Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивачі, звернувшись до суду з даним позовом, посилаються на те, що разом із своїми сім"ями більше десяти років проживають у квартирі [ADDRESS] , в різних кімнатах. Вказують, що заселились у зазначені кімнати гуртожитку на підставі ордерів "На житлову площу в гуртожитку" від 07 жовтня 2009 року. Зазначають, що на даний час гуртожиток реконструйовано в житловий будинок, кімнати переобладнані в квартири та зареєстровані окремими об"єктами нерухомого майна, які належать відповідачу та відносяться до державної корпоративної власності. Зважаючи на те, що фактично володіють спірною квартирою, однак в позасудовому порядку не можуть реалізувати свої права власників, просить суд визнати за ними на праві спільної сумісної власності право власності на вищевказану квартиру. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просять позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути у їх відсутності. Представіник відповідача на розгляд справи також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві державної корпоративної власності відкритому акціонерному товариству "Коломийський завод сільськогосподарських машин" на підставі свідоцтва про право власності, виданого 02 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Коломийської міської ради (а.с.26). На підставі ордеру "На житлову площу в гуртожитку" від 07 жовтня 2009 року позивача [PERSON] заселено у житлове приміщення [ADDRESS] . Ордер видано дружині позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 14, 15). Позивачку [PERSON] на підставі ордеру "На житлову площу в гуртожитку" від 07 жовтня 2009 року заселено у житлове приміщення [ADDRESS] гуртожитку [ADDRESS] . Ордер видано чоловіку позивачки, [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.17, 19). На даний час гуртожиток реконструйовано в житловий будинок, кімнати гуртожитку переобладнані в квартири та зареєстровані окремими об"єктами нерухомого майна. Позивачі, зважаючи не те, що більше десяти років добросовісно володіють спірною квартирою, звернулись до відповідача із заявами про приватизацію житла, на що отримали усну відмову, мотивовану тим, що приватизація квартир в гуртожитках діючим законодавством не передбачена. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Також це випливає із приписів Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав": відповдіно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, що добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов"язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке : Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної дваності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. При цьому п. 5 ст. 5 цього Закону передбачає право громадян України на приватизацію займаного ними житла безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно даних технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 20 серпня 2007 року загальна площа її складає 52,8 кв.м., житлова - 29,4 кв.м. (а.с. 23-25). У відповідності до висновку про вартість об"єкта оцінки, складеного 28 жовтня 2019 року ПП [PERSON] вартість спірної квартири в цілому становить 295 680, 00 (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з того, що на час звернення до суду строк володіння позивачами вищевказаною квартирою становить більше десяти років і останні володіють зазначеною квартирою добросовісно, безперервно починаючи з 07 жовтня 2009 року і їх володіння є відкритим, що є очевидним для всіх осіб, в тому числі і для відповідача, який не заперечив проти заявлених позовних вимог, то суд вважає за можливе визнати за ними право власності на вказану квартиру, шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved