Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У вересні 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія « Авто- Фінанс » про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. З обґрунтування позовної заяви вказувала, що вона, [PERSON], мала намір за готівкові кошти придбати автомобіль марки ЗАЗ SENS 1.3 МТ С і разом з родичами звернулась в офіс відповідача ТОВ «Лізингова компанія « Авто- Фінанс» по вул. Жовтневій в м. Кременчуці. В офісі відповідача їй повідомили, що вони здійснюють торгівлю автомобілями за готівкові кошти і запропонували прийти 17.07.2014 року для оформлення договору купівлі -продажу. Представник відповідача ТОВ ««Лізингова компанія « Авто- Фінанс» повідомив позивачу, що для укладення договору купівлі - продажу автомобіля необхідно спочатку сплатити авансовий платіж в розмірі 60 відсотків його вартості - 47 400 грн. (сорок сім тисяч чотириста гривень) і тільки після цього почнеться оформлення заказу і всіх необхідних документів, що позивач і зробила. Позивачем було сплачено аванс двома платежами - 39500,00 грн. та 7900,00 грн., що підтверджується квитанцією № 100204.494.1 та квитанцією № 100204.494.3. Представник ТОВ «Лізингова компанія « Авто- Фінанс» запевнив позивача , що автомобіль вона отримає не пізніше 22 липня 2014 року при умові внесення нею в цей же день залишку вартості автомобіля (40 відсотків від зага¬льної вартості автомобіля 79000 грн. (сімдесят дев'ять тисяч гривень), але для цього необхідно укласти проміжний тимчасовий договір № 010754 фінансового лізингу на перераховані кошти, який в подальшому буде змінений на договір купівлі - продажу. Коли позивач в зазначений день (22 липня 2014 року) звернулась до ТОВ «Лізингова компанія « Авто - Фінанс » для сплати залишку коштів та отримання автомобіля, то їй було відмовлено в цьому, посилаючись начебто на умови договору фінансового лізингу № 010754, які встановлені центральним офісом в м. Києві. Позивач вважає, що дії працівників компанії в м. Кременчуці суперечать вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» (ст.ст.15-19), ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Цивільного кодексу України (ст.ст.203-236) є протиправними та такими, що вводять в оману споживачів. Позивач вказувала, що представник ТОВ «Лізингова компанія « Авто- Фінанс » навмисно ввів її в оману, надавши їй недостовірну інформацію стосовно суті та умов укладеного договору фінансового лізингу № 010754. ЇЇ запевнили в тому , що вона укладає договір на придбання автомобіля, а в результаті після внесення авансу та підписання виявилось, що це договір фінансового лізингу з надзвичайно заплутаними несправедливими умовами, які всупереч принципу добросовісності вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Положення пунктів 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 вказаного договору фінансового лізингу суперечать вимогам ст.ст.18, 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" та є проявом нечесної підприємни¬цької практики. Згідно з ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Позивач зазначила, що так як, укладений договір фінансового лізингу № 010754 є недійсним, то відповідач повинен повернути їй сплачені кошти за автомобіль в сумі - 47400,00 грн. Крім того, позивач вказувала, що відповідач ТОВ «Лізингова компанія « Авто- Фінанс » своїми діями завдав їй моральної шкоди, яка полягає у погіршенні здоров'я та порушенні організації життя. На підставі викладеного позивач просила суд постановити рішення, яким: - Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 010754 від 17 липня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія « Авто -Фінанс » та [PERSON]; - Стягнути з відповідача ТОВ «Лізингова компанія « Авто -Фінанс» на користь [PERSON] кошти в сумі 47400 гривень - основного боргу, та збитки в сумі 948,00 гривень; - Стягнути з відповідача ТОВ «Лізингова компанія « Авто -Фінанс» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000 гривень; - Стягнути з відповідача ТОВ «Лізингова компанія « Авто -Фінанс» на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини викладені в позові. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування зазначив, що при укладані договору представник відповідача порушив ст.ст.18,19 ЗУ "Про захист прав споживачів" і ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України здійснював нечесну підприємницьку практику, ввів позивача [PERSON] в оману щодо суті та істотних умов договору і обмежив її права споживача. Аналіз змісту договору фінансового лізингу від 17.07.2014 року, укладеного між сторона¬ми беззаперечно свідчить, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця, у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбаче¬них договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо пере¬дачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір про¬давця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, про¬давець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобо¬в'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до змісту договору від 17.07.2014 року лізингоодержувач доручив вибрати продавця предмета лізингу відповідачу у справі, оскільки в договорі не зазначено, що лізин¬гоодержувач сам вибирає продавця майна, не визначений продавець, а тому згідно з поло¬женнями ст.808 ЦК України відповідач як лізингодавець несе солідарну відповідальність з продавцем щодо продажу позивачу предмета лізингу неналежної якості. Однак, всупереч зазначеним положенням закону, умовами п.1.4 Договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобо¬в'язання щодо якості, комплектації, справності предмета лізингу, усунення несправностей протягом гарантійного строку. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Також Законом України «Про фінансовий лізинг» п.п.1,4 ч.2 ст.10 передбачено обов'язок лізингодавця надати предмет лізингу, який відповідав би його призначенню, відшкодува¬ти лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усу¬нення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором. Стаття 11 цього Закону надає право лізингоодержувачу: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених зако ном та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або ненале жним виконанням умов договору лізингу. Частина 1 статті 767 ЦК України зобов'язує наймодавця передати наймачеві річ у ком¬плекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недо¬ліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати: 1) заміни речі, якщо це можливо; 2) відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; 3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані Однак всупереч вищезазначених вимог закону в договорі фінансового лізингу від 17.07.2014 року не передбачено обов'язок лізингодавця надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, який би відповідав його призначенню, про що свідчить зміст договору, не встановлена та повністю виключена в договорі відповідальність лізингодавця за передачу предмета лізингу неналежної якості. Пунктами 8.7, 8.10 Договору фінансового лізингу заборонено лізингоодержувачу ви¬магати відшкодування або зменшення суми платежів у будь-яких випадках, якщо він не може використовувати предмет лізингу за призначенням, ці умови суперечать вимогам ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.768 ЦК України, які надають лізингоодержувачу в період строку гарантії при виявленні недоліків, що перешкоджають її використанню, право на зменшення розміру плати за користування річчю. Не відповідають вимогам вищезазначених законів умови п.п. 4.5, 1.9 договору, якими у випадках наявності дефектів, які роблять неможливим експлуатацію предмета лізингу надано право тільки на заміну речі шляхом укладання додаткової угоди та проведення додаткових розрахунків без зазначення права позивача на розірвання договору та відшкодування збитків. Ч. 3 ст. 15 Закону України «Про фінансовий лізинг» надається право лізингоодержувачу на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості у рахунок лізинго¬вих платежів у випадку, якщо поліпшення речі зроблено за згодою лізингодавця. В порушення положень цієї статті п. 5.5 Договору передбачено, що будь-які поліпшення речі дозволяються на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. В той же час в цьому пункті визначено, що лізингодавець у таких випадках не зобов'язаний виплачувати жодних компенсацій лізингоодержувачу, а останній не має права відшкодувати ці витрати за рахунок лізингових платежів. В договорі взагалі необумовлені умови, які б надавали право лізингоодержувачу, у випа¬дку невиконання умов договору відповідачем розірвати договір з ініціативи позивача та ставити питання щодо відшкодування шкоди. Не передбачено право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмета лізингу більше 30 днів та вимагати у зв'язку з цим відшкодування збитків та повернення платежів, що були сплачені до такої відмови, тоді як ч. 1 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача на відмову від договору в таких випадках та відшкодування збитків. Отже, вищенаведені умови договору, якими повністю виключені права лізингоодержувача стосовно лізингодавця у разі невиконання чи неналежного виконання ним зо¬бов'язань, включення в умови договору здійснення оплати споживача у разі порушення зобов'язань зі сторони лізингодавця є несправедливими відповідно до положень п.2 ч.З ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 13 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов договору, що обмежують права споживача відноситься надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Всупереч цієї норми закону п.п. 1.6, 8.15 Договору фінансового лізингу встановлені умови, відповідно до яких у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту його укладання до повної оплати платежів, лізингоодержувач зобов'язаний доплатити різницю з перерахованими лізинговими платежами, про що складається додаткова угода. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої угоди лізингодавець має право розірвати договір, а лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу без повернення йому раніше сплачених лізингових платежів. Тобто умовами договору не передбачено право позивача, як споживача послуг розірвати договір у разі збільшення ціни з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Крім того, положеннями п.п.8.15, 10.5, 10.11 договору надана можливість лізингодав-цю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови укласти чи виконати договір, в той же час лізингоодержувач позбавлений відповідно до умов договору будь-якої компенсації у зв'язку з невиконанням обов'язків лізингодавцем, тому ці умови договору відповідно до п.4 ч.З ст.18 Закону України «Про захист прав спожива¬чів» є несправедливими. Таким чином, необхідно дійти висновку, що положення договору про фінансовий лізинг обмежують права споживача передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг», ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства, а тому є законні підстави відповідно до вимог ст.215, ст.203 ЦК України та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати договір недійсним в цілому, оскільки зміна наведених положень договору зумовлює зміну інших положень, які викладені в договорі. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у на¬турі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості повернення відшкодувати вартість затраченого. На підставі викладеного представник позивача просив суд заявлені вимоги [PERSON] задовольнити. Представник відповідача ТОВ « Лізингова компанія « Авто - Фінанс» в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав клопотання про слухання справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував, на підтвердження чого надавав суду свої заперечення в письмовій форму в яких вказав, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, він свідомо перекручує або несвідомо помиляється у їх тлумаченні через те, що недостатньо уважно читає умови цивільно-правового договору, на підставі якого виникли цивільно-правові відносини між ним та відповідачем, а також посилається на норми Закону, які взагалі не стосуються виниклих між сторонами правовідносин. Дійсно, 17.07.2014 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 010754 з відповідними додатками до нього, а саме графіку сплати першого лізингового платежу, графіку сплати другого лізингового платежу та специфікації обраного транспортного засобу, які є його невід'ємною частиною. Відповідно до умов договору відповідач придбає у свою власність бажаний предмет договору і надає його Позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах даного правочину. Найменування предмета лізингу і його технічні характеристики вказані у додатках та специфікації. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого Договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Отже, правочини сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписані позивачем та повноважною особою відповідача та скріплений його печаткою. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України до чинності правочину. Відповідач здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України. ТОВ «Лізингова компанія «Авто-Фінанс» займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу. Зокрема, відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Отже, відповідно до вищесказаного, юридичні особи, які займаються господарською діяльністю по наданню послуг фінансового лізингу, мають відповідати всім встановленим критеріям, зокрема має отримати відповідну Довідку з Нацкомфінпослуг на здійснення такого виду діяльності. Таким чином, відповідач виконавши всі передбачені законодавством вимоги, 11.09.2012 року отримав відповідну Довідку, що також зазначено в договорі. Отже, посилання позивача на незаконність діяльності відповідача, яка порушує його права як споживача є безпідставними та повністю спростованими. А твердження [PERSON], що ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» проводить нечесну підприємницьку діяльність, яка вводить споживача в оману є необгрунтованим та не підкріпленим жодним належним та допустимим доказом. Як вбачається з позовної заяви, жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу позивачем не надано. Натомість в позовній заяві містяться суб'єктивні та зацікавлені пояснення позивача, щодо невиконання своїх зобов'язань тощо. Проте,такі пояснення є зацікавленими та такими, які не мають під собою реального підґрунтя, а головне являються недоведеним свідченням, а отже не можуть братись до уваги судом. Складно припустити, що позивач мав наміри придбати коштовний товар, поставився до укладення правочину з такою халатністю, тобто, при укладені правочину, не виявив бажання навіть ознайомитись з умовами договору, на яких в майбутньому сторони мали співпрацювати. Крім того, вважаємо, що не скористання своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення в оману позивача відповідачем. Проте, як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач підписав кожну сторінку договору, що свідчить про ознайомлення з текстом на цих сторінках. Підписання правочину, додатків до нього, а також оплата лізингових платежів, є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння стороною її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Свідчення позивача щодо введення в оману є лише способом ухилитись від взятих на себе зобов'язань та характеризує позивача, як недобросовісного клієнта, який має на меті відмовитись від правочину за будь-яку ціну. Позивач підписав саме договір фінансового лізингу, не кредитний договір, не договір купівлі-продажу, таким чином вважаємо, що позивач при підписання правочину не міг помилятися щодо правових наслідків укладення правочину. В разі якщо позивач не знайомий з таким видом цивільно-правових відносин та не мав уявлення про наслідки укладення такого договору, то це не може свідчити про умисні дії з боку відповідача, а тому саме позивач має відповідати за власну недбалість. Крім того, відповідач не погоджується з сумою збитків понесеними позивачкою за переказ лізингових платежів банківській установі, оскільки дані кошти не були зараховані відповідачу, а також банківська установа була вибрана позивачем на власний розсуд і він сам погодився на розмір комісії банку та на її сплату. Отже, відповідач по справі не має жодного відношення до сплачених коштів позивачем на відшкодування витрат банківської установи по зарахуванню/переказу коштів. Крім того, позивачка в своїй позовній заяві зазначає, що на її думку, умови договору фінансового лізингу є несправедливими та вкрай невигідними для неї, проте вважаємо, що позивач належним чином не мотивує свою позицію щодо несправедливості окремих умов правочину або правочину в цілому. Зокрема, позивачка не вказує, які саме умови договору є несправедливими та в чому саме полягає несправедливість даних умов,не зазначено, яким саме вимогам чинного законодавством України, а саме ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» дані вимоги не відповідають. Враховуючи, що ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема ст. 18 Закону, на яку посилається позивачка, містить вичерпний перелік вимог, порушення яких тягне за собою визнання недійсними окремих частин договору, або договору в цілому, позивачем не було належним чином обґрунтовано свою позицію щодо умов, які містяться в договорі фінансового лізингу. Крім того, умови договору, які на думку позивачки являються несправедливими, мають відповідати в першу чергу спеціальним законам, які регулюють такий вид економічної діяльності, як фінансовий лізинг. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). ЗУ «Про захист прав споживачів» взагалі не регулює відносини які склались між сторонами договору фінансового лізингу. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо порушенням відповідачем чинного законодавства України. Позивачем взагалі не приймається до уваги норми спеціальних законів, які регулюють такий вид діяльності, як фінансовий лізинг. Також, не враховано, що даний Закон не регулює правовідносини у сфері укладання, виконання, розірвання договорів фінансового лізингу. Представник відповідача в своїх запереченнях вказував, що 17.07.2014 року позивачем було підписано договір фінансового лізингу № 010754, згідно якого позивач взяв на себе обов'язок по сплаті всіх передбачених договором платежів та виконання усіх встановлених умов, а відповідач в разі належного виконання позивачем умов договору придбати у свою власність бажаний товар та передати його у користування позивачу. На виконання умов договору 17.07.2014 року позивачем було сплачено комісію за організацію договору в розмірі 7 900, 00 грн. та авансовий платіж в розмірі 39 500, 00 грн. Відповідно до п. 1.7. Договору предмет Договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу ( 50 % від вартості Предмету Лізингу ), Комісії за організацію та оформлення даного Договору ( 10 % від вартості Предмету Лізингу ) та Комісії за Передачу Предмету Лізингу (3 % від вартості Предмета Лізингу ). Оскільки позивачем не було виконано умову Договору, а саме не було сплачено повністю передбачений договором лізинговий платіж Комісію за передачу товару в розмірі 3 % від вартості товару , у відповідача відсутня можливість передати обраний ним товар у володіння та користування позивачу на сьогоднішній час. Проте, відповідач зовсім не заперечує проти права позивача на одержання товару та наголошує, що така передача буде здійснена на умовах чинного договору. Крім того, оскільки на сьогоднішній день позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу недійсним, відповідач змушений призупинити всі дії стосовно даного договору до повного вирішення даного позову. На підставі вище наведеного та

Outcome: partial