Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

16.12.2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.08.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №532М-06, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 500000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.08.2011 р. 23.08.2006 року в забезпечення виконання вищевказаних зобов'язань позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки №532М-06. Згідно договору іпотеки відповідач передала банку в іпотеку належне їй нерухоме майно у вигляді квартири, загальною площею 60, 2 кв.м, житловою площею 34, 8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі договору дарування. У подальшому третя особа свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення погашення кредиту на загальну суму 1263105, 53 грн. Позивач просить суд з метою погашення заборгованості звернути стягнення на вищенаведену квартиру, шляхом її продажу ПАТ КБ "Приватбанк", з укладанням від імені всіх власників договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, позивач просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані у вищевказаній квартирі, оскільки відповідачі добровільно не виселяється та не знімається з реєстрації. У судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали та пояснили, що вони не заперечують, що у [PERSON] існує заборгованість по кредиту перед банком, але заперечують проти виселення, оскільки на момент укладення договору іпотеки у цій квартирі була зареєстрована неповнолітня донька відповідачки, а орган опіки свій дозвіл на укладення угоди не давав. Крім того, на теперішній час у квартирі також зареєстрована неповнолітня онука відповідачки, іншого житла вона не має та виселенням будуть порушені її права. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] діють кредитні відносини за кредитним договором № 532М-06 від 23.08.2006 року. Внаслідок невиконання належним чином третьою особою [PERSON] взятих на себе зобов'язань, станом на 26.11.2013 року виникла заборгованість в розмірі 1263105, 53 грн., яка складається з: 333283, 31 грн. - заборгованість за кредитом; 501655, 11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 313339, 33 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 114827 - штраф (процентна складова). Виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки №532М-06 від 23.08.2006 року, який укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON], згідно якого в іпотеку надана квартира загальною площею 60, 2 кв.м, житловою площею 34, 8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі договору дарування. Відповідно до ст.554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова відповідальність поручителя. Згідно ст.11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Таким чином суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню у зв'язку із неналежним виконанням боржником [PERSON] основного зобов'язання, тобто погашення заборгованості по договору кредиту. Також позивач просить виселити відповідачку та усіх зареєстрованих мешканців із жилого приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки. Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів позивач неодноразово протягом року звертався до відповідачки з вимогою про добровільне звільнення квартири протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, однак відповідач добровільно квартиру не звільнила, продовжують мешкати у ній до цього часу. Згідно зі ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З огляду на вказане, відповідач [PERSON] підлягає виселенню з квартири загальною площею 60, 2 кв.м, житловою площею 34, 8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги в частині виселення інших відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON], яка була неповнолітньою, на момент укладання договору іпотеки, постійно мешкають у спірній квартирі з дитинства та іншого житла для проживання не мають, приукладанні договору іпотеки їх інтереси не враховувались. У зв'язку з викладеним, виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] без надання іншого жилого приміщення є порушенням вимог ст.3 Конвенції "Про права дитини", ст.109 ЖК України, ст.18 Закону України "Про охорону дитинства". На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3441 грн.

Outcome: partial