Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України, так-як отримав право вимоги, в порядку регресу, на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, внаслідок ДТП, та просив стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 29 338,08 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 березня 2016 року о 16 год. 10 хв. в Київській області, Києво-Святошинському р-н, с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Велика Кільцева 4 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Corolla, днз [NUMBER], шо належить ТОВ "Калина медична виробнича компанія'" під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Hyundai Tucson, днз [NUMBER], під керуванням власника [PERSON]. Зазначено, що в результаті ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб Toyota-Corolla, днз [NUMBER]. Вказаний транспортний засіб був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу №28-2840-15-00267 від 28 вересня 2015 року. Позивач вказав, що 10 березня 2016 року страхувальник звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи. ПрАТ "СК "УСТ" на вимогу виконання умов Договору №28-2840-15-00267 від 28 вересня 2015 року, на підставі страхового акту №ДККА-49576 від 22 березня 2016 року, та розрахунку до нього, рахунку-фактури №ВДиС-001442 від 17.03.2016 та ремонтної калькуляції ДККА-49576 на рахунок було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 29 338,08 грн. за наступним порядком: 1-шу частину платежу в розмірі 6954,00 грн. зарахувати в рахунок несплаченої частини страхового платежу, 2-гу частину в розмірі 23 384,08 грн. перераховано на рахунок визначений страхувальником. Позивач посилається на те, що постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2343/16-п від 21.03.2016 винним у ДТП визнано [PERSON]. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити. В судовому представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позов. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача подав до суду заперечення, у яких посилався на безпідставність позову. Пояснив, що належним відповідачем за даним позовом є ПрАТ «СК «Україна», а не [PERSON], оскільки, між останніми 14.04.2015 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому відповідно до умов даного договору страховик ПрАТ «СК «Україна» зобов'язується відшкодувати завдану третім особам майнову шкоду у розмірі 50 000,00 грн. з нульовою франшизою. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 березня 2016 року о 16 год. 10 хв. в Київській області, Києво-Святошинському р-н, с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Велика Кільцева, 4, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Corolla, днз [NUMBER], що належить ТОВ "Калина медична виробнича компанія'" під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Hyundai Tucson, днз [NUMBER], під керуванням власника [PERSON]. Факт своєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №86950433 (а.с. 6). ДТП відбулася з вини водія автомобіля Hyundai Tucson, днз [NUMBER], під керуванням власника [PERSON], що підтверджується постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.03.2016 в адміністративній справі № 369/2343/16-п (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що в результаті ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб Toyota-Corolla, днз [NUMBER]. Транспортний засіб Toyota Corolla, днз [NUMBER], був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу №28-2840-15-00267 від 28 вересня 2015 року (а.с. 4). Судом встановлено, що 10 березня 2016 року страхувальник - ТОВ «Калина медична виробнича компанія» звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 5). Згідно рахунку-фактури №ВДиС-001442 від 17.03.2016, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Corolla, днз [NUMBER] становить 30 253,08 грн. з ПДВ. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ "СК "УСТ" на вимогу виконання умов Договору №28-2840-15-00267 від 28 вересня 2015 року, на підставі страхового акту №ДККА-49576 від 22 березня 2016 року, та розрахунку до нього, рахунку-фактури №ВДиС-001442 від 17.03.2016 та ремонтної калькуляції ДККА-49576 на рахунок страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 29 338,08 грн. за наступним порядком: 1-шу частину платежу в розмірі 6954,00 грн. зарахувати в рахунок несплаченої частини страхового платежу, 2-гу частину в розмірі 23 384,08 грн. перераховано на рахунок визначений страхувальником (а.с. 7, 8, 9). Так, позивач звертаючись із вказаним позовом до [PERSON], посилається на те, що оскільки ним виплачено страхове відшкодування, то він має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб". Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування. Статтею 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку, також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-2587цс15 від 23.12.2015, зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 29 338,08 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем.

Outcome: approved