Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач КП «ЖЕО №2» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. В позовній заяві зазначив, що кімната [ADDRESS] належить Територіальні громаді м.Полтави. У липні 2019 року [PERSON] у своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 17 березня 2020 року, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт проживання на законних підставах в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Визнано право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] з 11 квітня 1994 року, [PERSON] , [INFO] з 10 лютого 2017 року. Вказаним рішенням фактично встановлено, що заняття кімнати [ADDRESS] відповідачами здійснюється без належної до того правової підстави, оскільки вони не одержували ордер на заселення вказаної кімнати. Згідно статуту КП «ЖЕО №2» наділене повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про звільнення самовільно зайнятих квартир. Тому позивач просив суд виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з самовільно зайнятого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Також просив стягнути з відповідачів на його користь 2102 грн. на відшкодування понесених судових витрат. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 05 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.27). Заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні сторони суду не подавали. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, у якому він проти позовних вимог заперечив. У відзиві зазначив, що позивач виступає в якості захисника об`єкту права комунальної власності, до складу яких віднесено помешкання, отримане відповідачем на законних підставах у жовтні 1998 році із складу державної власності від Управління житлово-комунального господарства Полтавського виробничого будівельно-монтажного об`єднання "Полтавабуд", а потім - Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Будівельник". Обставини, викладені позивачем, не підтверджуються доказами щодо державної реєстрації права комунальної власності на будинок [ADDRESS] , в якому розміщено спірне помешкання. Тобто, усупереч нормам законодавства та відомостям в Єдиному державному реєстрі речових прав на об`єкти нерухомого майна, позивач намагається ввести суд в оману щодо фактичних обставин речових прав комунальної власності на вказане приміщення шляхом мнимого прийняття будинку гуртожитку до комунальної власності. Реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] за Полтавським виробничим будівельно-монтажним об`єднанням «Полтавабуд» (у складі якого був відокремлений підрозділ Полтавське управління житлово-комунального господарства) у відповідності до «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» - не відбулось. Як Полтавське виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Полтавабуд», так і його відокремлений структурний підрозділ Полтавське управління житлово-комунального господарства не були суб`єктами управління об`єктами державної власності. Тому не мали законного права безоплатно передавати нерухоме майно: гуртожитки, житлові будинки, в тому числі по [ADDRESS] . Тому не існує акту приймання - передачі з відання Полтавського виробничого будівельно-монтажного об`єднання «Полтавабуд» та підвідомчих йому організацій в управління Полтавської обласної державної адміністрації. В 1997 році Управлінням майном Полтавської обласної державної адміністрації було створено Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Будівельник". Його майно є державною власністю. Але засновником новоствореної юридичної особи (ДК ЖЕП «Будівельник») не було створено її статутного фонду (статутного капіталу) шляхом передачі у господарське відання чи в оперативне управління юридичній особі будь-яких об`єктів нерухомості. Господарським судом Полтавської області (рішення суду від 23.07.2004 року по справі 8/172, суддя Плєханова І.О. ) було встановлено, що реєстрація права власності нерухомого майна, закріпленого за ДК ЖЕП "Будівельник", за територіальною громадою не відбулося і спірне майно є державною власністю. Як вбачається, рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків у комунальну власність не приймалось органом, уповноваженим управляти державним майном за погодженням з органом місцевого самоврядування, комісії з питань передачі об`єктів з державної власності у комунальну власність - не створювали та акту приймання-передачі майна такою комісією - не складалось. Позивачем не надано акту приймання - передачі державного майна в комунальну власність за участю представників центрального органу, уповноваженого на управління державним майном (що обумовлено ст.6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності»), та не надано до суду жодного правовстановлюючого документу, які б доводили його право на судовий захист його речових прав. Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 29.11.2019 року у справі №522/3974/19 - не встановлювалось речове право позивача, а рішення 44-ї сесії 6-го скликання Полтавської міської ради від 25.09.2014 року - є нікчемним без відповідного рішення суб`єкта управління державною власністю. Позивач намагається ввести суд в оману відносно своїх речових прав на будинок гуртожитку по [ADDRESS] , не надавши доказів, що підтверджували б отримання на баланс юридичної особи спірного майна. Вважає, що відсутній предмет спору між ним та позивачем. Тому просив закрити провадження у справі. Позивач КП «ЖЕО №2» подав відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відповідача [PERSON] , викладеними у відзиві. Зазначив, що рішенням Полтавської міської ради (сорок четвертої сесії шостого скликання) від 25.09.2014 «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» надано згоду на передачу ряду об`єктів, в тому числі гуртожитку по [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади міста. Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 19.07.2017 № 140 затверджено акт приймання-передачі вказаного гуртожитку в комунальну власність міста. Таким чином, спірний житловий будинок було передано в комунальну власність та на баланс КП «ЖЕО №2». Позивачем разом з позовною заявою надані належні та достатні докази, які підтверджують його повноваження на звернення до суду з позовами про виселення з самовільно зайнятих квартир. Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, вважає безпідставними і такими, що не відповідають дійсності. Тому просив позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» задовольнити, виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з самовільно занятого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву на позов не подали. Третя особа Управління майном комунальної власності міста надала письмові пояснення на позовну заяву КП «ЖЕО №2» та на відзив [PERSON] , у яких зазначала, що позовні вимоги є обґрунтованими. Вказувала, що 29 листопада 2019 року у справі № 552/3974/19 Київським районним судом м. Полтави встановлено факт проживання на законних підставах в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. В тому числі суд відмовив у визнанні права користування кімнатою [ADDRESS] . Вищевказане рішення залишено в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року. Під час розгляду справи № 552/3974/19 позивачами не було доведено та не надано доказів на підтвердження вселення та права користування кімнатою [ADDRESS] . Письмовий договір №ІІ-ш/ІІ від 11.1998, на який посилались позивачі по справі № 552/3974/19, укладений між ДК ЖЕП «Будівельник» та відповідачем [PERSON] , свідчить про виникнення між сторонами цього договору цивільно-правових відносин, які не тягнуть за собою виникнення права користування жилим приміщенням. Також судом по справі № 552/3974/19 було встановлено, що ДК ЖЕП «Будівельник» видано ордер № 90 на ім`я [PERSON] на право заселення кімнати [ADDRESS] . Вказані обставини мають преюдиційний характер та вказують на самовільне зайняття спірної кімнати у гуртожитку відповідачами по даній справі (№ 552/3534/20). Тому просила позовні вимоги КП «ЖЕО №2» ПМР відповідачів про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення - задовольнити в поновному обсязі. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотань відповідача [PERSON] про виклик в судове засідання в якості свідка керівника Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» та про залучення Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с.84). Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно інформаційної довідки щодо права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання [PERSON] про витребування інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, залучено до матеріалів справи інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» та Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2 Полтавської міської ради», отриману з відкритих джерел (а.с.194-195). В задоволенні клопотань відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі, повідомлення окремою ухвалою Прокуратурі Полтавської області про відсутність правовстановлюючих документів на підтвердження факту передачі з державної власності об`єктів державної власності у комунальну власність територіальної громади міста Полтави; залучення до участі у судовому провадженні представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та представника Прокуратури Полтавської області відмовлено. Інші заяви по суті справи та клопотання сторонами суду не подавалися. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Після оголошеної судом перерви [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. В задоволенні позову просив відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом вручення повістки та в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на сайті «Судової влади». Але в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, з клопотаннями до суду не зверталися. Представник третьої особи Управління майном комунальної власності міста Янченко Я.В. в судовому засіданні позов також підтримав та просив задовольнити. Представник третьої особи виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради як орану опіки та піклування Пеляк В.В. при вирішенні справи просив суд врахувати інтереси малолітньої дитини. Після оголошеної судом перерви в судове засідання не з`явився. Треті особи територіальна громада м.Полтави, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання своїх представників не направили, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи судом. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача та представників третіх осіб, дослідивши та оцінивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Рішенням Полтавської міської ради (дев`ятнадцятої сесії п`ятого скликання) від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста Полтави 38 житлових будинків та 12 гуртожитків ЖЕП «Будівельник», згідно з додатком. Відповідно до додатку до зазначеного рішення гуртожиток по [ADDRESS] входив до зазначеного переліку об`єктів житлового фонду ЖЕП «Будівельник», що підлягають передачі до комунальної власності територіальної громади міста (а.с.130). Рішенням Полтавської міської ради (сорок четвертої сесії шостого скликання) від 25 вересня 2014 року «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради від ДК ЖЕП «Будівельник» 39 житлових будинків та 8 гуртожитків, згідно з додатком. Відповідно до додатку до зазначеного рішення гуртожиток по [ADDRESS] входив до переліку об`єктів житлового фонду ДК ЖЕП «Будівельник», що підлягають передачі до комунальної власності територіальної громади міста (а.с.129). Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 19 липня 2017 року № 140 «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність» затверджено акт приймання-передачі гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS] в комунальну власність міста (а.с.131). Згідно зазначеного акту приймання-передачі гуртожитку ДП ЖЕП «Будівельник» передало, а КП «ЖЕО №2» ПМР прийняло гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , та документацію на гуртожиток за наведеним в ньому переліком (а.с. 132-134). Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів, затвердженого 31 липня 2017 року, ДК ЖЕП «Будівельник» передає, а КП «ЖЕО №2» ПМР приймає на баланс з метою подальшої експлуатації гуртожиток за адресою: [ADDRESS] (а.с.157). Таким чином судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] передано до комунальної власності міста та прийнято на баланс КП «ЖЕО №2». Посилання відповідача [PERSON] про перебування вказаного гуртожитку в державній власності та невідповідності документів, якими оформлена передача гуртожитку до комунальної власності встановленим вимогам спростовуються наведеними вище доказами. Відповідно до п. 5.4.7. статуту Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, затвердженого рішенням одинадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 16 червня 2017 року до повноважень (права та обов`язки) КП «ЖЕО №2» ПМР віднесено виявлення самовільно зайнятих квартир в житлових будинках, що перебувають на балансі підприємства та забезпечення їх вивільнення у встановленому законом порядку із обов`язковим повідомленням та залученням власника житлового фонду та органу управління (а.с. 6-10). Згідно п. 5.4.10. вказаного вище статуту КП «ЖЕО №2» ПМР він також веде претензійно-позовну роботу …, звертається до суду з позовами про виселення з самовільно зайнятих квартир. Вказаними вище доказами спростовуються твердження відповідача [PERSON] про те, що КП «ЖЕО №2» є неналежним відповідачем у справі. Таким чином судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом до відповідачів про виселення із самовільно зайнятого житлового приміщення, позивач діє в межах наданих йому повноважень. Також судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] фактично проживають у кімнаті [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується актом обстеження від 22 травня 2020 року, складеним комісією КП «ЖЕО№2», з якого вбачається, що комісією здійснено вихід до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , і з`ясовано, що в кімнаті № [NUMBER] зазначеного гуртожитку фактично проживають: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) (а.с.15). Відповідно до акту обстеження від 21 липня 2020 року також встановлено, що в кімнаті [ADDRESS] проживають всі вказані вище особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.16). В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував обставини, вказані в наведених вище актах, зазначаючи, що в кімнаті № [NUMBER] проживає він, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заперечуючи проти актів КП «ЖЕО №2» ПМР від 22 травня 2020 року та від 21 липня 2020 року, відповідач [PERSON] будь-яких доказів на їх спростування суду не надав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , або інші учасники справи, також не надали суду доказів, що спростовували б твердження позивача про фактичне користування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спірною кімнатою [ADDRESS] . Тому при вирішенні справи суд на підставі наявних доказів встановив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] та [PERSON] проживають у кімнаті [ADDRESS] . Відповідно до ст. 129 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Питання правомірності користування відповідачами [PERSON] , [PERSON] з малолітнім [PERSON] кімнатою [ADDRESS] було предметом розгляду в цивільній справі №552/3974/19 за позовом [PERSON] у своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] до Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням. Як встановлено рішенням в цивільній справі №552/3974/19, яке набрало чинності 17 березня 2020 року, ордер на заселення кімнати № [NUMBER] взагалі не видавався ні на ім`я позивачів, чи на той час, членів їх сім`ї. У вказаному рішенні судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання на правових підставах в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] з 11 квітня 1994 року, [PERSON] з 10 лютого 2017 року та визнання за ними права користування даним житловим приміщенням підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] , пов`язаних з проживанням в кімнаті 47 даного гуртожитку, то суд приймає до уваги, що останній був знятий з квартирного обліку у зв`язку з отриманням квартири, де і зареєстрував своє місце проживання. Позивач [PERSON] зареєстрований у кімнаті [ADDRESS] за заявою квартиронаймача з 23.10.2015 року. Тому вказаним вище рішенням у справі №552/3974/19 встановлено факт проживання на законних підставах в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , з 11 квітня 1994 року, [PERSON] , [INFO] , з 10 лютого 2017 року, та визнано за ними право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. До матеріалів справи №552/3534/20 додана довідка КП «ЖЕО №»» ПМР від 03 серпня 2020 року №1165, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON] (квартиронаймач) - з 11 квітня 1994 року, [PERSON] (син) - з 10 лютого 2017 року, [PERSON] (батько) - з 23 жовтня 2015 року ( а.с.18). Проте згідно відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів, наданих Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 10 серпня 2020 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.41-44). Таким чином судом встановлено, що місце проживання відповідачів та малолітнього [PERSON] в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч.1 ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки встановлено, що відповідачі користуються спірною кімнатою без будь-яких правових підстав, зайняли кімнату самовільно, відповдіно до ст.116 ЖК України вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. При цьому суд зауважує, що таким виселенням не буде завдано шкоди інтересам відповідачів та малолітньої дитини, оскільки вони житлом забезпечені: [PERSON] та [PERSON] - мають зареєстроване місце проживання в кімнаті [ADDRESS] , [PERSON] має зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] . Крім того, рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 128 від 02 липня 2015 року «Про заселення та зміну статусу жилих приміщень» [PERSON] надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] , із вивільненого житлового фонду міської ради на склад сім`ї 5 осіб, до складу якої входить і [PERSON] . Зазначена обставина встановлена рішенням Київського районного суду м.Полтави у справі № 552/3974/19 від 29 листопада 2019 року, що набрало законної сили 17 березня 2020 року, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позовні вимоги КП «ЖЕО №2» ПМР до всіх трьох відповідачів задоволені в повному обсязі, з кожного з них на користь позивача на відшкодування понесених позивачем судових витрат підлягають до стягнення кошти пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог у розмірі по 700 грн. 67 коп. (2102 грн. / 3).

Outcome: approved