Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк", позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості. Позивач зазначив у позові, що 29.03.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.06.2016 року у відповідача перед банком утворилася заборгованість у розмірі 37 483,98 грн., з них: 4705,91 грн. - заборгованість за кредитом; 27 616,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1761,14 грн. - штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак в заяві, що направив в адресу суду, просив суд розгляд справи здійснювати у його відсутності, а також в разі неявки відповідача в судове засідання надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. 13.10.2016 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 29.03.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку, що додано до матеріалів справи. Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] від 29.03.2010 року (а.с.6), вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим, станом на 30.06.2016 року в нього виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 37 483,98 грн., з них: 4705,91 грн. - заборгованість за кредитом; 27 616,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1761,14 грн. - штраф (відсоткова складова). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом станом на 30.06.2016 року в сумі 4705,91 грн., з яких 2 232,70 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту, 2473,21 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с.3-5), процентна ставка за користування кредитом була змінена, в порядку визначеному Умовами та правилами банківського обслуговування (пункт 1.1.3.2.3), а саме: 01.01.2013 року з 36 % до 30 %, а 01.09.2014 року до 34,80 %, а з 01.04.2015 року до 43,20%. Також суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Оскільки збільшення банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правилами банківського обслуговування, який згідно частини третьої статті 10561 ЦК України слід вважати нікчемним, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 36,00 %. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з відповідача станом на 30.06.2016 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 6 654.40 грн. (6 355.83 грн. + 298,57 грн.), з них: 298,57 грн. розмір процентів нарахованих банком з моменту укладення договору по 31.12.2012 року, а 6 355.83 грн. розмір процентів, що підлягають стягнення за ставкою 36,00% за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року (6093.96 грн. (проценти, які нараховані на поточну заборгованість) + 261.87 грн. (проценти, які нараховані на прострочену заборгованість): - з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року (1277 днів прострочення) * 4772,09 грн. (залишок поточної заборгованості) * 36,00 % (річна процентна ставка) / 360 (кількість днів в році, яка визначена за домовленістю сторін при укладенні договору) = 6 093.96 грн.; - з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року (1277 днів прострочення) * 205,07 грн. (залишок простроченої заборгованості) * 36,00 % (річна процентна ставка) / 360 (кількість днів в році, яка визначена за домовленістю сторін при укладенні договору) = 261,87 грн. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніжна 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при виникненні прострочених зобов'язань на суму 100 гривень та більше клієнт сплачує банку пеню в розмірі 50 гривень. За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В порушенням вимог частини другої і третьої статті 549 ЦК України, пеня і штраф (фіксована складова) нараховані не у відсотках, а у твердій грошовій сумі, тому вказані нарахування не є неустойкою в розумінні ЦК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф (відсоткова складова) в сумі 568,02 грн. (4 705,91 грн. (заборгованість за кредитом) + 6 654,40 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом) = 11360,31 грн. * 5%). Вимога позивача про стягнення з відповідача подвійного штрафу за невиконання ним одного кредитного зобов'язання порушує принцип встановлений статтею 61 Конституції України відповідно до якого, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу (фіксована частина) належить відмовити. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 11 928,33 грн., з них: 4705,91 грн. - заборгованість за кредитом, 6654,40 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штраф в сумі 568,02 грн., в решті позову слід відмовити з огляду на необґрунтованість. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1 378,00 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 438,51 грн.

Outcome: partial