Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 16.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції за актовим записом № 161 від 16.11.2013 року, постановити рішення про стягнення з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [INFO], [NUMBER], виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 26.04.2006 року, ПІН 321711515, аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого законодавством України, починаючи з дня подання заяви до суду і до її повноліття, постановити рішення про стягнення з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [INFO], [NUMBER], виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 26.04.2006 року, ПІП 321711515, аліментів на її утримання, як дружини та матері дитини, якій не виповнилося ще 3-х років та яка проживає з нею, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до виповнення дитині 3-х років, всі судові витрати покласти на відповідача, стягнути з [PERSON] на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн., згідно поданих документів, всього 851 грн. 20 коп., посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який 16.11.2013 року був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького РУЮ за актовим записом № 161 від 16.11.2013 року. Під час проживання у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Приблизно рік назад їхнє сімейне життя погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Виявилося, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, і на цьому грунті у них склалися неприязні стосунки один до одного, результатом чого стало те, що їхня сімя фактично розпалась навіть не сформувавшись, а сімейне життя стало нестерпним та спільне проживання неможливим. Відповідач зовсім не турбується про їхню сімю, всі обов'язки по виконанню домашньої роботи покладені на неї, а також цю роботу він зовсім не поважає. В їхній сімї відсутня повага один до одного, усі найважливіші питання життя сімї вона змушена вирішувати самостійно, оскільки відповідач відмовляється. Матеріальне забезпечення сімї його також не цікавить, тому вона змушена просити матеріальної допомоги у своїх батьків. Звичайно, вона звертається і до відповідача, коли потрібні кошти для харчування та інші потреби сімї. Однак це прохання завжди породжує з його боку сварку, а також нагадування, що він працює, а він ні, тому йому вирішувати на що і скільки тратити грошей. Тобто, відповідач, як чоловік та батько, не згоден виконувати свої обовязки. Крім того подальше спільне життя та збереження їхнього шлюбу суперечило б інтересам їхньої дитини. Адже моральний та психологічний клімат в сімї, який склався на підставі зовсім нешлюбних відносин між нею та чоловіком, негативно впливає на поведінку та психіку дитини. Отже, подальше сумісне життя, примирення між нею та відповідачем та збереження сімї вона вважає неможливим. Крім того, відповідач також не бажає зберегти їхню сімю, тобто рішення про розлучення є їхнім спільним рішеннях. Таким чином, вона вважає, що краще буде, якщо вони розлучаються, а їхній неповнолітній син після розірвання шлюбу буде проживати з нею - його матірю, а він як батько, буде зобовязаний законом піклуватись про нього, приймати участь у його вихованні, надавати матеріальну допомогу, тобто повністю виконувати обовязки, передбачені, як людськими законами, так і чинним законодавством України. Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання повністю припинено ще з початку січня 2016 року. Майнових спорів між ними немає. Шлюб вони розривають вперше. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України «шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 нього Кодексу». Відповідно ж до ч. 1 ст. 110 СК України «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя». Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З Відповідачем вони усно домовилися, що він буде надавати матеріальну допомогу на утримання дитини щомісячно, але з того часу, як вони з ним не підтримують шлюбні відносини, тобто з січня 2016 року по даний момент він ніяких коштів не надав. На її нагадування щодо матеріальної допомоги, він запропонував їй звернутися до суду, тому вона змушена для вирішення цього питання подавати позов до суду, так як дитина перебуває лише на її утриманні. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, а мінімальній розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судам. Сімейним кодексом України передбачує стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) та в твердій грошовій сумі (якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення) (ст.ст. 183, 184). Сімейним кодексом (ст. ст.84, 91) України передбачено також утримання матері дитини (як дружини так і жінки, яка є матірю дитини, але не є дружиною), з якою проживає дитина, до досягнення дитиною 3-річного віку. В даний час відповідач фізично здоровий, працездатний, працює спеціалістом в ТОВ «[PERSON] Україна», яка зареєстрована у м. Києві, має постійний дохід, аліментними зобов'язаннями не обтяжений, на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, але добровільно сплачувати аліменти у розмірах передбачених чинним законодавством України відмовляється. У зв'язку з наведеними матеріалами, вона вирішила звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, а також її. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяви, в якій вона просить судовий розгляд проводити у її відсутність. Позовні вимоги свої підтримує та просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги позивача визнає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зважаючи на принципи\~\~рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, та під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту\~с)однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання, тобто дружина шлюбом не закріпляється за чоловіком по життєво. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово\~сімейний\~засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово\~союз\~підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до п. 9\~ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 16 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 161. Шлюбно сімейні стосунки між сторонами припинені з січня 2016 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сімя розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сімї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. \~Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дітей, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дітей. У постанові Верховного суду України\~\~по справі № 6-143 цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У пункті 17 своєї Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дітей присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів належить брати до уваги матеріальне становище дитини. В даному випадку дитина не має власних доходів, не здатна сама себе утримувати. На розмір аліментів на дитину має впливати стан здоровя та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися. Однак, таких даних встановити не можливо було, так як відповідач не надав довідку про його доходи. Слід також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, родичів, яких він зобовязаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Однак, таких даних судом не було встановлено. Конкретного розміру аліментів на дітей законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дітей і можливостей батьків. Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, відносно якої він батьківських прав не позбавлений. Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Конкретного розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дітей і можливостей батьків. З урахуванням потреб дитини, виходячи з наведених позивачем доводів та відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині розміру аліментів на дитину та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, оскільки було враховано ч.1 ст. 182 СК України та відповідач може надавати матеріальну допомогу лише у визначеному судом розмірі. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а у даному випадку 02.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.\~\~\~\~ Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що згідно зі\~ст. 75 Сімейного кодексу України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області від 16.11.2013 р. На даний час позивач з відповідачем подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та бюджету не ведуть, відповідач проживає окремо від сімї позивача. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до\~ст. 84 Сімейного Кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4\~ст. 84 Сімейного Кодексу України\~право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов про стягнення аліментів на утримання дружини підлягає задоволенню, тому суд стягує з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], паспорт серія СМ 826472 № 826472 виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 26.04.2006 року, ідентифікаційний код [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, з дня подачі заяви в суд, а саме: 02.06.2016 року, до досягнення дитиною трьох років, а саме: 30.04.2017 року включно. Не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. \~ В силу \~ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Окрім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати за подачу позову в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 300 грн., а всього 851 грн. 20 коп. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved