Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершену будівництвом адміністративно-виробничу будівлю, яка складається з триповерхової промислової будівлі і чотириповерхової адміністративної прибудови загальною площею 7 711 кв.м, в тому числі побутова частина площею 2 404 кв.м, виробнича частина площею 5 307 кв.м, з вмонтованим обладнанням, що розташована у місті Великі Мости, Сокальського району, Львівської області, по вулиці Львівській 2б, придбану [PERSON] Властиміром під час перебування у шлюбі; визнати за позивачем право власності на ? частину зазначену незавершену будівництвом адміністративно-виробничу будівлю, з вмонтованим обладнанням, в порядку спадкування після смерті [PERSON] Властиміра; провести реєстрацію права власності [PERSON] (Savic Olga) на ? частини незавершеної будівництвом адміністративно-виробничої будівлі відповідним органом державної реєстраційної служби; визнати за право власності на 1/2 частину 9/10 статутного капіталу ТЗОВ «ІНСАС, [PERSON]» (ТЗОВ "ІНСАС") (ідентифікаційний код 30061591) на праві спільної сумісної власності та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину 9/10 статутного капіталу ТЗОВ «ІНСАС, [PERSON]» (ТЗОВ "ІНСАС") (ідентифікаційний код 30061591) в порядку спадкування після смерті [PERSON] Властиміра. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона була одружена з [PERSON] Властиміром, тому має право власності на ? нерухомого майна, придбаного її чоловіком під час перебування у шлюбі та на половину 9/10 статутного капіталу ТЗОВ «ІНСАС, [PERSON]», що належав її чоловікові на праві спільної сумісної власності. Крім того, після смерті [PERSON] Властиміра, у встановлений законом термін та порядок, із заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса лише [PERSON] (син). Інші спадкоємці першої черги спадкування не звернулися своєчасно із заявами про прийняття спадщини, в поновленні строку на прийняття спадщини їм було відмовлено. Враховуючи, що позивачка проживала з ним однією сімєю на момент смерті, вона має право на ? вищевказаного нерухомого майна та на 1/4 частини 9/10 статутного капіталу ТЗОВ «ІНСАС, [PERSON]», що належав її чоловікові в порядку спадкування після смерті [PERSON] Властиміра. Оскільки Постановою №20/02-31 від 18.01.2017р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив у видачі свідоцтва про спадщину через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на нерухоме майно та частку в статутному капіталі, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав в суд заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій вказує, що позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі представника міської ради. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибула. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі і не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію сімейного стану відділу запису актів громадянського стану Швейцарської конфедерації від 07.05.2014р. №7.3/19383858/18667801 [PERSON] (Savic Olga) (05.04.1942 р. н.) була одружена з [PERSON] Властиміром (01.01.1938 р.н.) з 09.10.1960 року. Згідно свідоцтва про смерть відділу запису актів громадянського стану Швейцарської конфедерації від 26.11.2012р. №2.8/19369202/186650035 [PERSON] помер 26.11.2012р. Під час шлюбу з [PERSON], [PERSON] Властиміром було придбано, за договором купівлі-продажу від 24.06.1998р. незавершену будівництвом адміністративно-виробничу будівлю, що складається з триповерхової промислової будівлі і чотириповерхової адміністративної прибудови загальною площею 7 711 кв.м, в тому числі побутова частина площею 2 404 кв.м, виробнича частина площею 5 307 кв.м, з вбудованим обладнанням, що розташована у місті Великі Мости, Сокальського району, Львівської області, по вулиці Львівській 2б (надалі адміністративно-виробнича будівля). Зазначений договір купівлі-продажу укладений між ВАТ «Елегал» та [PERSON] Властиміром, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1527. У 07.09.1998р. було зареєстровано ТОВ «ІНСАС, [PERSON]». Із наданих позивачем доказів та інформації з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] Властиміру належало 9/10 статутного капіталу ТОВ «ІНСАС, [PERSON]» (ідентифікаційний код 30061591). Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної власності. Відповідно до ст.61 СК Україна об'єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком майна, виключеного з цивільного обороту. Статтею 22 Кодексу про шлюб і сімю України, котрий діяв станом на дату укладення договору купівлі-продажу, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном Частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину незавершену будівництвом адміністративно-виробничу будівлю, яка складається з триповерхової промислової будівлі і чотириповерхової адміністративної прибудови загальною площею 7 711 кв.м, в тому числі побутова частина площею 2 404 кв.м, виробнича частина площею 5 307 кв.м, що розташована у місті Великі Мости, Сокальського району, Львівської області, по вулиці Львівській 2б, та на 1/2 частину 9/10 статутного капіталу ТЗОВ «ІНСАС, [PERSON]» (ТЗОВ "ІНСАС") (ідентифікаційний код 30061591) на праві спільної сумісної власності, є цілком правомірні та підлягають задоволенню. Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Відповідна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 25 травня 2016 року по справі №6-692цс16. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.3. ст.1260 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Особливість спадкування частки у статутному капіталі TOB установлене ч. 5 ст. 147 ЦК України, де зокрема зазначено, що частка у статутному капіталі TOB переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. З наданих позивачем доказів вбачаються, що на момент смерті [PERSON] Властиміра позивачка проживала разом з ним за адресою: 8050, Switzerland, Zurich, Hugostrasse, 3. Судом зясовано, що після смерті [PERSON] Властиміра, у встановлений законом термін та порядок, із заявою про прийняття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] лише [PERSON]. Інші спадкоємці першої черги спадкування не звернулися своєчасно із заявами про прийняття спадщини. Враховуючи, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини [PERSON] не заявила про відмову від неї, а серед інших спадкоємців першої черги лише [PERSON] звернувся своєчасно із заявою про прийняття спадщини, суд прийшов до висновку, що вимоги щодо визнання за позивачем права власності на ? частину незавершену будівництвом адміністративно-виробничу будівлю, яка складається з триповерхової промислової будівлі і чотириповерхової адміністративної прибудови загальною площею 7 711 кв.м, в тому числі побутова частина площею 2 404 кв.м, виробнича частина площею 5 307 кв.м, з вбудованим обладнанням, що розташована у місті Великі Мости, Сокальського району, Львівської області, по вулиці Львівській 2б, та на 1/4 частину 9/10 статутного капіталу ТЗОВ «ІНСАС, [PERSON]» (ТЗОВ "ІНСАС") (ідентифікаційний код 30061591) в порядку спадкування після смерті [PERSON] [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 4 статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Проте, на момент придбання [PERSON] Властиміром. вказаних адміністративно-виробничих будівель діяли норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та «Інструкції про порядок державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998р. Відповідно до положень ст.128 ЦК Української РСР момент виникнення права власності у набувача майна за договором визначався з моменту передачі речі. З аналізу «Інструкції про порядок державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998р. вбачається, що визнання права власності на нерухоме майно, на момент укладання договору купівлі-продажу спірних приміщень, не залежало від державної реєстрації цього права. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] Властиміра, [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] Постановою №20/02-31 від 18.01.2017р. приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про спадщину оскільки не було надано відповідних правоустановчих документів на майно. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець своєчасно не зареєстрував право власності на нерухоме майно у звязку з відсутністю обовязку щодо його реєстрації на час придбання та володіння спадкодавцем цього майна, що призвело до того, що спадкоємець змушений звернутися до суду для набуття права власності на це майно. Враховуючи приписи ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд прийшов до висновку про правомірність задоволення вимог позивача щодо проведення реєстрації права власності [PERSON] (Savic Olga) на ? частини незавершеної будівництвом адміністративно-виробничої будівлі, яка складається з триповерхової промислової будівлі і чотириповерхової адміністративної прибудови загальною площею 7 711 кв.м, в тому числі побутова частина площею 2 404 кв.м, виробнича частина площею 5 307 кв.м, з вбудованими приміщеннями, що розташована у місті Великі Мости, Сокальського району, Львівської області, по вулиці Львівській 2б відповідним органом державної реєстраційної служби.

Outcome: approved