Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

03.04.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 20.04.2017 та 28.11.2017 з уточненими позовними заявами, з наступними вимогами: 1) визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, вул. Кришталя, буд. 32, в порядку набувальної давності; 2) визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0801 га, яка розташована за адресою: с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, вул.\~Кришталя, буд. 32, в порядку набувальної давності. В обґрунтування\~позову [PERSON]\~зазначила,\~що з 1995 року її матір [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 14 вересня 1998 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали вказану квартиру. 22 вересня 1998 році [PERSON] придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по вул. Кришталя, 32, в с. Чемужівка Зміївського району Харківської області. Також, 22 вересня 1998 року [PERSON] було придбано земельну ділянку за адресою: вул. Кришталя, 32, в с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, загальною площею 0,0801 га. Цей договір не був зареєстрований Зміївським відділом земельних ресурсів, тому на цей час право власності на цю земельну ділянку належить колишньому власнику [PERSON] З 10 грудня 1998 року [PERSON] зареєструвався і проживав з її матір'ю [PERSON] однією сім'ю без реєстрації шлюбу в будинку №32 по вул. Кришталя в с. Чемужівка Зміївського району Харківської області. Вона (позивачка) також була зареєстрована за цією адресою з 10 грудня 1998 року, але почала постійно проживати в цьому будинку після смерті [PERSON] 22 грудня 2001 року [PERSON] помер. 25 квітня 2015 року вона (позивачка) зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON]. Таким чином, вона проживає у спірному домоволодінні з 2002 року, зареєстрована в ньому з 10 грудня 1998 року, а з 2002 року проживає в ньому зі своєю матір'ю, безперервно та постійно користується його приміщеннями, будівлями та земельною ділянкою, утримує майно, оплачує земельний податок, комунальні послуги, перебуваючи в повній впевненості, що її користування є правомірним. Вона протягом багатьох років (згідно реєстрації з 10.12.1998 року, а фактично з 2002 року, тобто 15 років) добросовісно, відкрито та безперервно володіла та користувалась житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Чемужівка, вул. Кришталя, 32. Для визнання за нею права власності за набувальною давністю на домоволодіння та земельну ділянку необхідно встановити, що вона добросовісно, відкрито, безперервно володіла нерухомим майном протягом десяти років. Ці обставини безперечно доводяться наданими доказами. У зв'язку із цим виникли підстави для визнання за нею права власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку (а. с. 2-6, 33-37, 86-90, 142-146). Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 04.04.2017 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, в зв'язку з невідповідністю вимогам ст. 119 ЦПК України. У встановлений строк позивач [PERSON] усунула вказані в ухвалі суду недоліки та подала уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 24.04.2017 відкрито провадження у цивільній справі та призначено по справі судове засідання на 31.05.2017. 23.05.2017, 06.07.2017, 02.02.2018 представник відповідача -[PERSON] сільський голова [PERSON] подав заяви, в яких позов визнав та просив розглянути справу за відсутністю представника відповідача [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківській області (а. с. 44, 56, 103). 31.05.2017 судовий розгляд відкладено до 17.07.2017 у зв'язку із задоволенням клопотання представника позивача про виклик свідків. 17.07.2017 судовий розгляд відкладено до 26.09.2017 у зв'язку із задоволенням клопотання позивача про неможливість бути присутнім у судовому засіданні її представника адвоката [PERSON] з причин знаходження його у відпустці за кордоном. 26.09.2017 судовий розгляд відкладено до 22.11.2017 після того, як за клопотанням позивача вирішено питання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] 22.11.2017 судовий розгляд відкладено до 21.12.2017, в зв'язку із задоволенням клопотання представника позивача про надання часу для уточнення позовних вимог. 21.12.2017 прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] та відкладено судовий розгляд до 21.02.2018. 21.02.2018 в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON] та оголошено перерву до 26.04.2018 в зв'язку з плановим відключенням електроенергії. 26.04.2018 та 11.06.2018 в судовому засіданні оголошено перерву в зв'язку із задоволенням клопотання позивача про перенесення судового розгляду на інший день через неможливість бути присутнім у судовому засіданні її представника адвоката [PERSON] 21.08.2018 розгляд справи перенесено на 02.10.2018, в зв'язку з виконанням головуючим у справі обов'язків слідчого судді. \~ \~ \~ \~02.10.2018 під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив розглянути справу без участі позивача. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені її дочкою у позовній заяві. Пояснила, що дійсно її дочка більше 15 років володіє спірним будинком та земельною ділянкою, несе всі витрати по їх утриманню. Не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON], який повідомлявся рекомендованими листами, направленими йому судом (а. с. 72, 83, 98, 100, 114, 129, 130), та через оголошення про виклик в судове засідання, що розміщене на загально доступному офіційному веб-порталі Судової влади України (а. с. 111, 119, 122, 127), про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) (далі ЦПК України) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право власності у порядку набувальної давності на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельну ділянку загальною площею 0,0801 га, що розташовані за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Чемужівка, вулиця Кришталя буд. 32, що належали [PERSON], який помер 22 грудня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 13). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали про обставини, що відповідають доводам позовної заяви про те, що [PERSON] та [PERSON] протягом багатьох років мешкають в будинку №32 по вул. Кришталя с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, безперервно та постійно користується його приміщеннями, будівлями та земельною ділянкою, утримують майно, оплачують земельний податок, комунальні послуги. На підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1998 [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив житловий будинок №32 по вул. Кришталя с. Чемужівка Зміївського району Харківської області. На земельній ділянці розташований житловий дерев'яний обкладений цеглою будинок літ. А-1, жит. пл. 43,20 кв. м, та надвірні будівлі: літня кухня літ. Б., сарай літ. В, погріб літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. Е, вбиральня літ. Ж, душ літ. З, огорожа №1, 2 (а. с. 14). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20125631 від 05.09.2008, технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації №1521 від 29.04.2015 вбачається, що згідно архівних\~матеріалів КІІ\~"Зміївське\~БТІ",\~житловий будинок\~№32\~по вул.\~Кришталя в\~селі Чемужівка\~Зміївського району\~Харківської області\~станом на\~31.12.2012\~належав в\~цілому [PERSON]\~на підставі\~договору купівлі-продажу,\~посвідченого Зміївською\~державною нотаріальною\~конторою 22.09.1998\~р.\~р-р\~№3-837,\~зареєстрованого в\~КП "Зміївському\~БТІ"\~05.09.2008\~за р-р\~в кн.\~4-303.\~Дійсна інвентаризаційна\~вартість нерухомого\~майна становить\~77568\~грн 00\~к.(а. с. 15, 18-21). На підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1998 [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0801 га. Місце розташування земельної ділянки - на землях Виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів, с. Чемужівка, вул. Кришталя №32 Зміївського району Харківської області. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку (а. с. 10, 64). Водночас, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру, прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та технічного звіту до державного акту ХР 12-00-083904 на право приватної власності на землю, [PERSON] з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с. Чемужівка [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області №01-15/4258 від 20.10.2011 вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,08 га розташованої в с. Чемужівка, вул. Кришталя, 32, Зміївського району Харківської області є [PERSON] (а. с. 24-26, 63, 65). Згідно свідоцтва про народження серія ІІІ-ВЛ №355170 та свідоцтва про шлюб серія І-ВЛ №261034 позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] (а. с. 27, 38). \~ \~ \~ \~Даними договору купівлі-продажу №Н9-732, укладеного на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна" 14.09.1998, підтверджується, що [PERSON],\~[PERSON]\~та [PERSON]\~як співвласники\~продали квартиру\~за адресою:\~[ADDRESS]\~(а.\~с.\~17). З довідки [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області №589 від 29.03.2017 вбачається, що [PERSON], дійсно зареєстрована та проживає в домоволодінні за адресою: село Чемужівка вул. Кришталя, буд. №32 Зміївського району Харківської області 2002 року по сьогодні. Домоволодіння належить на праві власності померлому [PERSON], [INFO]. Помер 22.12.2001, підстава: запис по господарських книг та домових книг сільської ради за 2001-2017 р.р. (а. с. 11). Згідно акту про факт проживання особи без реєстрації складеного 29.03.2017 депутатом [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що об'єктом обстеження є житловий будинок №32 по вул. Кришталя села Чемужівка Зміївського району Харківської області, власником якого є [PERSON], [INFO]. Помер 22.12.2001. В зазначеному житловому будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO]. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається що постійно проживає без реєстрації за даною адресою з 1998 року по сьогодні [PERSON], [INFO]. Факт проживання [PERSON], [INFO] підтверджується наявністю її особистого майна в будинку №32 по вул. Кришталя села Чемужівка Зміївського району Харківської області та показанням свідків. На підставі викладеного, дійшов до висновку, що [PERSON], [INFO] постійно проживає з дочкою [PERSON] в будинку №52 по вул. Кришталя в с. Чемужівка Зміївського району Харківської області а саме, з 1998 року по сьогодні (а. с. 12). Даними реєстру квитанцій про сплату за комунальні послуги (з електропостачання, з газопостачання, за вивіз сміття) за період з 01.10.1999 до 12.05.2017 підтверджуються витрати позивачки щодо утримання спірного нерухомого майна (а. с. 75-79) Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Положеннями ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Позивачкою [PERSON] надано належні, допустимі і достовірні докази, якими підтверджено, що вона без належних правових підстав володіє житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: вул. Кришталя, 32, с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, але таке заволодіння, на думку суду, є добросовісним, оскільки позивачка ще за життя власника [PERSON], який помер 22.12.2001, була зареєстрована у вказаному будинку, а після його смерті добросовісно заволоділа домоволодінням, продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх, та безперервно користуватись цим будинком та земельною ділянкою по даний час та відноситься до вказаного нерухомого майна, як до свого. Представник відповідача сільський голова [PERSON] подав заяву про визнання позову, а відповідач [PERSON] будь-які відомості щодо наявності підстав для відмови у позові не надав. За таких обставин, виходячи з загального принципу цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований, суд вважає за необхідне захистити права позивача в спосіб, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а саме шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: вул. Кришталя, 32 с. Чемужівка Зміївского району Харківської області, в порядку набувальної давності, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Сторонами вирішено питання щодо розподілу судових витрат у добровільному порядку, тому з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved