Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 26 червня 2007 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку сторони не проінформують один одного про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по своєчасній сплаті кредиту станом на 30 листопада 2014 року у нього виникла кредитна заборгованість перед позивачем в розмірі 11449,74 грн. А тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутності, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку із закінченням терміну позовної давності. Представник позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" Савицька Г.Р. в судове засідання не з'явилася, однак звернулася до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, 26 червня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" із заявою позичальника (а.с.12) про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на запропонованих банком Умовах і правилах надання банківських послуг (а.с.13-18). Пунктом 3.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Пунктом 5.5 Умов та правил надання банківських послуг та заявою позичальника передбачено сплату позичальником відсотків в розмірі 3,0 % на місяць. Пунктом 6.5 Умов надання банківських послуг та заявою позичальника передбачено сплату позичальником щомісячної комісії. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату позичальником штрафу за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку сторони не проінформують один одного про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Із постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 19020945, винесеної 28 січня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області Паляницею Н.О. (а.с.48), вбачається, що [PERSON] сплатив у користь ЗАТ КБ "Приватбанк" кредитну заборгованість в розмірі 4578,90 грн. Як вбачається із статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.24), ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк". У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 червня 2007 року позичальника [PERSON] станом на 30 листопада 2014 року (а.с.6-10), заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" становить: 3473,84 грн. заборгованості за кредитом, 5594,54 грн. заборгованості по відсотках, 1598,04 грн. заборгованості по комісії, 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 533,32 грн. штрафу (відсоток від суми заборгованості), а всього - 11449,74 грн. Однак, згідно вищевказаного розрахунку заборгованості [PERSON] за період з 09 липня 2007 року по 30 листопада 2014 року останнє надходження коштів на погашення кредиту було проведено 01 лютого 2011 року, з березня 2011 року надходження коштів припинились та будь-якого погашення заборгованості не здійснювалось. Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати 02 березня 2011 року і з цього часу у банку виникло право на позов. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6- 116цс13. За таких обставин, на думку суду, строк позовної давності для пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором сплив у березні 2014 року і позивачем не надано доказів поважності його пропуску, а тому суд вважає, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" слід відмовити у зв'язку із закінченням строків позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed