Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у фактичних сімейних відносинах. Від спільного проживання сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки добровільно не надає, тому позивачка звернулась з даним позовом до суду, просить стягнути аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини, щомісячно з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 20.05.2019 року ухвалою Новоукраїнського районного суду відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду на 07.06.2019 року. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, був належним чином повідомлений за місцем реєстрації його проживання, відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копію позовної заяви з додатками та ухвалу суду від 20.05.2019 [PERSON] К [PERSON] не отримав, до суду повернувся конверт 22.05.2019 року з відміткою "тимчасово непідконтрольні", що не дали змоги виконати обов"язки щодо пересилання поштового відправлення. Крім того 21.05.2019 року розміщено оголошення на веб-сайті "Судова влада". Відзив до суду не подав. Відповідно до частини другої\~статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. У відповідності до частини п`ятої даної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі встанолених обставин. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.7). Позивач в позові зазначила, що на даний час їй невідоме місце проживання відповідача, матеріальної допомоги на утримання доньки останній не надає. Позивач сама не може забезпечити дитину матеріально на достатньому рівні. Перебування на утриманні позивачки малоліньої дочки [PERSON] підтверджується актом обстеження житлово - побутових умов, виданою виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради від 10.12.2018 року за № 1745/02-31, відповідно до якої до складу сім"ї [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] .Новоукраїнка [ADDRESS] .Шевченка,167ж входять: батько [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] .. Чоловік [PERSON] з 2014 року із сім`єю не проживає, не бере участі у вихованні доньки (а.с.6). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів. Суд, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у єдиній частці від доходу відповідача, яка буде стягуватися до досягнення дитиною повноліття, виходить з призумції фізичного здоров`я відповідача та дитини, здатності відповідача до продуктивної праці і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, який достатній для її нормального фізичного та духовного розвитку, приходить до висновку, що відсутність об`єктивної змоги надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не є підставою для звільнення від сплати аліментів. а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов`язку по утриманню дитини суд не вбачає. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року "Про судовий збір".

Outcome: approved