Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Рахівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обгрунтування позову зазначено, що після смерті [INFO] року [PERSON], залишилося як спадкове майно 1/3 частина квартири за адресою [ADDRESS]. Документом, що посвідчує право власності на 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS] померлого [PERSON], являється свідоцтво про право власності на житло, ви дане 07.06.1994 року Представництвом Фонду комунального майна Рахівської районної ради. Однак, дане свідоцтво не було зареєстроване згіднро чинного на той час законодавства з невідомих причин. При своєму життя спадкодавець заповіту не складав. Таким чином, після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом є вона, його донька [PERSON], яка фактично спадщину прийняла, вступивши в оперативне управління та володін6ня спадковим майном. 01.09. 2016 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно вона звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори. Однак, нотаріусом у вчиненні цієї дії їй було відмовлено згідно постанови №65 від 01.09.2016 року у зв"язку з відсутністю реєстрації правовстановлюючого документа на майно. На підставі наведеного просила визнати за нею, [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири площею 54,66 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутності. Представник відповідача - Рахівської міської ради в судове засідання не з"явився. Заступник міського голови Голомбіца О.О. направив суду заяву про розгляд справи без участі представника ради та визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. У відповідності до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 у разі відриття спадщини до 1 січня 2004 року, затсосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Часом відкриття спадщини у відповідності до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР до першої черги спадкоємців за законом входять діти ( у тому чсилі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON] а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. [INFO] [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис №03 та відділом ДРАЦС Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яким є 1/3 частина квартири за адресою [ADDRESS]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що підтвердженням приналежності, нині померлому [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS] є свідоцтво про право власності на житло, видане 07.06.1994 року ь Представництвом Фонду комунального майна Рахівської районної ради. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в оперативне управління та володіння спадковим майцном, і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла, про що свідчить відмітка про реєстрацію місця проживання у паспортному документі за адресою спадкового майна. Спору щодо набуття права на спадщину судом не встановлено. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved