Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області МЮ України, про звільнення майна з під арешту. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (індексний номер 126732537 від 07.06.2018 року) має місце чинний арешт всього майна позивача (в тому числі невизначеного нерухомого) який накладено в зв'язку із зобов'язаннями позивача, що виникли в 2010 році та на сьогодні не існують. Відповідна інформаційна довідка сформована приватним нотаріусом Новоукраїнського РНО Українською Н.М. реєстраційний номер обтяження: 9584644; зареєстрований 04.03.2010 за № 9584644 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 25009, Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Габдарахманова, 3, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА980185, 04.03.2010, Підрозділ Примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Кіровоградській області; об'єкт обтяження: ненвизначене майно, все нерухоме майно; власник: [PERSON]; код [NUMBER], обтяжувач: Підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, код 34894735, 25022, Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Преображенська, 2. Про наявність арешту, який не має місце бути сьогодні, позивач дізналась в зв'язку із необхідністю розпорядження власним майном шляхом вчинення нотаріальних дій, що стало неможливим з причини наявної заборони. З метою можливості зняти арешт в позасудовому порядку на все своє майно позивач через свого представника 13.07.2018 року звернулась із заявою до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, який листом від 30.07.2018 року за вих. № 9195/02.1-26 повідомив про те, що згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» у зв'язку із закінченням строку зберігання (три роки з моменту передачі до архіву), відсутня можливість звільнити майно з - під арешту. При цьому зазначено щодо повного завершення виконавчого провадження № 12662223 в зв'язку із фактичним повним виконанням. Таким чином під час завершення вказаного виконавчого провадження арешт на майно боржника [PERSON] мало бути знято, про що свідчить також постанова заступника начальника підрозділу ПВР ВДВС ГУЮ у Кіровоградській області Мохна С.О. від 08.10.2010 року, де в резолютивній частині значиться: «2. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.» В зв'язку з такими обставинами позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 11.09.2018 року. Від представника позивача та позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду відзив, в якому проти позову заперечував та просив відмовити в задоволені позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 08.10.2010, виконавче провадження закінчено. (а.с.6). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна (ідксний номер 126732537 від 07.06.2018 року) має місце чинний арешт всього майна позивача (в тому числі невизначеного нерухомого) який накладено в зв'язку із зобов'язаннями позивача, що виникли в 2010 році та сьогодні не існують. (а.с.7-9). Як вбачається з відповіді відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 30.07.2018 р. №9195/02.1-26, щодо зняття арешту з майна боржника - [PERSON], згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» у зв'язку із закінченням строку зберігання (три роки з моменту передачі до архіву), відсутня можливість звільнити майно з-під арешту. Зазначено щодо повного завершення виконавчого провадження №12662223 в зв'язку із фактичним повним виконанням (а.с.11). Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1,2 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За змістом зазначених норм та положень ст.16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до положень ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог ЗУ "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Враховуючи встановлені обставини, оскільки будь-яке виконавче провадження відносно позивача в провадженні відділу примусового виконання рішень відсутнє, суд прийшов до висновку, що відповідно до встановлених обставин та закону арешт накладений на майно боржника знімається та скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, що не було здійснено державним виконавцем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved