Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Універсал-Юг" (далі - Товариство), просив встановити факт трудових відносин між сторонами, а саме те, що він працював у Товаристві охоронцем з 20 грудня 2012 року по 18 квітня 2013 року. У зв'язку з цим позивач просив зобов'язати відповідача внести відповідні записи до його трудової книжки та стягнути невиплачені на день звільнення: заробітну плату у розмірі 1100 грн. 00 коп., компенсацію за невикористану відпустку - 404 грн. 40 коп. Одночасно позивач просив стягнути з відповідача 4500 грн. 00 коп. компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 52278 грн. 72 коп. відшкодування немайнової (моральної) шкоди та зобов'язати Товариство здійснити відповідні відрахування обов'язкових податків та внесків за час своєї роботи. В обґрунтування вимог, позивач послався на ті обставини що з починаючи з 20 грудня 2012 року був фактично допущений відповідачем до виконання трудових обов'язків з охорони офісу Товариства з оплатою праці із розрахунку 150 грн. 00 коп. за зміну та графіком роботи: доба чергування через дві. Під час працевлаштування він ([PERSON].) склав заяву про прийняття на роботу та передав представникам відповідача трудову книжку. Згодом, внаслідок систематичної затримки розрахунку за відпрацьований час, за власною заявою від 14 квітня 2013 року отримав на руки трудову книжку та 17 квітня 2013 року подав заяву про звільнення за власним бажанням з 18 квітня 2013 року. Загалом, протягом трудових відносин з Товариством за відпрацьовану 41 зміну заробітна плата позивачу виплачувалась: в кінці січня 2013 року за грудень 2012 року - 750 грн., на початку березня 2013 року за січень 2013 року - 1500 грн. 00 коп., на початку квітня 2013 року - 1500 грн. 00 коп. за лютий 2013 року. Вже після звільнення, 04 червня 2013 року йому ([PERSON].) була частково виплачена заробітна плата за березень 2013 року - 1300 грн. 00 коп. замість 1500 грн. і, таким чином, заборгованість Товариства з виплатити заробітної плати складається: з заборгованості за березень 2013 року - 200 грн. 00 коп. та шість відпрацьованих змін у квітні 2013 року - 900 грн. 00 коп. Протягом розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Так, у доповненнях до позовної заяви від 05 серпня 2013 року позивач вмотивував розмір вимоги про відшкодування немайнової (морально) шкоди тими обставинами, що під час трудових відносин постійно перебував під жорстоким психологічним тиском, умови праці та строки її виплати призводили до підлабузництва, виконувана робота не відповідала обов'язкам охоронця, а зверхнє ставлення співробітників Товариства принижувало його ([PERSON].) честь та гідність. Крім цього, після кожного чергування йому потребувалось три доби для відновлення працездатності, він змушений був приймати ліки від нервового перенапруження, а для зниження рівня цукру в крові збільшувати дозу дорогоцінних медичних препаратів. Згідно останніх розрахунків розміру позовних вимог від 19 листопада 2013 року [PERSON] збільшив розмір компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 5223 грн. 64 коп., а компенсації моральної (немайнової) шкоди - до 12000 грн. 00 коп. Решта позовних вимог залишена незмінною. В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях обставини, наполягав на прослуховуванні у судовому засіданні записів його розмов з представниками Товариства з приводу оплати праці за березень та квітень 2013 року. Представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що всі твердження позивача не відповідають дійсності, і це підтверджується актом перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області № 14-01-044/0372 від 03 липня 2013 року та довідкою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва № 1621/17-200-13850935 від 30 липня 2013 року. Між сторонами по справі ніколи не укладався трудовий договір та позивач не допускався до виконання будь-яких трудових обов'язків у Товаристві. Так, наприкінці 2012 року [PERSON] за направленням однієї з приватних кадрових агенцій м. Миколаєва звертався до керівництва ТОВ "Універсал-Юг" з наміром працевлаштування на роботу охоронцем, але за результатом декількох співбесід була виявлена його невідповідність кваліфікаційним вимогам (в силу похилого віку та стану здоров'я) і в прийомі на роботу йому було відмовлено. В подальшому позивач ще декілька місяців періодично приходив на підприємство, цікавився про можливість працевлаштування і досить тривалий час спілкувався з персоналом ТОВ "Універсал-Юг", зокрема, з директором, менеджером по кадровій роботі, охоронцями. При цьому, представник відповідача категорично заперечував проти відтворення у судовому засіданні аудіо-записів розмов [PERSON] з персоналом Товариства, у зв'язку з чим подав заперечення на дії головуючого судді. Усною ухвалою суду від 25 грудня 2014 року заперечення представника відповідача задоволені, з метою запобігання поширенню інформації, що містить приватний характер вирішено не прослуховувати запис розмов позивача зі співробітниками відповідача у судовому засіданні, диск аудіо-запису розмов зберігати в матеріалах цивільної справи. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] підтвердив суду обставини свого працевлаштування відповідачем протягом спірного проміжку часу. Повідомив про обов'язки, що він мав виконувати, утому числі ті, що не відносяться до обов'язків охоронця, про місце роботи, розпорядок роботи та оплату праці. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з липня 2012 року працював в ТОВ "Універсал-Юг" охоронцем з розпорядком роботи: доба чергування через дві та оплатою праці в 1000 грн. 00 коп. на місяць. Звільнився в двадцятих числах грудня 2012 року. При звільненні він передав документацію (журнал чергувань, що являв собою загальний зошит середньої товщини) [PERSON], який, в свою чергу, був прийнятий Товариством на роботу охоронцем замість нього та роз'яснив обов'язки, що мав виконувати новий охоронець. У січні 2013 року ним ([PERSON].) та [PERSON] був підписаний акт приймання-передачі матеріальних цінностей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала директором ТОВ "Універсал-Юг" з березня 2012 року по 01 квітня 2014 року. [PERSON] знає наглядно як особу, яка декілька разів зверталась до офісу з питання працевлаштування. Заперечувала обставини будь-яких розмов з [PERSON] з приводу оплати його праці. Підтвердила те, що Товариством дотримується трудове законодавство, у тому числі щодо порядку працевлаштування та вивільнення працівників, оплати праці. Аналогічні пояснення по справі дала свідок [PERSON] - менеджер по кадровій роботі Товариства. Крім іншого, свідок суду підтвердила, що [PERSON] п'ять разів приходив до офісу Товариства, а також подавав заяву про прийняття на роботу, проте ця заява задоволена не була. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з 01 серпня 2008 року по 31 грудня 2013 року працював в ТОВ "Універсал-Юг" у тому числі з січня 2011 року - охоронцем. На початку 2013 року, точно не пам'ятає, [PERSON] приходив до офісу Товариства з питання працевлаштування. Він ([PERSON]) ознайомлював позивача з умовами роботи, функціональними обов'язками та вимогами до охоронця. Після проходження такого ознайомлення протягом одного - трьох днів його ([PERSON]) чергувань, [PERSON] не був прийнятий на роботу, причини невідомі. Чи працював охоронцем в Товаристві [PERSON] свідок не пам'ятає, заперечує проти факту допуску [PERSON] до охорони об'єктів Товариства. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Поясненнями свідка [PERSON] підтверджено, що в двадцятих числах грудня 2012 року при звільненні з Товариства він передав журнал чергувань [PERSON], який, за словами свідка, був прийнятий Товариством на роботу охоронцем замість нього та роз'яснив обов'язки, що мав виконувати новий охоронець. Крім того, у січні 2013 року [PERSON] та [PERSON] підписаний акт приймання-передачі матеріальних цінностей. Відповідачем визнаний факт, що наприкінці 2012 року [PERSON] дійсно за направленням однієї з приватних кадрових агенцій м. Миколаєва звертався до керівництва ТОВ "Універсал-Юг" з наміром працевлаштування на роботу охоронцем та приходив до офісу товариства протягом декількох місяців. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також підтвердили суду ті обставини, що [PERSON] неодноразово (від трьох до п'яти разів) приходив до офісу Товариства з питання працевлаштування, проходив інструктаж щодо функціональних обов'язків охоронця, проте наказу про його прийняття на роботу не видавалось. Як слідує з фотокопій журналу чергувань та заяв [PERSON] від 14 квітня 2013 року про видачу трудової книжки та 17 квітня 2014 року про звільнення, між сторонами спору склались стійкі та тривалі трудові відносини. Так, позивач з 20 грудня 2012 року по 18 квітня 2013 року здійснював обумовлені з уповноваженим органом власника Товариства функції охоронця з певним розпорядком роботи, визначеними місцем роботи та розміром оплати за відпрацьований час - 150 грн. 00 коп. за добу чергування. За грудень 2012 року [PERSON] виплачена заробітна плата у розмірі 750 грн., за січень 2013 року - 1500 грн. 00 коп., за лютий 2013 року - 1500 грн. 00 коп. та частково виплачена заробітна плата за березень 2013 року - 1300 грн. 00 коп. Дані обставини у повному обсязі підтвердив допитаний в якості свідка по справі позивач [PERSON] При цьому, суд вважає, що в порушення трудового законодавства у будь-який спосіб оформлення [PERSON] на роботу в ТОВ "Універсал-Юг" здійснене не було. Враховуючи викладені обставини, а також те, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу, суд доходить висновку про те, що вимоги [PERSON] в частині установлення факту трудових відносин є обґрунтованими та підлягають задоволенню в порядку ст. 24 КЗпП України. Посилання представника відповідача на те, що в ході проведених перевірок уповноваженими органами не було виявлено порушень законодавства про працю, а також факту працевлаштування [PERSON] не тільки не спростовують викладені висновку суду, а й підтверджують факт відсутності в Товаристві будь-яких документальних підтверджень належного оформлення трудових відносин з [PERSON], що не спростовує факту трудових відносин. Суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині недопуску [PERSON] до роботи охоронцем в ТОВ "Універсал-Юг" так як по-перше: ці свідчення спростовуються сукупністю інших наведених доказів, а по-друге: такі свідчення є необ'єктивними в силу особистої зацікавленості свідків у результаті розгляду справи. Так, аналогічні пояснення співробітники Товариства давали під час проведення перевірок контролюючими державними органами, а тому свідки не бажають суперечити самі собі або своїм співробітникам та власнику ТОВ "Універсал-Юг". Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29 липня 1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). На підставі установленого факту трудових відносин між сторонами спору, відповідно викладених положень Закону та підзаконного акту, суд вважає за необхідне в порядку поновлення порушеного трудового права позивача покласти на відповідача обов'язок внести до трудової книжки [PERSON] записи про його прийняття та звільнення з роботи, вказавши підставою - дане судове рішення, а також зобов'язати Товариство здійснити відповідні відрахування обов'язкових податків та внесків за час роботи позивача в ТОВ "Універсал-Юг". Як установлено судом, при звільненні 18 квітня 2013 року Товариством з позивачем не було проведено повного розрахунку, а саме: йому не виплачена заробітна плата за відпрацьований час у березні 2013 року - в сумі 200 грн. 00 коп. та у квітні 2013 року - в сумі 900 грн. 00 коп. Заборгованість по заробітній платі в сумі 1100 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 116 КЗпП України. На цій же підставі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за невикористану відпустку у розмірі 404 грн. 40 коп. Розраховуючи розмір відшкодування належного [PERSON] відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України), суд виходить з того, що останніми повними місяцями роботи позивача перед його звільненням є лютий та березень 2013 року а також те, що за ці місяці Товариством сплачено позивачу 3000 грн. 00 коп. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить (1300/40) = 32 грн. 50 коп. Таким чином, за період з 19 квітня 2013 року по 26 грудня 2014 року, тобто за 427 днів, розмір компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 13877 грн. 50 коп. Разом з цим, відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В останніх уточненнях [PERSON] просив про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5223 грн. 64 коп., вимоги про розрахунок компенсації середнього заробітку станом на час розгляду справи судом не заявляв, а тому суд позбавлений можливості в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства вийти за межі заявлених позивачем вимог. За такого, на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме у розмірі 5223 грн. 64 коп. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт порушення трудових прав [PERSON] що полягає в працевлаштуванні без додавання норм трудового законодавства та невиплаті з вини керівництва Товариства належних при звільненні працівникові сум призвело до моральних страждань позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач був вимушений звертатись у різні інстанції з питань установлення факту трудових відносин та виплати йому належної заробітної плати і відстоювати свої законні права, тобто йому була заподіяна моральна (немайнова) шкода. В той же час, позивачем суду не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що порушення його трудових прав призвело до погіршення стану здоров'я. За таких обставин суд вважає, що для компенсації немайнової (моральної) шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 300 грн. 00 коп., задовольнивши тим самим в даній частині позовні вимоги частково. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір у розмірі 703 грн. 00 коп.

Outcome: partial