,33 гривень, яка складається з наступного: 1147,99 грн. - заборгованість за кредитом; 9445,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 529,68 грн. - штраф (процентна складова). Наведені обставини у своїй сукупності слугували підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 18 грудня 2017 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.43). Представник позивача в судове засідання не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судові засідання у справі не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив. За таких обставин на підставі ст.128, ч.4 ст.223 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, 280 ЦПК України. 14 березня 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 10 травня 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір б/н від 10 травня 2012 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він був ознайомлений з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" (а.с.8-33). Відповідно даних наданих позивачем, на теперішній час, відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконує, та станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість у розмірі 10593,65 гривень, яка складається з наступного: 1147,99 грн. - заборгованість за кредитом; 9445,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.6-7). Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк ... зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. У частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 529,68 грн. - штраф (процентна складова), вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 травня 2012 року у розмірі 10593,65 грн. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1458,26 гривень на користь позивача.

Outcome: partial