Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У вересні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна у спільному майні подружжя. Обгрунтовуючи позов, позивач зазначив, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 19.02.2014 р., в період шлюбних відносин подружжям набуто квартиру №115 корпус 1 в будинку №151 по вул. Декабристів в м. Василькові Київської області, право власності на зазначене майно оформлено на відповідача 20.07.2014 р., після введення обєкта нерухомості в експлуатацію, тому вважає, що право власності виникло з моменту його держаної реєстрації. Вказана квартира (без оздоблення) була публічно подарована їм під час весілля 19.02.2014 р. Позивач вказує, що він за власні кошти здійснив ремонт та оздоблювальні роботи, закуповував побутову техніку та інше майно для комфортного проживання молодої сімї. 11.06.2016 р. без згоди позивача його було виселено з спірної квартири, позбавлено права користування нею та проживання в квартирі, а саме - змінено замки у вхідних дверях квартири. У звязку з зазначеним позивач просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, виділити у власність [PERSON] ? частину квартири №115, корпус 1 в буд. №151 по вул. Декабристів в м. Василькові, іншу частину - виділити [PERSON]; та стягнути судові витрати. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати трикімнатну квартиру №115 в корпусі №1, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 151, загальною площею 79,7 кв.м, житловою площею 46,9 кв.м її особистою приватною власністю; здійснити розподіл спільного майна подружжя наступним чином: виділити у власність [PERSON] автомобіль [NUMBER] 2013 р.в. вартістю 480000 грн., телевізор Sony вартістю 10475,10 грн., кофемашину вартістю 2719,20 грн., праску вартістю 2249,10 грн., чайник вартістю 1248,30 грн., а всього майна на суму 496691,70 грн.; виділити їй у власність майно: холодильник Liebherr CN 4003 11462,50 грн.; пральна машина LG F1203CDP 6061,60 грн.; вбудована мікрохвильова піч Sumsung FW213G001 6123,20 грн.; вбудований духовий шкаф Electrolux EOA55551A 10948,00 грн.; вбудована варочна поверхня BOSCH PPP616M91E 5388,00 грн.; вбудована посудомийна машина Hotpoint-Ariston (на 9 комплектів) 8030,40 грн.; кухня (меблі) 63622,80 грн.; вбудована шафа 11330,10 грн.; столешниця (кухонна) 30429,50 грн.; кондиціонери CH-S09XP4 (4 шт.) 24448,00 грн.; стільці на кухню (4 шт.) 3650,40 грн.; стіл 2912,40 грн.; люстра в залі («Валенсія» на 6 плафонів) 4030,02 грн.; люстра на кухню 693,03 грн.; люстра в дитячій кімнаті 1296,00 грн.; вбудована витяжка Vento 3663,20 грн.; люстра в спальню "Куля" 4523,06 грн.; світильник (кухня) 1150,90 грн.; світильник (кухня) 1150,90 грн.; світильник (кухня) 1150,90 грн.; світильник (коридор) 1715,30 грн.; світильник (коридор) 1401,65 грн.; бра (спальня) 1223,10 грн.; світильник (туалет) 731,85 грн.; вбудована шафа-купе 2280,00 грн.; вбудована тумба 3509,10 грн.; на загальну суму 212925,91 грн. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за відхилення від рівності часток у спільному майні подружжя у розмірі 141882,90 грн. та судові витрати по справі, а саме - судовий збір у розмірі 6890,00 грн. та 1700,00 грн. витрат на проведення експертної оцінки квартири і спільно набутого у шлюбі майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірна квартира була придбана нею ще до укладення шлюбу відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 29.04.2013 р. , за яким вона купила майнові права на вищевказану квартиру за 505082,07 грн., прийняла ці права відповідно до [PERSON] приймання майнових прав від 04.06.2013 р. В натурі вказану квартиру прийняла 01.02.2014 р. після введення в експлуатацію, однак свідоцтво про право власності отримала лише 20.07.2014 р. у звязку з врегулюванням технічних питань. У звязку з вказаним, зазначає, що вказана квартира придбана за кошти, що належали їй до шлюбу і є її особистою приватною власністю. Крім того, зазначила, що за час шлюбу, нею з [PERSON] придбано електромобіль, який без погодження з нею останній відчужив на користь своєї матері з метою уникнення поділу. Вартість автомобіля складає 480000 грн., у звязку з чим позивач просить виплатити їй грошову компенсацію в розмірі 240000 грн. Також зазначає, що [PERSON] забрав набуте спільно майно: телевізор, кофемашину, праску, чайник на загальну суму 16667 грн. Враховуючи майно, що залишилось у її розпорядженні та розпорядженні [PERSON], визначає доплату на її користь у розмірі 155771,5 грн. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М. від 22.02.2017 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] прийнято до спільного розгляду з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна у спільному майні подружжя. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М. від 22.02.2017 р. задоволено клопотання [PERSON] та залучено його до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна у спільному майні подружжя як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. У звязку з закінченням повноважень судді Лебідь-Гавенко Г.М. вказана справа ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Грибанової Ю.Л. від 10.08.2017 р. прийнято до свого провадження. У звязку з закінченням повноважень судді Грибанової Ю.Л., на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2017 р. , ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. вказану справу прийнято до свого провадження. Під час судового засідання 18.12.2017 р. представником [PERSON] подано заперечення на позов, в яких заперечує проти вимог первісного позову з тих підстав, що спірна квартира придбана за особисті кошти [PERSON] і не є спільним сумісним майном подружжя, оздоблення вказаної квартири та обмелювання відбувалось за рахунок її коштів, оскільки вона мала хорошу заробітну плату та коштів, отриманих нею в позику від матері. Заперечує факт надання відповідачу його батьком [PERSON] в борг 400000 грн. відповідно до розписок від 07.08.2015 р. на суму 200000 грн. та від 12.08.2015 р. на суму 200000 грн. Натомість стверджує, що третя особа [PERSON] подарував, а не позичив їй 200000 грн., які він зняв зі свого рахунку 12.08.2015 р., а вона, цього ж дня поклала на свій рахунок. Вважає, що її зобовязання перед третьою особою нічим не підтверджені і є особистими зобовязаннями [PERSON], оскільки їй невідомо, в яких цілях ним використані вказані кошти. \~Ухвалою \~Васильківського міськрайонного\~суду Київської\~області від\~12.03.2018\~р. у зв'язку з прийняттям\~ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147- VIII, яким внесено зміни до\~ЦПК України,\~які набрали\~чинності 15.12.2017\~р.\~та з метою уникнення порушення прав учасників судового процесу, призначено підготовче засідання у цивільній справі, розяснено сторонам право подати відзиви на позови, відповіді на відзиви та заперечення. Так, 13.04.2018 р. представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти вимог первісного позову, виходячи з наступного. З відповідачем у справі відповідачка познайомилась в жовтні 2013 р., одружились 19.02.2014 р. Нею на підставі Договору від 17.09.2012 р. між ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна», як Первісним Покупцем, відповідачкою як Покупцем, та ТОВ «Захід Трансбуд Впровадження», як Продавцем, було укладено Договір про відступлення права вимоги №4/1/114, згідно якого відповідачка купила у Первісного Покупця право майнової вимоги на кв. №114 в секції № 4 буд. №1 за 364739,25 грн. Джерелом отримання коштів на купівлю вказаної квартири у відповідачки були власні заощадження та кошти, отримані відповідачкою в позику від її матері 01.03.2012 р. в сумі 50000 тисяч доларів США. В подальшому вона прийняла рішення поміняти двокімнатну квартиру №114 на трикімнатну квартиру №115 з доплатою і 29.04.2013 р. між ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна», як Первісним Покупцем, відповідачкою, як Покупцем, та ТОВ «Захід Трансбуд Впровадження», як Продавцем, було укладено Договір про відступлення права вимоги №86/1/115, згідно якого відповідачка купила у Первісного Покупця право майнової вимоги на спірну квартиру за 505082,07 грн. 04.06.2013 р. згідно [PERSON] приймання майнових прав вона прийняла майнові права на спірну квартиру, оскільки сплатила 100% вартості переданого права вимоги за отримання майнових прав на дану квартиру, 01.02.2014 р. на виконання пункту 6.2 Договору купівлі-продажу майнових прав №86/1/115 від 24.04.2013 р. після введення в експлуатацію будинку відповідачка прийняла в натурі спірну квартиру. Відповідачка звертає увагу суду на ту обставину, що 100 % оплата нею вартості спірної квартири відбулась до знайомства з позивачем і відповідно до реєстрації з ним шлюбу. Свідоцтва про права власності на спірну квартиру вона отримала лише 20.07.2014 р., оскільки згідно технічного паспорту загальна площа спірної квартири відрізнялась від фактичної. Посилання представника позивача на те, що спірна квартира була подарована сторонам під час весілля 19.02.2014 р., і що доказами цього можуть бути відеозйомка та покази свідків, не відповідають вимогам законодавства. Також заперечує твердження позивача про те, що, оскільки, «спірна квартира була подарована сторонам без оздоблення, то позивач за власні кошти здійснював ремонт та оздоблювані роботи, закуповував побутову техніку та інше майно для комфортного проживання молодої сімї». Зазначені обставини з боку позивача не підтвердженні будь-якими належними та допустимими доказами. Натомість вказує, що в період проведення ремонту та до цього вона працювала, мала значний стабільний дохід. Також не погоджується з позицією позивача, що останній ніби-то отримав в позику від свого батька (надалі - третя особа) кошти в сумі 400000 тисяч гривень під боргову розписку для купівлі автомобіля. Насправді третя особа [PERSON] подарував, а не позичив відповідачці 200000 грн., які зняв зі свого рахунку і одразу поклали на її власний рахунок. Крім того, відповідачці невідомо, в яких цілях позивач витратив отримані в борг кошти, відповідачка вважає, що якщо у позивача і виникли зобовязання за цими розписками, то це є його особистими зобовязаннями. 15.01.2016 р. сторонами було куплено спірний автомобіль приблизно за 17000 доларів США , який згідно офіційних даних коштує 480000 тисяч гривень. Ще під час перебування сторін в шлюбі, 10.06.2016 р. без відому та згоди відповідачки позивач здійснив продаж спірного автомобіля і на власний розсуд розпорядився коштами, отриманими за автомобіль. Виходячи з викладеного, вартість спірного автомобіля має бути врахована при поділі майна. Що стосується наданих позивачем розрахунків понесених ним трудових затрат на проведення ремонтних робіт в спірній квартирі, то такі розрахунки нічим не підтвердженні та не обгрунтовані. Відповідачка та члени її родини також докладали значних власних зусиль на проведення ремонту в спірній квартирі. Під час перебування в шлюбі сторонами також було придбане наступне майно на суму 229\~617 грн. 61 коп. Тому позивач вважає, що спільне майно подружжя складається з вартості спільного автомобіля та вартості меблів та побутової техніки: 480000 грн. 00 коп. + 229\~617 грн. 61 коп. = 709\~617 грн. 61 коп. (вартість спільного майна подружжя). Вартість в спільному майні кожного подружжя становить 354808 грн. 80 коп. Оскільки, позивач забрав майна на загальну суму 496691 грн. 70 коп., то відповідачка має отримати від позивача оплату в сумі 141882 грн. 90 коп. Також представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про конкретизацію позовних вимог за зустрічним позовом, в якій викладає свої позовні вимоги таким чином і просить: визнати трикімнатну квартиру №115 в корпусі №1, яка знаходиться за адресою: Київська обл. м. Васильків, вул. Декабристів 151, загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м її особистою приватною власністю. Здійснити розподіл спільного майна подружжя наступним чином: виділити у власність [PERSON] автомобіль [NUMBER], 2013 року випуску вартістю 480000 грн., телевізор SONY KDL-24W605A Black - 10475,10 грн., кофемашину 2719,20 грн., праску 2249,10 грн., чайник 1248,30 грн. А всього майна на суму - 496691,70 грн.; Просить виділити їй у власність майно: \~ \~ \~ \~холодильник Liebherr CN 4003 11462,50 грн.; \~ \~ \~ \~пральна машина LG F1203CDP 6061,60 грн.; \~ \~ \~ \~вбудована мікрохвильова піч Sumsung FW213G001 6123,20 грн.; \~ \~ \~ \~вбудований духовий шкаф Electrolux EOA55551A 10948,00 грн.; \~ \~ \~ \~вбудована варочна поверхня BOSCH PPP616M91E 5388,00 грн.; \~ \~ \~ \~вбудована посудомийна машина Hotpoint-Ariston (на 9 комплектів) 8030,40 грн.; \~ \~ \~ \~кухня (меблі) 63622,80 грн.; \~ \~ \~ \~вбудована шафа 11330,10 грн.; \~ \~ \~ \~столешниця (кухонна) 30429,50 грн.; \~ \~ \~ \~кондиціонери CH-S09XP4 (4 шт.) 24448,00 грн.; \~ \~ \~ \~стільці на кухню (4 шт.) 3650,40 грн.; \~ \~ \~ \~стіл 2912,40 грн.; \~ \~ \~ \~люстра в залі («Валенсія» на 6 плафонів) 4030,02 грн.; \~ \~ \~ \~люстра на кухню 693,03 грн.; \~ \~ \~ \~люстра в дитячій кімнаті 1296,00 грн.; \~ \~ \~ \~вбудована витяжка Vento 3663,20 грн.; \~ \~ \~ \~люстра в спальню "Куля" 4523,06 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (кухня) 1150,90 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (кухня) 1150,90 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (кухня) 1150,90 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (коридор) 1715,30 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (коридор) 1401,65 грн.; \~ \~ \~ \~бра (спальня) 1223,10 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (туалет) 731,85 грн.; \~ \~ \~ \~вбудована шафа-купе 2280,00 грн.; \~ \~ \~ \~вбудована тумба 3509,10 грн.; \~ \~ \~ \~на загальну суму 212925,91 грн. Просить стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за відхилення від рівності часток у спільному майні подружжя у розмірі 141882,90 грн. та судові витрати по справі, а саме - судовий збір у розмірі 6890,00 грн. та 1700,00 грн. витрат на проведення експертної оцінки квартири і спільно набутого у шлюбі майна. Відповідь на відзив представником позивача за первісним позовом [PERSON] подано 28.09.2018 р., з порушенням строку його подання, тому судом не досліджується та до уваги не приймається. В судовому засіданні позивач та її представник проти первісного позову заперечували повністю, а зустрічний позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та відзиві на позовну заяву. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] в судове засідання 26.12.2018 р. не зявився, в попередніх судових засіданнях підтримував поданий ним позовом з підстав, зазначених в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечував. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити з наступних підстав. Щодо виникнення у [PERSON] права спільної сумісної власності на спірну трьохкімнатну квартиру зазначає, що вона була отримана [PERSON] в 2014 р. без оздоблення і ремонтні роботи проводилися, закуповувались меблі та техніка за кошти подружжя і вважає, що відсутні докази доходу відповідача за вказаний період. Також заперечує факт використання відповідачкою коштів, отриманих в борг від своєї матері ще в 2012 р., вважає, що вони були витрачені на купівлю квартири. Зазначає, що ремонт в квартирі проводився в основному за кошти позивача, його працею (проведенням особисто ремонтних робіт) внаслідок чого квартира значно збільшилась у вартості (більше ніж на 60 %), що є істотним збільшенням, у звязку з чим спірна квартирі має бути визнана обєктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, із 63% вкладу позивача у збільшенні вартості квартири, враховуючи його особисті трудові затрати в розмірі 82000 грн. становить близько 40 %, у звязку з чим орієнтовний розмір частки позивача у спірній квартирі становить ?. Також зазначає, що сторонами відповідно до розписок від 07.08.2015 р. та 12.08.2015 р. позивач отримав в позику суму грошових коштів в загальному розмірі 400000 грн. для купівлі автомобіля Nissan Leaf, які були внесені на банківські рахунки позивача та відповідача в рівних частинах по 200000 грн. кожному. Тобто вважає, що борг в розмірі 400000 грн. є спільним боргом позивача та відповідача, а твердження відповідачки, що вказані кошти були їй подаровані є просто абсурдними і нічним не підтвердженими. Вважає, що при поділі майна мають враховуватися також і борги подружжя та зобовязання, що виникли в інтересах сімї, тому борг в розмірі 400000 грн. має бути визнаний судом як спільний борг подружжя, а сума в розмірі 200000 грн. повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача частина спільного боргу подружжя, виконаного позивачем одноосібно з особистих грошових коштів. При цьому заперечує вартість автомобіля, вказує, що ринкова вартість його складає 205528,80 грн., а не 400000 грн., як зазначає відповідачка. Також заперечує вартість предметів побутового побуту: праски та електрочайника. У звязку з зазначеним, просить суд у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити у власність [PERSON] не менше ? частки спірної квартири; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину спільного боргу подружжя (з вирахуванням вартості майна, яке забрав позивач) у сумі 184860 грн., у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є однокласником [PERSON] та вони товаришують сім"ями і одночасно робили ремонт квартир, так як проживає також в цьому будинку, що і позивач. Йому відомо, що ремонтні роботи у сторін почались навесні 2014 р., та закінчились за рік. Він був у [PERSON] періодично і бачив, що він клав плитку, встановлював унітаз. Його штукатури також проводили роботи в квартирі сторін. Йому невідомо, чи приймали участь в ремонтних роботах батьки [PERSON]. Відомо, що [PERSON] працював з копіювальною технікою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її хрещеником. З [PERSON] вона познайомилась в листопаді 2013 р., була у них на весіллі. Їй було відомо, що є квартира і потрібно робити ремонт. Їй відомо, що [PERSON] робив ремонт у спірній квартирі (оскільки мав такий досвід), який почався з кінця квітня - травня 2014 р. і закінчився у грудні 2014 р. Ремонтні роботи проводив Слава, окрім штукатуріння, укладення гіпсокартону на стелі та багетів. Також підключав побутову техніку. Про електромобіль їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] є її дочкою. Дочці дали кошти в борг на купівлю квартири, за які вона написала розписку, проте до цього часу не повернула, але вони не вимагають їх повернення. [PERSON] разом з чоловіком та сином допомагали власними силами робити ремонт дочці, давали кошти на придбання холодильника та дитячого ліжечка. Дочка навчалась і працювала і в 2008 р. придбала автомобіль, який згодом продала, а вони відкупили. Дані кошти вклала потім в ремонт квартири. Електромобіль купувався за сумісні кошти дочки та її чоловіка для потреб сім"ї. [PERSON] також приймав участь в ремонті квартири. Дочка на період ремонту працювала, мала високу заробітну плату та витрачала всі кошти на ремонт квартири. Батько [PERSON] на весілля подарував обом по 200000 грн., та не повідомляв, що давав сину дані кошти в борг. Ключі від спірної квартири вона з чоловіком дарувала дочці на весілля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її подругою та хрещеною матір"ю її молодшої дочки. [PERSON] навчалась та працювала, дуже відповідальна, зробила кар"єру та стала керівником, купила машину, з батьками придбала квартиру, була фінансово незалежною. Їй відомо, що електоромобіль купувався разом [PERSON] і [PERSON], також, що Слава робив ремонт, а [PERSON] фінансувала, оскільки [PERSON] не був працевлаштований. Також їй відомо, що батьки [PERSON] з ремонтом не допомагали. Суд, заслухавши учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків. Згідно\~ст. 3 Цивільного кодексу України\~загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12\~ЦПК України\~передбачено наступне. Цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.02.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 156966, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, дошлюбне прізвище відповідачки «Ігнатенко» (а.с.6 т.1). 04.09.2012 р. між ТОВ «Захід Трансбуд Впровадження», як Продавцем, та ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна», як Покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №4/1/114, предметом якого були майнові права на обєкт нерухомості кв. №114 в секції № 4 буд. №1 (попередній будівельний номер) по вул. Декабристів (кількість житлових кімнат 2, орієнтовна загальна площа 55,57 кв.м, орієнтовна житлова площа 28,88 кв.м) (а.с.76-82 т.1). 17.09.2012 р. між ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна», як Первісним Покупцем, [PERSON] як Покупцем, та ТОВ «Захід Трансбуд Впровадження», як Продавцем, було укладено Договір про відступлення права вимоги №4/1/114, згідно якого відповідачка купила у Первісного Покупця право майнової вимоги на вищевказану квартиру за 364739,25 грн., що підтверджується Довідкою № 58 від 26.09.2012р., виданою на імя відповідачки ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна». Відповідно до акту від 26.09.2012 р. продавцем передано, а покупцем прийнято Майнові права на зазначений обєкт нерухомості (а.с.83-89 т.1). Джерелом отримання коштів на купівлю вказаної квартири у відповідачки були власні заощадження, копія договору № 1-6/162790 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&aни;К «Оптіма» в сумі 10\~254 долари США 41 цент від 02.08.2011 р., копія якого додається, та кошти, отримані відповідачкою в позику від її матері 01.03.2012 р. в сумі 50000 тисяч доларів США, копія відповідної розписки додається. Оскільки відповідачка працювала на високооплачуваній роботі і мала заощадження, вона прийняла рішення поміняти двокімнатну квартиру №114 на трикімнатну квартиру №115 з доплатою і 24.04.2013 р. між ТОВ «Захід Трансбуд Впровадження», як Продавцем, та ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна», як Покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №86/1/115, предметом якого були майнові права на обєкт нерухомості кв. №115 в секції № 4 буд. №1 (попередній будівельний номер) по вул. Декабристів (кількість житлових кімнат 3, орієнтовна загальна площа 78,71 кв.м., орієнтовна житлова площа 46,53 кв.м.) (а.с.91-97 т.1). 29.04.2013 р. між ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна», як Первісним Покупцем, відповідачкою, як Покупцем, та ТОВ «Захід Трансбуд Впровадження», як Продавцем, було укладено Договір про відступлення права вимоги №86/1/115, згідно якого відповідачка купила у Первісного Покупця право майнової вимоги на спірну квартиру за 505082,07 грн. Вищевказана обставина підтверджується Довідкою №156 від 04.06.2013р., виданою на імя [PERSON] ТОВ «Будівельна сервісна компанія «Україна», сплаченими відповідачкою коштами за платіжними дорученнями №1 від 30.04.2013 р. на суму на 140342,82 грн., №2 від 17.05.2013 р. на суму 140000,00 грн., №2768/2 від 18.05.2013 р. Підтверджуючі вказані обставини докази долучено до матеріалів справи (а.с.98-107 т.1). Відповідно до [PERSON] від 04.06.2013 р. приймання майнових прав,відповідачка прийняла майнові права на спірну квартиру, оскільки сплатила 100% вартості переданого права вимоги за отримання майнових прав на дану квартиру (а.с.108 т.1). Відповідно до акту огляду та приймання-передачі обєкта нерухомості: квартири №115 від 01.02.2014 р., після введення в експлуатацію будинку, відповідачка прийняла в натурі спірну квартиру (а.с.109 т.1). Свідоцтво про право власності на нерухоме мано, зокрема трикімнатну квартиру №115 корп.1, вул. Декабристів, 151, в м. Василькові, Київської області, видано реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 20.07.2014 р. (а.с.146 т.1). Як зазначає представник [PERSON], свідоцтво про права власності на спірну квартиру отримано лише 20.07.2014 р., у звязку з тим, що згідно технічного паспорту фактична загальна площа спірної квартири склала 79,7 кв.м (проектна 78,71 кв.м), що було більше на 0,99 кв.м, а фактична житлова площа склала 46,9 кв.м (проектна 46,53 кв.м.), що було більше на 0,37 кв.м, у звязку з чим між нею та забудовником велись переговори. Таким чином, під час судового розгляду судом достовірно встановлено, що оплата повної вартості спірної квартири відбулась особисто [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON], а після реєстрації шлюбу з [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на неї. Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України, майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р. особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею/ним до шлюбу. У відповідності до пункту 23 вищевказаної Постанови належність майна визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто статус спільної сумісної власності подружжя визначається такими критеріями:1) час набуття майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте, 3) мета, для якої купувалось майно. Аналогічні правові відносини викладені в Постановах Верховного Суду України від 02.10.2013р. № 6-79цс13, від 25.11.2015 р. №6-2333 цс15, від 03.06.2015р. №6-10696св15, від 16.12.2015р. №6-2641цс15. Під час розгляду судом зазначеної справи позивачем за первісним позовом [PERSON] не було доведено, що джерелом набуття вказаної квартири були спільні кошти, в тому числі і його, будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні статусу спільного майна подружжя у відношенні до спірної квартири, відповідачем не надано. Суд критично ставиться до тверджень позивача за первісним позовом щодо прийняття ними, як подружжям, вказаної квартири в дарунок під час весілля, оскільки вони не підтверджені жодним належним доказом і повністю спростовуються вищезазначеними зібраними у справі доказами (Договорами, які укладались [PERSON], актами приймання-передачі майнових прав на обєкт нерухомості, платіжними дорученнями). У звязку з зазначеним, суд приходить до твердого переконання, що вказана трикімнатна квартира №115 корп.1, вул. Декабристів, 151, в м. Василькові, Київської області, є особистою приватною власністю відповідачки за первісним позовом - [PERSON] Що стосується тверджень [PERSON] про те, що спірна квартира була подарована сторонам без оздоблення і він за власні кошти здійснював ремонт та оздоблювані роботи, закуповував побутову техніку та інше майно для комфортного проживання, слід зазначити наступне. Відповідно до правового Висновку Верховного Суду України у справі № 6-1447цс17, збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. З метою зясування збільшення вартості спірної квартири та істотності такого збільшення, судом досліджуються докази з метою порівняння вартості спірної квартири до та після поліпшення. Як вбачається з висновку №8844 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної у вказаній справі Незалежним інститутом судових експертиз 07.07.2017 р., ринкова вартість квартири №115 корп. 1 в буд. 151 по вул. Декабристів в м. Василькові Київської області, станом на 07.07.2017 р. становить 1172000 грн., вартість робіт, які орієнтовно були виконані по оздобленню і облаштуванню квартири №115 в житловому будинку №151, корп.1 в м. Васильків, Київської області з 01.02.2014 р. до моменту проведення експертизи станом на 07.07.2017 р. становить 170612 грн., в тому числі 145175 грн. вартість матеріалів. Поліпшення, вартість яких визначалась в п.2 дослідницької частини даного висновку, відносяться до опорядження і облаштування квартири і є невідємними. Вартість поліпшень, які можуть бути ідентифіковані станом на 07.07.2017 р. становить 170612 грн. Виконання цих поліпшень, а також наявність вбудованих меблів і встановлення неврахованого експертом обладнання збільшило ринкову вартість досліджуваної квартири орієнтовно на 30% в порівнянні зі станом «Без опорядження». Внаслідок внесених поліпшень, ринкова вартість досліджуваної квартири станом на 07.07.2017 р. збільшилась на 30% в порівнянні зі станом «Без опорядження». Вказана експертиза проведена без огляду предмету дослідження по наданим матеріалам (а.с.173-186 т.2). Із змісту вказаного висновку вбачається, що вартість поліпшень, які можуть бути ідентифіковані станом на 07.07.2017 р., становить 170612 грн., що в повній мірі спростовує твердження позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що сума затрат, яка істотно збільшила вартість спірної квартири, складає 626623,49 грн. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач за первісним позовом [PERSON] придбала вказану квартиру за 505\~082 грн. 07 коп., що за курсом НБУ станом на 18.05.2013 р. (7,9930 грн за 1 долл. США) складало 63\~190,55 дол США. Згідно Звіту про оцінку майна, від 08.12.2016 р. ПП «Центр незалежної оцінки «Актив Інвест» актуальна ринкова вартість даної квартири складає 1466 178 грн 00 коп., що станом на 08.12.2016 р. за курсом НБУ (26,020104 грн. за 1 долл США) складає 56347, 90 доларів США, (з ремонтом), в тому числі вартість внутрішнього оздоблення та ремонтних робіт складає 263373 грн. 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 08.12.2016 р. ( 26,020104 грн. за 1 долл. США) складає 10121, 90 доларів США. Тобто, в доларовому еквіваленті зазначена квартира в своїй вартості не збільшилась, навпаки, зменшилась. За таких обставин, суд вважає недоведеним факт істотного збільшення вартості квартири саме внаслідок трудових та грошових затрат саме позивача за первісним позовом [PERSON], у звязку з чим його вимоги про виділ йому ? частки вказаної квартири є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Визначаючи розмір фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у оздобленні квартири - судом встановлено наступне. Відповідно до довідок з місця роботи [PERSON], виданих банком «Фінанси та кредит», її заробітна плата в період з 01.10.2011 р. по 31.03.2012 р. склала 43657 грн. 97 коп., в період з 01.06.2013 р. по 30.11.2013 р. склала 71141 грн. 72 коп. Відповідно до виписки по банківській картці, в 2014 р. заробітна плата відповідачки склала 110759 грн. 28 коп.; в 2015 р.- 158918 грн. 14 коп.; в 2016 р. - 28729 грн. 21 коп. (а.с.238-253 т.2, а.с.1-36 т.3). Тобто, як до шлюбу, так і в період перебування в шлюбі [PERSON] мала значний дохід. Також, судом встановлено, що відповідно до договору № 1-6/162790 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&a.П;К «Оптіма» [PERSON] мала банківський вклад в сумі 10254 долари США 41 цент від 02.08.2011 р., відповідно до договору №31170/3-12 від 01.10.2012 р. про банківський строковий вклад АТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] мала вклад в сумі 4000 грн. (а.с.233-235 т.2). Також, відповідно до наданої копії Розписки від 01.03.2012 р., [PERSON] взяла в борг у [PERSON] кошти в розмірі 50000 доларів США для придбання квартири. Зобовязується повернути їх до 01.03.2018 р. (а.с.236 т.2). Відповідно до виписки по банківській картці [PERSON], в період з 2014 р. по 2015 р., відповідачка придбала в безготівковій формі в магазині «Епіцентр» будівельних та оздоблювальних матеріалів на загальну суму 88062 грн. 70 копійок (а.с.38-40). \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що в період проведення ремонту та до цього, відповідачка [PERSON] працювала, мала значний стабільний дохід, що стверджується копією трудової книжки відповідачки та відомостями про заробітну плату (а.с.238-239 т.2), тобто використовувала для оздоблення квартири кошти від власної праці, власні заощадження та залишок коштів, отриманих в борг від матері. Судом у відповідності до вимог ч.8 ст. 83 ЦПК України не приймаються до уваги твердження представника позивача за первісним позовом щодо значного доходу [PERSON] в період перебування у шлюбі, які базуються на відомостях, наданих Васильківським відділенням Києво-Святошинської ОДПІ, оскільки вказані докази подані з порушенням строку їх подання. Що стосується матеріалів, наданих позивачем за зустрічним позовом [PERSON] на придбані меблі, предмети облаштування, надання їх позивачем напряму не доводить, що ці покупки здійснювались позивачем за його особисті кошти, а не за кошти відповідачки чи за спільні їх кошти, крім того, спростовуються доказами, наданими відповідачем за первісним позовом [PERSON], які відповідають вимогам належності і допустимості доказів. Також судом звертається увага на те, що згідно видаткових накладних (з 18 по 80 сторінку справи, том 2), розрахунок за придбані товари проводився в безготівковій формі, а підтвердження проведення такого розрахунку (квитанції) [PERSON] суду не надано (а.с.18-80 т.2) . Що стосується правового статусу автомобіля марки NISAN LEAF, 2013 р.в., д.н.з. [NUMBER], слід зазначити наступне. Як вбачається з повідомлення ТСЦ №1030 від 23.11.2016 р., автомобіль марки NISAN LEAF, 2013 р.в., д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 15.01.2016 р. знятий з обліку 10.06.2016 р. (а.с.71 т.1). Відповідно до повідомлення ТСЦ №1068 від 08.12.2016 р., автомобіль марки NISAN LEAF, 2013 р.в., д.н.з. [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу 0001-ФО від 14.01.2016 р. зареєстрований за [PERSON] 10.06.2016 р. вказаний транспортний засіб перереєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2016 р. (а.с.10 т.3). Із зазначеного слідує, що вказаний автомобіль був придбаний в період перебування сторін в шлюбі і відчужений в період, коли, як зазначає особисто позивач в своєму позові, його виселили з спірної квартири, і він став проживати окремо (а.с.3 т.1). Відповідно до Постанови ВСУ від 27.04.2016 р. № 6-486-цс 16 згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У звязку з зазначеним, суд вважає правомірною вимогу позивача за зустрічним позовом щодо врахування вартості спірного автомобіля при поділі майна. Визначаючи вартість проданого автомобіля, який є предметом спільної сумісної власності подружжя, судом беруться до уваги офіційні дані щодо середньої вартості аналогічного автомобіля, а саме у розмірі 480\~000 тисяч гривень (а.с.72-75 т.1). При цьому судом не береться до уваги висновок Звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого КСТ від 08.08.2017 р., оскільки він виконаний в період, коли вибув з майна подружжя, та з метою визначення вартості збитку т/з при ДТП (а.с. 86 т.2) . Щодо долучених до справи розписок, від 07.08.2015 р. на суму 200000 тисяч гривень та від 12.08.2015 р. на суму 200000 тисяч гривень, які позивач отримав від третьої особи для купівлі електроавтомобіля марки NISAN LEAF (надалі-спірний автомобіль), які зобовязується повернути відповідно в строк до 07.08.2018 р. та до 12.08.2018 р., суд приходить до наступних висновків. У відповідності з положеннями\~ст.65 СК України\~у разі укладення одним з подружжя за час шлюбу договору позики в інтересах сім'ї предметом поділу спільного сумісного майна подружжя буде не тільки майно, а й борги за цим договором. У\~статті 1046 ЦК України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З тексту вищевказаних розписок не зазначено, що позивач як дружина надала згоду на її отримання. А тому вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу погодитись неможливо, оскільки вони не узгоджуюься з правилами\~ст.\~\~1046 ЦК України. \~Тобто позивачем за первісним позовом [PERSON] не доведено підстав для встановлення солідарного боргового обовязку [PERSON] за вказаними борговими розписками , зокрема, що кошти були використані ним в інтересах сімї, а [PERSON] знала про це та надавала свою згоду. Зазначені юридично важливі обставини позивач не довів, що є його процесуальним обов'язком.\~ Зазначені висновки суду узгоджуються з практикою ВССУ (викладеною в ухвалі постанові від 08.02.2017р. у справі 759/7110/14-ц). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, третя особа [PERSON] зняв зі свого рахунку, а [PERSON] того ж дня поклала на свій рахунок кошти в розмірі 200000 грн., що стверджується відповідними випискою по рахунку [PERSON] та довідкою про відкриття рахунку [PERSON] (а.с.87 т.2, а.с.7 т.3). При цьому, позивачем [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що вказані кошти отримані відповідачкою [PERSON] в борг, а не в дарунок. Оскільки зобовязання відповідачки [PERSON] перед третьою особою по поверненню коштів в сумі 200000 тисяч гривень жодним доказом не підтвердженні, суд вважає, що ці кошти їй були подаровані третьою особою, а боргові зобовязання [PERSON] за вищезазначеними борговими розписками є його особистими зобовязаннями. Також в судовому засіданні встановлено, і не заперечувався сторонами обсяг предметів побуту, меблів, тощо, яке є спільним сумісним майном подружжя. У відповідності до вимог частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог частини першої статті 71 СК України майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. У відповідності до частини другої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, зясувати джерело і час його придбання. Так, в період з реєстрації шлюбу і до 11.06.2016 р., коли сторони фактично припинили стосунки, сторонами було набуте наступне майно, вартість якого судом встановлюється з належних і допустимих доказів (а.с. 12-31 т.3), зокрема: холодильник Liebherr CN 4003 11462,50 грн.; пральна машина LG F1203CDP 6061,60 грн.; вбудована мікрохвильова піч Sumsung FW213G001 6123,20 грн.; вбудований духовий шкаф Electrolux EOA55551A 10948,00 грн.; вбудована варочна поверхня BOSCH PPP616M91E 5388,00 грн.; вбудована посудомийна машина Hotpoint-Ariston (на 9 комплектів) 8030,40 грн.; кухня (меблі) 63622,80 грн.; вбудована шафа 11330,10 грн.; столешниця (кухонна) 30429,50 грн.; \~ \~ \~ \~кондиціонери CH-S09XP4 (4 шт.) 24448,00 грн.; стільці на кухню (4 шт.) 3650,40 грн.; \~ \~ \~ \~стіл 2912,40 грн.; \~ \~ \~ \~люстра в залі («Валенсія» на 6 плафонів) 4030,02 грн.; люстра на кухню 693,03 грн.; \~ \~ \~ \~люстра в дитячій кімнаті 1296,00 грн.; вбудована витяжка Vento 3663,20 грн.; люстра в спальню "Куля" 4523,06 грн.; світильник (кухня) 1150,90 грн.; світильник (кухня) 1150,90 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (кухня) 1150,90 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (коридор) 1715,30 грн.; світильник (коридор) 1401,65 грн.; бра (спальня) 1223,10 грн.; \~ \~ \~ \~світильник (туалет) 731,85 грн.; вбудована шафа-купе 2280,00 грн.; вбудована тумба 3509,10 грн.; телевізор SONY KDL-24W605A Black вартістю 11667 грн., кавомашина вартістю 2000 грн., праска вартітсю2000 грн., чайник вартістю 1000 грн. Як встановлено судом, припиняючи ведення з відповідачкою спільного домашнього господарства та шлюбні відносини, позивач забрав із собою наступне спільне майно: спірний автомобіль вартістю 480000 грн., телевізор SONY KDL-24W605A Black вартістю 11667 грн., кавомашина 2000 грн., праска 2000 грн., чайник 1000 грн., всього на загальну суму 496 691,7 грн. (автомобіль + телевізор + кавомашина + праска + чайник = 480\~000 + 10475,1 + 2719,2 + 2249,1 + 1248,3), а в розпорядженні відповідачки [PERSON] залишилося майно на загальну суму 212925,91 грн. (вартість майна придбаного в шлюбі побутова техніка і меблі за мінусом побутової техніки, яку забрав позивач). Стаття 70 СК України\~встановлює, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. При поділі майна суд має виходити виходить із того, чи між подружжям досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Відповідно до п.22, 23\~Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.\~69-71\~СК України та 372ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК\~ч. 3\~ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Так, як між подружжям не досягнуто згоди щодо поділу спірного нажитого в шлюбі майна, між ними не укладено шлюбного договору, то частка цього майна кожного із них становить по 1/2. Дане також випливає із положень ст.372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з положеннями ч.4 ст.71 СК України, присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. У звязку з зазначеним, суд за згодою позивача за зустрічним позовом [PERSON], вважає за необхідне з урахуванням залишеного [PERSON] майна, та дотримуючись принципу рівності часток при поділі майна подружжя, присудити [PERSON] грошову компенсацію за ? частину спірного автомобіля у розмірі 240000 грн., та доплату в розмірі 141882 гривень 90 коп., яка розрахована наступним чином. Спільне майно подружжя складається з вартості спільного автомобіля, вартості меблів та побутової техніки: 480000 грн. 00 коп. + 229\~617 грн. 61 коп. = 709\~617 грн. 61 коп. При поділі на 2 рівні частини отримуємо 354808 грн. 80 коп. Враховуючи вартість мана, яке вже забрав [PERSON] на суму 496\~691 грн. 70 коп., позивачу за зустрічним позовом [PERSON] підлягає компенсація в розмірі 141882 грн. 90 коп. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши сукупності зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись принципу допустимості та належності доказів, суд приходить до переконання про необґрунтованість первісного позову [PERSON] а тому вважає, що в задоволенні його слід відмовити в повному обсязі. При цьому, вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, підтверджуються зібраними у справі належними і допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення. У зв'язку з задоволенням зустрічного позову [PERSON], суд присуджує їй з боку відповідача за зустрічним позовом [PERSON] понесені та документально підтверджені судові витрати у справі - судовий збір\~у розмірі\~6890,00\~грн.\~та1700,00\~грн.\~витрат на\~проведення експертної\~оцінки. На підставі викладеного,

Outcome: approved