Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача на її користь 1912,10 грн. нарахованої, але не виплаченої суми компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати, яка утворилась перед [PERSON], померлою [INFO] в порядку спадкування та 2000,00 грн. компенсації моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є онукою [PERSON]. [PERSON] працювала на ДП Світловодський завод "Калькулятор", однак при звільненні ДП Світловодський завод "Калькулятор" не провів з [PERSON] повного розрахунку по заробітній платі внаслідок чого утворилась заборгованість. [INFO] [PERSON] померла. Позивач є спадкоємцем, як онука. Оскільки відповідач відмовляється сплатити заборгованість по заробітній платі, позивач вимушена звернутись до суду. Представник позивача [PERSON], котра діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пославшись на обставини, якими їх обґрунтовує та на докази, що їх стверджують. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача ДП Світловодський завод "Калькулятор" в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач був повідомлений за місцезнаходженням юридичної особи, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Особа вважається повідомленою за місцем її реєстрації і в тому разі, якщо вона відсутня за такою адресою. За таких підстав, за згоди представника позивача, суд виніс ухвалу про проведення заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ДП Світловодський завод "Калькулятор". Відповідно до архівної довідки Ас-58/15 від 26.01.2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01.01.2006 року складає 402 грн. 87 коп. (а.с. 14). Згідно довідки ДП "Світловодський завод "Калькулятор" від 30.06.2006 року заборгованість перед [PERSON] із заробітної плати за ДП Світловодський завод "Калькулятор" станом на 01.06.2006 року становить 2314,97 грн., в т.ч. компенсація складає 1912,10 грн. (а.с. 15). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 17). Позивач є онукою померлої (а.с. 13, 16). Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Доказів того, що вказана сума була сплачена [PERSON] відповідач не надав, тому суд вважає доведеним факт існування заборгованості по заробітній платі, яка належить до виплати [PERSON] Крім цього, позивачем доведено, що позивач має право, як спадкоємець за законом, який вступив у спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] померлої [INFO], на отримання нарахованої відповідачем, але не виплаченої її бабі заробітної плати. Так, до складу спадщини відповідно ст. 1227 ЦК України, входить сума заробітної плати, яка належала спадкодавцеві [PERSON], та яку не було ним одержано за життя, а тому вказана заборгованість підлягає передачі онуці померлої. Позивачем також заявлено вимоги до ДП Світловодський завод "Калькулятор" про відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана внаслідок тривалої невиплати заробітної плати бабі. Моральну шкоду позивач оцінює в 2000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те, що позивач дійсно пережив моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача по невиплаті заробітної плати. Проте, позивачем необґрунтовано вказаний розмір моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках, час та зусилля необхідні для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу слід визначити в сумі 500 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial