Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У липні 2019 року адвокат Качмар А.І. звернулася до суду із вищевказаним позовом в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі -ПАТ «СК «Країна»), обґрунтовуючи його вимоги наступними обставинами. 07.09.2017 року внаслідок ДТП загинув чоловік [PERSON] - [PERSON] , який в м. Нова Каховка , по пр . Дніпровський , рухаючись на мопеді, зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21112 ». Винуватцем цієї ДТП є водій транспортного засобу «ВАЗ 21112» - [PERSON] . Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 02.02.2018 року останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням - з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21112 », реєстраційний номер [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу АМ/ 09009943 у ПАТ "СК "КРАЇНА". 24.10.2017 року позивачка звернулася до ПАТ "СК "КРАЇНА" із повідомленням про ДТП 07.09.2017 року та заявами про виплату їй страхового відшкодування. 26.04.2018 року ПАТ "СК "КРАЇНА" було затверджено страховий акт щодо виплати [PERSON] , в тому числі як законному представнику неповнолітнього [PERSON] , такого відшкодування у його загальному розмірі 153 600 грн. та прийнято рішення про виплату вказаної суми наступним чином: одноразова виплата страхового відшкодування в розмірі 38 400,00 грн. та щомісячні платежі по 2880 грн. Таке рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітнього сина загиблого, на думку позивачки, суперечить положенням статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої відповідач має право здійснювати виплату страхового відшкодування щомісячними платежами, але виключно в межах 90 днів з моменту отримання заяви про його виплату. Таким чином, представник позивача, з урахуванням збільшення нею позовних вимог в ході розгляду справи щодо розміру нарахованої пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат та коригуванням позовних вимог в зв`язку із проведенням щомісячних виплат у розмірі 2880 грн. під час розгляду справи в суді, просила суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 46 080,00 грн., а також, в зв`язку із його несвоєчасною виплатою: пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 30 343,48 грн, інфляційні втрати у сумі 4 705,11 грн. та три проценти річних від простроченої суми боргу, у розмірі 2 832,97 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги, в сумі 12 000 грн. Представник позивачки - адвокат Качмар А.І. в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Представник відповідача Панков Д.В. в судове засідання також не з`явився, також письмово просив розглядати справу в його відсутність. У порядку ст.178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що у даному випадку, на його думку, застосуванню підлягає ст.1202 ЦК України, оскільки позовні вимоги заявлені в зв`язку зі смертю потерпілого і відповідно до якої відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Стаття 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не встановлює порядок виплати страхового відшкодування, а виключно його розмір, тобто норми ст.1202 ЦК України та ст.27.2 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не суперечать одна одній, а тому визначення порядку виплати страхового відшкодування (єдиноразово або помісячно на протязі тривалого часу) здійснюється саме страховиком. При цьому посилання представника позивачки на те, що ст.ст. 1200, 1202 Цивільного кодексу України є загальними, а п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - спеціальними нормами, які і підлягають застосуванню у даному випадку, відповідач вважає безпідставними, оскільки у зазначеному Законі вони стосуються тільки порядку виплати страхового відшкодування за шкоду спричинену майну, тоді як вимоги ст.ст. 1200, 1202 ЦК України - саме відшкодування шкоди утриманцям померлого. Зважаючи на вищевказане, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві на позов, а також звернув увагу суду на відсутність даних про адвоката Качмар А.І. у Реєстрі адвокатів України. У відповіді на відзив представника відповідача адвокат Качмар А.І. заперечила проти обставин, у ньому викладених, посилаючись на вже зазначені нею у позові підстави. Враховуючи наявність у матеріалах справи письмових заяв про розгляд справи у відсутність сторін, суд вважає можливим розглянути справу по суті без їх участі та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як встановлено судом, 07 вересня 2017 року, в районі будинку [ADDRESS] сталася ДТП, внаслідок якої мопед Gilera Ronner під керуванням водія [PERSON] зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21112» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У результаті отримання від цього зіткнення травм водій мопеду - [PERSON] помер на місці пригоди. 02 лютого 2018 року вироком Новокаховського районного суду Херсонської області [PERSON] визнано винуватим у скоєнні вищезазначеної ДТП 07.09.2017 року, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі із позбавлення права керувати транспортним засобом строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном три роки. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, 22.02.2003 року [PERSON] одружився із [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №26. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . У довідці відділу реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області вказано, що [PERSON] , станом на [INFO] (до моменту смерті) дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] та мав склад сім`ї: [PERSON] та [PERSON] 24.10.2017 представник позивачки - [PERSON] в інтересах дружини загиблого - [PERSON] та його сина - [PERSON] звернулась до ПАТ «СК Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 153 600 грн. 26 квітня 2018 року ПАТ "СК "КРАЇНА" був затверджений страховий акт щодо виплати [PERSON] , в тому числі як законному представнику [PERSON] , страхового відшкодування за фактом ДТП 07.09.2017 року у загальному розмірі 153 600 грн. та прийнято рішення про виплату вказаної суми наступним чином: одноразово 38 400,00 грн. та щомісячно по 2 880 грн. до виплати залишку у розмірі 115 200 грн. страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 ст.23 Закону №1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положення статей 1200 та 1202 ЦК України, закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Така позиція висловлена у постанові Верховного суду від 05.02.2020 року по справі №326/440/19. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Позивачкою розмір страхового відшкодування не оспорюється, проте, остання бажає отримати страхове відшкодування не щомісячними виплатами, посилаючись на те, що ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV - спеціальним нормативно-правовим актом, тому при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. А тому, на її думку, строк відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого, визначений пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV та складає 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Такі доводи є помилковими, оскільки положення ЦК України та Закону № 1961-IV у частині строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не суперечать один одному, а тому відсутні підстави для висновку про існування протиріччя між зазначеними нормами права та необхідністю подолання такої колізії між ними. Натомість має місце факт існування у Законі № 1961-IV відсилочної норми до положень ЦК України, а тому вказані нормативно-правові акти необхідно застосовувати у поєднанні (постанова Верховного суду від 05.02.2020 року по справі №326/440/19). В зв`язку наведеним судом не встановлено як порушення прав позивачки на отримання страхового відшкодування так і неправомірних дій відповідача, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Вимоги про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 30 343,48 грн, інфляційних втрат у сумі 4 705,11 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 832,97 грн. є похідними від первісної вимоги про стягнення страхового відшкодування , у задоволенні якої судом відмовлено, а тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає. У відповідності з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, отже позивачу в даному випадку слід відмовити в їх стягненні з відповідача. Щодо доводів відповідача про неможливість здійснення представницьких функцій адвокатом Качмар А.І. у зв`язку із відсутністю Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ№001100 від 07.08.2018 року у Реєстрі адвокатів України, вони є помилковими, оскільки зазначений номер свідоцтва у переліку додатків до позовної заяви є вочевидь арифметичною помилкою, що підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва адвоката Качмар Анни Іванівни серії ЛВ №001513, яка наявна в матеріалах справи. Отже, виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed