Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] за участі третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Бершадської РДА про відібрання малолітньої дитини з тих підстав, що як стверджує з вересня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . З 18.01.2017 року вони з [PERSON] почали жити окремо. Вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка залишилась проживати разом з [PERSON] . Після того як вони почали жити окремо, він добровільно та з власної ініціативи надавав матеріальну допомогу на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON] та приймав участь в її вихованні. [INFO] [PERSON] померла. У середині вересня 2017 року у зв`язку зі смертю [PERSON] , він звернувся до відповідачки [PERSON] з проханням повернути йому дочку щоб вона проживала разом з ним, так як він являється її батьком і бажає її виховувати та забезпечувати і має беззаперечне право на виховання своєї дочки згідно Сімейного кодексу України. Відповідачка йому повідомила, що дочка з ним проживати не буде, дочку вона йому не віддасть і що дитина залишиться проживати разом з нею. Вважає, що відповідачка утримує його дитину в себе незаконно. Він бажає, щоб його дочка проживала разом з ним. Дитина знаходиться без догляду та батьківського піклування. Він працює фельдшером ветеринарної медицини, його робочий день дозволяє йому відводити дитину до школи, займатись з нею, гуляти, іншим чином піклуватись як батько. Він має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Просить відібрати його неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] у особи, яка її незаконно утримує - відповідачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого [INFO] померла її дочка [PERSON] Увесь цей час її внучка проживала разом з нею. Вона дбала про внучку та виховувала її сама, відводила у перший клас до школи. Матеріальної допомоги батько дитини майже не надавав. Коли дитина хворіла від батька жодної допомоги не надходило. Вчинки батька говорять самі за себе. Коли батько брав дитину до себе, то після повернення дитина була замкнута, розповідала що її там били, навіть сусіди викликали поліцію. Згідно довідки сільської ради, її внучка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. З акту обстеження матеріально-побутових умов внучка проживає разом з бабкою і забезпечена всім необхідним для нормального існування та розвитку. Просить в задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Плахотнюк Т.С. заперечують проти задоволення позову та відібрання неповнолітньої дитини. Представник служби у справах дітей Бершадської РДА Пустовіт І.В. в судовому засіданні зазначила, що рішення про відібрання неповнолітньої дитини орган опіки та піклування прийняв на основі закону. Згідно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] з часу смерті її матері проживає разом з бабкою [PERSON] , яка займається її вихованням та матеріально утримує. Відповідно до показань свідків [PERSON] , [PERSON] , батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] приймає участь у вихованні його дочки, допомагає матеріально. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Заслухавши думку сторін, свідків, представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] та не заперечується сторонами. [INFO] померла [PERSON] - мати неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Відповідно до довідок Джулинської сільської ради Бершадського району № 1598 від 06.09.2017 року, № 487 від 05.03.2018 року, [PERSON] , [INFO] знаходилась на утриманні матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; [PERSON] хоронила за власний рахунок дочку [PERSON] . Згідно довідки Джулинської сільської ради Бершадського району № 1807 від 03.10.2017 року, [PERSON] , 2011 року народження проживає з бабусею [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідно до характеристик Джулинської сільської ради та ТОВ "АФ Джулинка", [PERSON] за час проживання території с. Джулинка Бершадського району характеризується з позитивної сторони. Після смерті дочки [PERSON] з 01.09.2017 року вона займається вихованням внучки [PERSON] , 2011 року народження, яка перебуває повністю на її утриманні. В порушенні громадського порядку не помічалась, з сусідами знаходиться в добрих відносинах, спокійна, врівноважена, доброзичлива, спиртними напоями не зловживає, користується авторитетом та повагою серед колег по роботі та односельчан. За час роботи в ТОВ "АФ Джулинка" проявила себе як працьовита жінка, вболіває душею за колектив, має повагу, виконує всі доручення керівництва. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.09.2018 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] у [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] та онучкою [PERSON] , [INFO] . Сім`я має дві жилих кімнати, умови для проживання на середньому рівні, у будинку зроблений косметичний ремонт. Санітарно-гігієнічні норми проживання задовільні. Дівчинка має кімнату, де з нею проживає бабуся, шафу для одягу, окреме місце для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена всім необхідним одягом, іграшками, книгами, має ноутбук, проведений інтернет. В сім`ї гарні стосунки між бабусею та онукою. Умови проживання для дівчинки на середньому рівні. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності до висновку органу опіки та піклування Бершадської РДА № 01.1-29/5912 від 23.11.2018 року, орган опіки та піклування Бершадської РДА вважає доцільним винести рішення суду щодо відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від особи, яка утримує її не на підставі закону або рішення суду та повернення на виховання батькові [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування Бершадської РДА № 01.1-29/5912 від 23.11.2018 року з підстав того, що він суперечить інтересам малолітньої дитини та недостатньо обґрунтований. Згідно зі ст.ст. 150, 151, 152, 155, 163 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 163 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежений, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року). Згідно висновку Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2350/19-21 від 18.06.2019 року, ситуація, що склалася між [PERSON] та [PERSON] є психотравмуючою для малолітньої дитини [PERSON] . У дитини амбівалентний стан - з одного боку - любов і потреба батька у її житті, а з іншого - непереборний страх і невпевненість у ньому (батько дуже часто її покидав). Дитина підсвідомо протестує проти ситуації, в якій опинилася. Її вибір - постійне місце проживання там, де вона народилась, де була щаслива із своєю мамою, зі своєю бабусею - [PERSON] , проте вона не проти зустрічей із батьком [PERSON] Тому і бабка [PERSON] і батько [PERSON] безумовно матимуть позитивний вплив на розвиток та формування психологічного здоров`я [PERSON] Найважливіше для дитини у цьому віці - це любов та підтримка її з боку обох рідних. Кожний з них може дати своїй дитині та онуці любов, ніжність, розуміння і підтримку, але тільки не у стані конфлікту. Лише обговорення та мирне вирішення конфлікту матиме позитивний результат на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини. Індивідуально-психологічні особливості [PERSON] . визначаються як такі, що сприяють створенню належної соціальної ситуації для всебічного розвитку її онуки [PERSON] Виховна поведінка [PERSON] у цілому є такою, що здатна забезпечити належні умови психічного розвитку її неповнолітньої онуки [PERSON] Індивідуально-психологічні особливості [PERSON] . визначаються як такі, що не зовсім сприятимуть створенню належної соціальної ситуації для всебічного розвитку його дочки [PERSON] , так як він часто вживає алкоголь, буває агресивним та здійснює фізичне насилля, тим самим формуючи у дочки страх, недовіру та невпевненість. Виховна поведінка [PERSON] у цілому є такою, що не здатна забезпечити належні умови психічного розвитку його неповнолітньої дочки. [PERSON] [INFO] з урахуваням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища виявляє себе як абсолютно адаптивною (відповідно її вікових норм) та емоційно-зрілою для того, щоб надавати оцінку відношенню кожного з родичів - бабки [PERSON] та батька [PERSON] до неї, виявляти прихильність до когось з них. Оскільки дитина із дня свого народження та останніх сім років проживає з бабкою [PERSON] і за словами самої дитини [PERSON] вона почуває себе там комфортно та захищено, у неї дуже тісний емоційний зв`язок із бабкою та її найближчим оточенням. Зміна умов проживання, виховання та оточення малолітньої дитини [PERSON] у випадку передачі дитини від бабки до батька на її психологічний стан матиме глибокий психотравмуючий характер. Важливо і те, що вік, у якому перебуває [PERSON] є сенситивним періодом для розвитку моральних якостей та цінностей дитини, тому категорично не можна обмежувати взаємодію дитини із батьком [PERSON] , а навпаки потрібно створювати усі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, де вона буде мати вибір та можливість контактувати і з батьком, і з його родиною. Оскільки батько [PERSON] - [PERSON] за час проживання з нею не зумів встановити довірливі та доброзичливі стосунки з дитиною, його дочка [PERSON] виявила бажання проживати із своєю бабкою [PERSON] Зміна місця проживання дитини [PERSON] з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку не буде доцільним, оскільки саме у цей віковий період для дитини її рідні, позитивна атмосфера, стабільність - головний базовий фундамент, на який вона може опиратися протягом свого життя; дитина проходить складний адаптаційний період початкової школи; саме у 6-7 років формуються мозкові механізми, що дозволяють дитині бути успішною у навчанні, а на їх формування впливають впевненість, самооцінка дитини, стабільність та відчуття захищеності. У цьому віці утверджуються базові емоцій дитини, формується довіра до оточуючих, здатність до будування довірливих контактів у соціумі, налагодження дружніх контактів, створення сім`ї. Тому дестабілізація умов проживання та розвитку дівчинки (а саме зміна умов проживання та виховання) [PERSON] може призвести до гострої емоційної та особистісної кризи дитини. Відтак, відібрання дитини від бабки буде суперечити інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши письмові докази та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст. 8, ст. 10, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 5, ч. 8, 9 ст. 7, ч.ч. 4,6 ст. 19, ч. 4 ст. 155 СК України,

Outcome: dismissed