Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати [PERSON] втратившим право користування житловим будинком №3 по вул. Білгород, в м. Білгород-Дністровському Одеської області. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належить вказаний житловий будинок. З 2016 року відповідач у вказаному будинку не проживає, підстав для збереження за відповідачем вказаного житлового приміщення немає та його реєстрація у вказаному житловому будинку порушує права позивача, як власника нерухомого майна. Позивач надав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується його підписом в довідковому листі, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] міської ради надав до суду письмові пояснення. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається,\~ що позивач [PERSON]\~ є власником житлового будинку №3 по вул. Білгород, в м. Білгород-Дністровському Одеської області на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ №714368 від 24.01.2009 року, право власності зареєстроване 10.02.2009 року КП "Б-Дністровським БТІ", реєстраційний номер 26216216. У належному позивачу на праві власності будинку зареєстрований відповідач. Відповідач зареєстрований у будинку з 01.11.2013 року. Відповідно до акту про встановлення фактично проживаючих осіб від 24.07.2017 року (а.с. 20). відповідач з 2013 року не проживає у будинку, власником якого є позивач. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Виходячи з положень ст. ст.\~16,\~391,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 3\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житлове приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів\~ власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не є членом сім'ї позивача, та не проживає у будинку, власником якого є позивач з моменту реєстрації. Реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача, як власника нерухомого майна на вільне розпорядження та користування вказаним майном. За таких обставин, права позивача, як власника житлового будинку підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підстав для збереження за ним житлового приміщення немає. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється\~\~ в день звернення особи\~ на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved