Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року в газеті «Ічнянська панорама» [NUMBER] була опублікована стаття «[INFO]» під підписом «[PERSON]» (псевдонім відповідачки [PERSON]), в якій була поширена недостовірна інформація щодо пікетування приміщення редакції газети «Ічнянська панорама», що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. В даній статті вказано, що «Організатори цього збіговиська колишній нардеп [PERSON], його посіпака [PERSON], керівник організації «Активісти Ічнянщини» [PERSON], представник «Народної самооборони» [PERSON], кілька найманців із міста Фастова Київської області»; «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку [PERSON]»; «На телефонний виклик немічної бабусі співробітники Ічнянського райвідділення поліції чомусь не з'явилися»; «На проведення акції не було офіційного дозволу». Крім того, в даній газеті була опублікована ще одна стаття «[INFO]» під підписом «[PERSON] в якій вказано, що «[INFO]», «Представник Ічнянської організації «Народна самооборона» [PERSON]», «Пан [PERSON] пообіцяв боротися із сепаратизмом і пригрозив мені, що скоро не буде ні мене, ні моєї газети», «Він вимагав, щоб [PERSON] терміново зустрівся з ним» та «А поки що [PERSON] немає чим зайнятися. Отож, він разом із купкою провокаторів возить по Ічні та Парафіївці дерев'яні кілки, на яких написані наклепницькі листівки». Вважає, що поширена інформація є неправдивою, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, вказуючи на те, що організаторами даного пікетування редакції газети була виключно Громадська організація «Центр громадських ініціатив «Інформаційне суспільство», а не інші особи, та ні в якому разі ніхто не погрожував спалити приміщення редакції даної газети та будинку [PERSON]. Про вищевказане пікетування приміщення редакції газети «Ічнянська панорама» було повідомлено органи місцевого самоврядування - Ічнянську міську раду Чернігівської області. Громадський порядок під час пікетування ніхто не порушував, так як на ньому були присутні працівники поліції. Крім того, він являється командиром рою громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Самооборона Чернігівщини», які здійснюють охорону громадського порядку на території Ічнянського району Чернігівської області. Такої організації як «Ічнянської організації «Народна самооборона»» взагалі не існує. [INFO] року в телефонній розмові із [PERSON] він погодився на пропозицію останнього про зустріч, при цьому нічого не вимагаючи від нього. В смт. Парафіївка він під час пікетування редакції газети не був та не розвозив наклепницькі листівки, а також не погрожував фізичною розправою редактору газети [PERSON] та ліквідації його газети. А тому просить суд визнати поширену інформацію недостовірною та зобов'язати відповідачів спростувати поширену недостовірну інформацію та опублікувати у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статей під назвами «[INFO]» та «[INFO]» у будь-якому засобі масової інформації, а також стягнути з останніх понесені судові витрати та витрати за надання правової допомоги. В судовому засідання [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовільнити, так як вважає, що поширенням недостовірної інформації відповідачі принизили його честь, гідність та ділову репутацію. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив зобов'язати відповідачів спростувати поширену недостовірну інформацію: «Організатори цього збіговиська колишній нардеп [PERSON], його посіпака [PERSON], керівник організації «Активісти Ічнянщини» [PERSON], представник «Народної самооборони» [PERSON], кілька найманців із міста Фастова Київської області»; «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку [PERSON]»; «На телефонний виклик немічної бабусі співробітники Ічнянського райвідділення поліції чомусь не з'явилися»; «На проведення акції не було офіційного дозволу», «[INFO]», «Представник Ічнянської організації «Народна самооборона» [PERSON]», «Пан [PERSON] пообіцяв боротися із сепаратизмом і пригрозив мені, що скоро не буде ні мене, ні моєї газети», «Він вимагав, щоб [PERSON] терміново зустрівся з ним» та «А поки що [PERSON] немає чим зайнятися. Отож, він разом із купкою провокаторів возить по Ічні та Парафіївці дерев'яні кілки, на яких написані наклепницькі листівки» шляхом опублікування у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статей під назвами «[INFO]» та «[INFO]» у будь-якому засобі масової інформації. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в статті «[INFO]» під підписом «[PERSON]» (псевдонім відповідачки [PERSON]), та в статті «[INFO]» під підписом [PERSON], розміщених в газеті «Ічнянська панорама» від [INFO] року, достовірно висвітили всі правдиві відомості, вказавши, що відбулось пікетування редакції газети «Ічнянська панорама», засновником та редактором якої є [PERSON] Таке пікетування відбулось без дозволу органів місцевого самоврядування, організаторами якого були колишній нардеп [PERSON] та [PERSON], з якими редактор газети [PERSON] перебуває в неприязних відносинах, а також керівники місцевих громадських організацій [PERSON], [PERSON] та невідомі люди із міста Фастова Київської області, що називали себе організацією «Правий сектор». Доказом цього є звернення їх до Ічнянської міської ради Чернігівської області з повідомленням про пікетування приміщення редакції газети «Ічнянська панорама», дозволу на проведення якого ніхто не давав. [PERSON] роздавав листівки з погрозами спалити будинок [PERSON] та на адресу журналістів ([PERSON] та [PERSON].). При зверненні відповідачки [PERSON] про хуліганські дії вищевказаних осіб працівники поліції не зреагували. Крім того, учасники пікетування, в тому числі і позивач, звинуватили редакцію газети в тому, що вона є «осередком сепаратизму та антиукраїнської агітації», обіцяючи боротьбу та розповсюджуючи листівки з відповідними написами. А тому в сатиричній формі було опубліковано статтю «[INFO]» і такий вислів є оціночним судженням. ГО «Народна самооборона» була перейменована в «Самооборона Чернігівщини», а тому вислів, що «Представник Ічнянської організації «Народна самооборона» [PERSON]» не є поширенням недостовірної інформації, так як ця інформація не несе за собою приниження честі, гідності та ділової репутації. В сатиричній формі було опубліковано вислів, що «А поки що [PERSON] немає чим зайнятися. Отож, він разом із купкою провокаторів возить по Ічні та Парафіївці дерев'яні кілки, на яких написані наклепницькі листівки», так як це мало місце [INFO] року під час пікетування редакції газети «Ічнянська панорама», що продовжилося в смт. Парафіївка, де пікетувальники, а разом із ними і [PERSON], що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], розвішували гасла і листівки, прикріплені до дерев'яних кілків, з образливими написами в його адресу та адресу [PERSON] В телефонній розмові з [PERSON], яка відбулась [INFO] року, останній вимагав від нього термінової зустрічі, при цьому висловлюючись нецензурними словами. З таких підстав представник відповідача та відповідач заперечували проти позовних вимог [PERSON] та просили відмовити в позові, так як вважають, що в статтях «[INFO]» та «[INFO]» автори виклали правдиві відомості, а тому ніяким чином не принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково. Судом встановлено, що [INFO] року в газеті «Ічнянська панорама» за підписом «[PERSON]» (псевдонім відповідачки [PERSON]) було опубліковано статтю «[INFO]», де вказано, що «Організатори цього збіговиська колишній нардеп [PERSON], його посіпака [PERSON], керівник організації «Активісти Ічнянщини» [PERSON], представник «Народної самооборони» [PERSON], кілька найманців із міста Фастова Київської області»; «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку [PERSON]»; «На телефонний виклик немічної бабусі співробітники Ічнянського райвідділення поліції чомусь не з'явилися»; «На проведення акції не було офіційного дозволу (а.с.7). Крім того, у вищевказаній газеті було опубліковано ще одну статтю «[INFO]» під підписом «[PERSON] в якій вказано, що «[INFO]», «Представник Ічнянської організації «Народна самооборона» [PERSON]», «Пан [PERSON] пообіцяв боротися із сепаратизмом і пригрозив мені, що скоро не буде ні мене, ні моєї газети», «Він вимагав, щоб [PERSON] терміново зустрівся з ним» та «А поки що [PERSON] немає чим зайнятися. Отож, він разом із купкою провокаторів возить по Ічні та Парафіївці дерев'яні кілки, на яких написані наклепницькі листівки» (а.с.8). Дані відомості позивач вважає неправдивими і такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „ Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист гідності та честі, ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи. Так, поширенням інформація, зокрема, є її опублікування у пресі. Відповідно до 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді, обсяг якої не перевищує спростовуваного матеріалу. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його згоди не допускаються. Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування: 1) порушує положення статті 3 цього Закону; 2) суперечить рішенню або вироку суду, які набрали чинності; 3) є анонімним. Редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування: 1) стосується відомостей, які нею вже спростовано; 2) надійшло з вимогою заявника опублікувати його пізніше, ніж через рік з дня публікації відомостей, що спростовуються. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування, і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. ст.94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України,ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У відповідності до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У статті 34 Конституції України вказано, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Стаття 32 Конституції України вказує «…Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації». Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Стаття 277 ЦК України вказує, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Згідно до ч.7 цієї статі спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 277 ЦК України та стаття 10 ЦПК України вказує, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Що стосується твердження «організатори цього збіговиська колишній нардеп [PERSON], його посіпака [PERSON], керівник організації «Активісти Ічнянщини » [PERSON], представник «Народної самооборони» [PERSON], кілька найманців із міста Фастів Київської області», суд прийшов до наступного. З матеріалів справи видно, що редакція газети «Ічнянська панорама», розташована по місцю проживання [PERSON] в [ADDRESS] який являється засновником та редактором газети «Ічнянська панорама» (а.с.57). Відповідно до листа ГО «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство» від 04 квітня 2016 року № 2/586/2016, адресованого до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, вбачається, що [INFO] року ГО «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство» проводитиме пікетування редакції газети «Ічнянська панорама» (м. Ічня, вул. Героїв Майдану, 13 кім. 2 Чернігівської області), яке матиме виключно мирний характер і проводитиметься в повній відповідності з нормами чинного законодавства (а.с.10). Причини проведення вищевказаного пікетування пов'язані лише із редакцією газети «Ічнянська панорама». Згідно матеріалів справи організатором пікетування була виключно Громадська організація «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство», що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] «Збіговисько» - це група людей з якою-небудь спільною негативною ознакою, одночасно присутніх де-небудь; це скупчення різноманітних людей, натовп. А пікетування - форма демонстрації, під час якої виставляються представники будь-де, наприклад, перед будинками об'єднань, підприємств з метою висловлення протесту проти чого-небудь, для забезпечення охорони на місці проведення страйку або демонстрації. Пікетування - форма демонстрації, під час якої виставляються представники будь-де, наприклад, перед будинками об'єднань, підприємств з метою висловлення протесту проти чого-небудь, для забезпечення охорони на місці проведення страйку або демонстрації. Згідно ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Газета «Ічнянська панорама» у вищевказаній замітці називає одного із організаторів «посіпака». Згідно академічного тлумачного словника посіпака - це прислужник, готовий допомагати в будь-яких діях, переважно ганебних. Але пікетування редакції - це демонстрація, мирне зібрання, а не ганебна дія. Також в даній газеті вказано, що в пікетуванні брали участь «найманці із міста Фастова Київської області». Найманець - це той, хто найнявся на роботу до приватного власника, підприємця; це той, хто захищає чужі інтереси не з переконання, а з корисливих мотивів. На даному пікетуванні були присутні люди, які добровільно підтримали громадську акцію, що було підтверджено в судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] А тому суд вважає, що дане твердження є неправдивими відомостями і таке поширення принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Отже, вказані в статті «[INFO]», а саме: «організатори цього збіговиська колишній нардеп [PERSON], його посіпака [PERSON], керівник організації «Активісти Ічнянщини » [PERSON], представник «Народної самооборони» [PERSON], кілька найманців із міста Фастів Київської області» не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки відповідачем не надано жодного документального доказу по даним фактам, які б вказували на те, що організатором пікетування приміщення газети " Ічнянська панорама" був [PERSON], оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справі - листом ГО «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство» від 04 квітня 2016 року № 2/586/2016, адресованим до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області про проведення вищевказаного пікетування (а.с.10) та показами свідків, де прізвище позивача відсутнє, а тому вищевказана інформація, поширена газетою «Ічнянська панорама» від [INFO] року є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, так як основна роль його Громадської організації та її членів є забезпечення громадського порядку. Що стосується відомостей, вказаних в статті, а саме: «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку [PERSON]»; «На телефонний виклик немічної бабусі співробітники Ічнянського райвідділення поліції чомусь не з'явилися»; «На проведення акції не було офіційного дозволу», то в цій частині суд вважає відмовити позивачу, так як поширення недостовірної інформації не знайшло свого підтвердження . Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] звернулася до працівників Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області із заявою про те, що пікетувальники погрожували спалити приміщення редакції газети та житлового будинку [PERSON] з посиланням на листівку (а.с.64), що підтверджується відмовними матеріалами. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний, перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 р. № 8-рп/2003. Отже, [PERSON] реалізувала своє конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України, що не є поширенням недостовірної інформації. Відомості в статті «На телефонний виклик немічної бабусі співробітники Ічнянського райвідділення поліції чомусь не з'явилися» - таке твердження не стосується позивача, а тому не має підстав вважати, що в такий спосіб відповідачами принижена була честь, гідність та ділова репутація позивача. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно матеріалів справи вбачається, що до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області надійшов лист від позивача Громадської організації «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство» про проведення пікетування редакції газети «Ічнянська панорама» [INFO] року, але дозволу на проведення зазначеного заходу Ічнянська міська рада не надавала (а.с.63). В зв'язку з тим, що судом було встановлено, що [PERSON] не був організатором пікетування приміщення редакції газети, а тому вислів «На проведення акції не було офіційного дозволу» ніяким чином не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Тому суд вважає, що твердження у зазначеній вище статті: «На проведення акції не було офіційного дозволу» є фактичним твердженням, оскільки хоча не надавався дозвіл на його проведення, але обмеження чи заборони на його проведення також не було, а тому не підлягає спростуванню як недостовірно поширена інформацію. Що стосується інформації, викладеної в газеті «Ічнянська панорама» від [INFO] року в статті «[INFO]» під підписом [PERSON] - «[INFO]», «Представник Ічнянської організації «Народна самооборона» [PERSON]», «Пан [PERSON] пообіцяв боротися із сепаратизмом і пригрозив мені, що скоро не буде ні мене, ні моєї газети», «Він вимагав, щоб [PERSON] терміново зустрівся з ним» та «А поки що [PERSON] немає чим зайнятися. Отож, він разом із купкою провокаторів возить по Ічні та Парафіївці дерев'яні кілки, на яких написані наклепницькі листівки», то в цій частині суд вважає відмовити позивачу, так як поширення недостовірної інформації не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Суд вважає, що речення у зазначеній вище статті, а саме: «[INFO]», «Представник Ічнянської організації «Народна самооборона» [PERSON]», «Пан [PERSON] пообіцяв боротися із сепаратизмом і пригрозив мені, що скоро не буде ні мене, ні моєї газети», «Він вимагав, щоб [PERSON] терміново зустрівся з ним» та «А поки що [PERSON] немає чим зайнятися. Отож, він разом із купкою провокаторів возить по Ічні та Парафіївці дерев'яні кілки, на яких написані наклепницькі листівки», є оціночними судженнями з огляду на характер використання у них мовних засобів, а також те, що відомості в даній статті не містять у собі інформації, яка б принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. А тому вислови «[INFO]» та «А поки що [PERSON] немає чим зайнятися. Отож, він разом із купкою провокаторів возить по Ічні та Парафіївці дерев'яні кілки, на яких написані наклепницькі листівки» висвітлені в сатиричній формі з використанням сарказму, досяганням комічного ефекту, однак при цьому відчувається явна ідейна та емоційна оцінка, що є ознакою оціночних суджень, так як судом було встановлено, що [PERSON] був присутній на пікетування приміщення редакції газети [INFO] року, на що останній не заперечує, та разом із іншими учасниками в смт. Парафіївка по місцю проживання [PERSON] було продовжено пікетування газети «Ічнянська панорама», де учасниками вивішувалися гасла з висловами на адресу журналістів (а.с.136). Що стосується вислову «Представник Ічнянської організації «Народна самооборона» [PERSON]», то суд розцінює, що такий вислів ніяким чином [PERSON] не принижує ділову репутацію, адже встановлено, що колишня ГО «Народна самооборона» була перейменована на ГО «Самооборону Чернігівщини». Як вказав позивач дійсно [INFO] року під час пікетування редакції газети «Ічнянська панорама» між ним та [PERSON], на що не заперечує останній, відбулась телефонна розмова, в ході якої сторони вимагали зустрічі , а тому вислів «Він вимагав, щоб [PERSON] терміново зустрівся з ним» не є поширенням недостовірної інформації. Щодо вислову «Пан [PERSON] пообіцяв боротися із сепаратизмом і пригрозив мені, що скоро не буде ні мене, ні моєї газети», то в судовому засіданні [PERSON] не заперечував, що він буде боротися із сепаратизмом, але щодо погроз ліквідувати газету та її редактора в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, однак відповідачка [PERSON] звернулася до працівників Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області із заявою щодо фізичної розправи її сина [PERSON] та підпалу редакції газети (а.с. 64 ), фактично реалізувавши своє конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України, що не є поширенням недостовірної інформації та не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Враховуючи вищевказане, суд вважає зобов'язати [PERSON], як засновника газети «Ічнянська панорама» та автора публікації «[INFO]» [PERSON], опублікувати в місячний строк із дня набрання рішенням суду законної сили спростування вказаної вище інформації шляхом розміщення в іншому друкованому виданні тексту рішення суду від 20 квітня 2017 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову) - ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з викладеного, при зверненні до суду підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1102,40 гривень ((1378 х 0,4) х 2 = 1102,40 грн.). Проте, позивачем сплачено до суду лише 551,20 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то недоплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. належить стягнути з відповідача на користь держави. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати за надання правової допомоги в розмірі 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року.

Outcome: partial