Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 51920 грн. страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13.12.2012 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON], який є його сином було укладено договір страхування від нещасних випадків № 0408-2402-0001. Строк дії договору становив до 13 грудня 2013 року. [INFO] [PERSON] помер. Позивач, як його спадкоємець 1 черги, звернувся до відповідача із відповідною заявою, проте останній відмовив у виплаті страхового відшкодування. Рішенням Корюківського районного суду від 13 жовтня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що укладений його сином [PERSON] договір страхування від нещасних випадків не має жодного зв'язку з кредитним договором, оскільки не містить жодного посилання на вигодонабувача та не містить інформації про будь-який кредитний договір. На думку апелянта, прив'язка до кредитного договору не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до Правил страхування при відсутності в договорі страхування посилань щодо отримувача страхового відшкодування, а також у разі відсутності заповіту, виплата страхового відшкодування здійснюється спадкоємцям за цивільним законодавством. Правилами страхуванням при виплаті страхового відшкодування не передбачено прив'язок до будь-яких кредитних договорів та заборгованості по них. Апелянт також вважає, що ПАТ „Укрсоцбанк" як вигодонабувач повинен був бути стороною договору страхування і підписувати його разом з [PERSON] та ПАТ „Страхова компанія „Український страховий стандарт". В письмових запереченнях ПАТ „Страхова компанія „Український страховий стандарт" просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір страхування від нещасного випадку від 13.12.2012 року укладався з метою захисту інтересів ПАТ „Укрсоцбанк" як вигодонабувача по цьому ж договору, та що за рахунок суми страхового відшкодування відбулось повне погашення заборгованості [PERSON] по договору кредиту. Апеляційний суд не може погодитись із такими висновками суду, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не грунтується на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 13 грудня 2012 року між ПрАТ «СК „Український страховий стандарт" та [PERSON] було укладено договір страхування від нещасних випадків № 0408-2402-0001, згідно з п.14.1 якого предметом страхування є життя, здоров'я, та працездатність застрахованої особи, тобто [PERSON] [INFO] [PERSON] загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.10.2013 року. Таким чином, настав страховий випадок передбачений п. 5.3 Договору страхування. Згідно п.20.5 Договору страхування у випадку смерті Застрахованої особи страхова виплата становить 100% від страхової суми, тобто 51920 грн. [PERSON] як спадкоємець померлого звернувся до ПрАт „СК „Український Страховий Стандарт" із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.10). Листом за № 1528 від 23.06.2014 року страховик відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, обгрунтовуючи своє рішення тим, що відповідно до п. 20.5 договору страхування від нещасних випадків № 0408-2402-0001 страхова виплата у разі смерті застрахованої особи становить 100% страхової суми, але не більше суми заборгованості страхувальника перед вигодонабувачем на день смерті застрахованої особи за кредитним договором. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені договором строки. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідачем не було надано суду доказів того, що договір страхування від нещасних випадків № 0408-2402-0001 є недійсним, він є чинним, а тому повинен виконуватись. Відповідно до ст. 16 Закону України „Про страхування" договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Згідно п. 13.1 Правил добровільного страхування від нещасних випадків № 081, затверджених відповідачем 01.02.2007 року та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг 22.03.2007 року, виплата страхового відшкодування здійснюється відповідно до умов договору страхування та чинного законодавства. Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано оригінал договору страхування від нещасних випадків № 0408-2402-0001 від 13 грудня 2012 року, який був досліджений в судовому засіданні апеляційного суду і ксерокопія якого мається в матеріалах справи / а.с 120-124/ З договору було встановлено, що графа „Вигодонабувач" не заповнена, у п. 20.3, 20.5, 20.7, 20.8 цього ж договору також відсутнє посилання на будь-який кредитний договір. Відповідно до п. 13.2.2.3 Правил страхування при відсутності в договорі страхування будь-яких посилань щодо отримувача (вигодонабувача), а також у разі відсутності заповіту виплата страхового відшкодування здійснюється спадкоємцям за цивільним законодавством. Отже, виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених апеляційним судом письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального права, оскільки підписавши договір страхування та не заповнивши пункт п.4 цього договору (вигодонабувач), а також п. 20.5, сторони дійшли згоди стосовно всіх умов, ознайомилися з цими умовами, на власний розсуд визначили конкретні умови договору. Доводи відповідача про те, що зазначені пункти договору не були заповнені через технічну помилку працівника, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є необгрунтованими і не грунтуються на вимогах закону. У відповідності до п.13.6 Правил страхування у випадку смерті застрахованої особи страхова виплата становить 100 % страхової суми по договору страхування, яка згідно п.12.1 договору страхування від нещасних випадків № 0408-2402-0001 від 13 грудня 2012 року страхова сума становить 51 920 грн. Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов, відповідно до правил п.5 ст.88 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, а саме з ПАТ „Страхова компанія „Український страховий стандарт" на користь [PERSON] належить стягнути 259 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого ним за розгляд справи в апеляційному суді, та на користь державного бюджету м. Чернігова справи в суді першої інстанції 259 грн. 60 коп. судового збору, несплаченого позивачем за розгляд справи в суді першої інстанції.

Outcome: approved