Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в липня 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш" про визнання дій відповідача по звільненню позивача [PERSON] незаконними , скасування Наказу № 69/1 від 21.06.2012 року про звільнення [PERSON] з посади Головного механіка-енергетика ,як такого ,що не витримав випрбування ; поновлення позивача на посаді , стягнення заробітньої плати ,середнього заробітку за час вимушеного прогулу мотивуючи свої вимоги тим , що його незаконно було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України та не проведео з ним повний розрахунок при звільнені та не видано трудову книжку . В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами та просив їх задовольнити . При цьому вказав , що його було звільнено з займаної посади Головного механіка -енергетика 21.06.2012 року .Сам позивач в судовому засіданні вказав , що йому пропонувалося з боку адміністрації відповідача отримати трудову книжку та розрахунок при звільненні , однак він відмовився отримувати як трудову книжку так і заробітну плату за своїм не бажанням . Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог за пропуском строку позовної давності . Крім того одночасно вказувала , що в позасудовому порядку вони готові змінити позивачу формулювання його звільнення та виплати деяку грошову компенсацію . Дослідивши матеріали справи , судом встановлено наступне . Відповідно до ч. 2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст.11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 16 лютого 2012 року між позивачем по справі та ВАТ КЗКМ "Коммаш" укладено трудову угоду № 829 , відповідно до якої позивача було прийнято на посаду Головного механіка-енергетика Центру механіки та енергетики ,строком з 20.02.2012 року по 21.03.2012 року . 21 червня 2012 року наказом ВАТ " Київський завод комунального машинобудування "Коммаш" № 69/1-к позивача звільнено з посади головного механіка -енергетика ,як такого ,що не витримав випробування згідно вимог ст. 28 КЗпП України . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2013 року , залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва , в цивільній справі [PERSON] до ПАТ "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш" ,третя особа : [PERSON] про виключення запису в трудовій книжці ,сягнення заробітньої плати - задоволено частково .Стягнуто з відповідача ПАТ "Київськй завод комунального машинобудування "Коммаш" на користь [PERSON] 2693,59 грн. . У відповідності до вимог ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з завою про вирішення трудового спору беспосередньо до районного , районного у місті , міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня , коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права , а у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки . Як вбачається з матеріалів справи позивача було звільнено з займаної посади 21 червня 2012 року . В жовтні 2012 року [PERSON] звертається з позовом в суд до відповідача про зміну формулювання звільнення та стягнення заробітньої плати (а.с.9-12 ) .На момент зверенння з вказаною позовною заявою позивач знає про своє звільнення ,однак вимог про скасування наказу про звільнння ,поновлення на роботі ним не було заявлено . З вимогами про визнання дій відповідача пр и його звільненні , незаконними , скасування Наказу про звільнення , поновлення на посаді , стягнення заробітньої плати ,середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] звернувся лише 01 липня 2014 року , через два роки після звільнення , тобто з пропуском строку позовної давності , що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed