Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

В квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до Автотранспортної компанії "Київпастранс" по обслуговуванню та перевезенню пасажирів АТП № 7, в якості третьої особи залучила [PERSON] про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 грудня 2013 року вона прийшла на кінцеву зупинку автобусного маршруту № 104 що в ( селі Бортничі) м. Київ, Дарницького району по вулиці Мостовій 40 та біля паркану вул. Шевченка 26, оскільки кінцева зупинка знаходиться біля двох паралельних вулиць. На кінцевій зупинці стояв автобус жовтого кольору марки МАЗ д.н.з. якого є [NUMBER]. Біля переднього лобового скла, стояв водій та кидав на дворнікі сніг.Привітавшись з ним, вона поставила запитання, через скільки хвилин він буде відправлятися з кінцевої зупинки в напрямку метро Бориспільська . Даний водій повернувшись до неї почав її безпідставно ображати самими різними брутальними матерними словами ( ненормативною лексикою ). Дані образи в її адресу відбувалися просто на вулиці, яка є громадським місцем. Після цього вона почала сильно плакати , у неї піднявся тиск, з носу побігла кров. Даний водій не вибачився перед нею не посприяв у наданні медичної допомоги, хоча в нього є як за обов"язково аптечка в салоні автобусу, але останній холоднокровно сів за кермо і поїхав з місця події. За захистом своїх порушених прав вона звернулася до Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві та подала письмову заяву 14.12. 2013 року яку зареєстровано в черговій частині за № ЖЕО 49235. Отримавши висновок про результати перевірки, яка зроблена не повно та всебічно, 20.01. 2014 року вона подала до Дарницького РУ ГУ МВС України ще одну заяву про притягнення до адміністративної відповідальності водія маршруту № 104 за порушення громадського порядку. Дільничий інспектор міліції Литвиненко В.М. склав протокол про адміністративне порушення винного водія [PERSON] та направив на розгляд до суду. У зв"язку з цим їй була заподіяна моральна шкода яку вона оцінює в 1500 гривень. В ході судового засідання позивачка декілька разів уточнювала свої позовні вимоги та остаточно визначившись з позовними вимогами 24.10. 2014 року, просила стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 500 гривень та понесені нею судові витрати у зв"язку з розглядом даної позовної заяви яку вона просить також стягнути у розмірі 365 гривень 40 коп. з відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в уточнених позовних вимогах.. Представник [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності НАА № 174155 від 16.05. 2014 року ( а.с.31) підримав свого довірителя, та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти заявленого позову, просив суд відмовити, та зазначив що тривалий час працює водієм і ні з ким на маршруті в нього конфліктів не було, та взагалі ніколи не бачив позивачку [PERSON], побачив її тільки в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, допитавши в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка [PERSON] не скористалася своїм правом на оскарження поведінки водія маршруту № 104, до адміністрації Автотранспортної компанії "Київпастранс" по обслуговуванню та перевезенню пасажирів АТП № 7, який перебував у трудових правовідносинах. Разом з тим, згідно постанови судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. у справі № 753 / 4500 / 14, провадження № 3 / 753 / 1786 / 14, про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 173 КпАП України, провадження у справі закрито, а наявність вини правопорушника [PERSON] судом не встановлено. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проте, вищезазначена постанова не скасована та набрала законної сили. Згідно ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", суди застосовують при розгляді справ " Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод " ( далі - Конвенція ) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі " Лінгенс проти Австрії " ( 1986 року ) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачка [PERSON] зазначила, що водій своїми діями завдав їй моральні та неврологічні страждання, характер яких є ВСД посимпатоадрепаливому типу з вираженим антепо-невротичним синдромом ( а.с. 76), стан її здоров"я погіршений і не відновився до сьогодення отримувала суттєвий дискомфорт, стояла хвора у приміщенні міліції, давала пояснення, не раціонально використовувала свій вільний час. Разом з тим, в судовому засіданні позивачкою не надано суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, а надані позивачкою фіскальні чеки щодо купівлі медичного препарату, не є належними доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України, які містять інформацію щодо предмета доказування. Беручи до уваги наведені обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивачки, зокрема завданням позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача. Крім цього, позивачем Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4). Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди, не зазначено наявність моральної шкоди, яких саме страждань зазнав позивач, не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральною шкодою та з яких саме обставин виходив позивач, визначаючи розмір компенсації. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 Постанови роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач [PERSON] зазначив, що відповідач своїми діями завдав йому моральні та фізичні страждання, що виражені у моральних стражданнях, які призвели до порушення нормальних життєвих зв"язків, вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, а також поніс матеріальні збитки, які виражені по підготовці, друку позовної заяви, транспортні витрати, у судовому зборі та ціни цінного листа до відповідача по справі № 759/5241/13-ц, комунальних платежів за відповідача у цивільній справі № 759/5241/13-ц , яка була зареєстрована за його адресою у його квартирі впродовж п"яти місяців . Разом з тим, в судовому засіданні позивач погодився з тим, що справа в суді знаходилася чотири місяці, а не п"ять місяців, оскільки він допустився помилки. Беручи до уваги наведені обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, зокрема завданням позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача. Крім цього, позивачем не надано суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, а надані позивачем які виражені по підготовці, друку позовної заяви, транспортні витрати, у судовому зборі та ціни цінного листа до відповідача по справі № 759/5241/13-ц, не є належними доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України, які містять інформацію щодо предмета доказування У відповідності до зазначених норм судом було встановлено, що позивачкою не надано жодного доказу, який суд міг би оцінити в судовому засіданні, про те, що саме відповідач [PERSON] застосовував до позивачки [PERSON] ненормативну лексику. Крім того, позивачка не змогла довести суду, що нормальний ритм її життя був порушений, що вони не можуть спокійно жити, працювати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Отже, позивач не довела тих обставин справи, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог в позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, тому вимога позивача про стягнення на їх користь судових витрат задоволенню не підлягає. За таких обставин суд,

Outcome: dismissed