Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину майна, який в ході розгляду справи уточнив. В обґрунтування уточненого позову в редакції від 16.03.2017 р. вказав, що 13 жовтня 2007 року уклав шлюб з відповідачкою, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 08 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано. В період перебування у шлюбі ними придбано транспортний засіб «Hyundai Accent» тип легковий-седан-В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN-[NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 85,9 кв.м. Право власності на автомобіль та квартиру зареєстровано на відповідачку. Просить суд визнати зазначені квартиру та автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, визначити частки у спільній сумісній власності рівними - по ? частині квартири та автомобіля за кожним, визнати право власності на квартиру по ? частці за кожним, визнати за ним право власності на автомобіль, стягнувши з нього на користь [PERSON] половину вартості автомобіля в сумі 64296,17 грн. та стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13.02.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено дату судового засідання. Ухвалою суду від 13.02.2017 в якості забезпечення позову було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], загальною площею 85,9 кв.м., яка належить [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], РНОКПП - [NUMBER]. Ухвалою суду від 13.02.2017 в якості забезпечення позову було накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль "Hyundai Accent" тип легковий седан - В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN - [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] РНОКПП - [NUMBER]. Ухвалою суду від 13.02.2017 було задоволено клопотання позивача та зобов'язано Територіальний сервісний центр № 1248 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 7 надати інформацію за ким на даний час зареєстровано право власності на транспортний засіб - автомобіль "Hyundai Accent" тип легковий седан - В, 2008 року випуску, колір сірий, VIN - [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Ухвалою суду від 21.07.2017 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів та витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спроба" інформацію про період роботи та розмір заробітної плати [PERSON], [INFO], РНОКПП - [NUMBER]. В судовому засідання представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав з підстав, викладених в запереченнях. В обгрунтування заперечень зазначено, що позивач відповідно до положень СК України та ЦК України повинен був надати докази вартості спірного майна та внести вказану частку вартості даного майна, що належить відповідачеві, на депозитний рахунок суду, або ж просити розділити дане майно у відповідних частках, однак позивач цього не зробив. Крім того, зазначає, що квартира, як і автомобіль, також є неподільною річчю, однак позивач має намір поділити її порівну. Твердження про те, що квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти, є неправдивим, оскільки ще до придбання даної квартири [PERSON] уклала договір довічного утримання з [PERSON], фактично доглядом за нею займалися батьки відповідачки. Після смерті [PERSON] квартира по [ADDRESS], була оформлена на відповідача та продана, а кошти від її реалізації були витрачені на придбання спірного житла. Крім того, на придбання спірної квартири були витрачені накопичення батьків відповідачки. Позивач не мав достатньо коштів для придбання зазначеного майна, оскільки розмір його доходу не міг забезпечити навіть нормальний рівень життя подружжя з дітьми, за комунальні послуги спірної квартири оплату проводила мати відповідачки. Автомобіль також було придбано за рахунок коштів батьків відповідачки та самої [PERSON], позивач лише був вписаний як особа, яка має право користування автівкою. На момент укладення шлюбу сторонам виповнилось лише 23 та 21 роки, тому суто фізично вони не мали відповідних рівнів достатку, аби придбати вказане майно без допомоги батьків зі сторони відповідачки, тому просить в задоовленні позову відмовити. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] є другом її чоловіка, їхній кум. За час сумісного проживання разом із [PERSON], [PERSON] придбав квартиру. В 2010-2011 році, точно не пам'ятає, [PERSON] звернувся до її чоловіка з тим, щоб той позичив йому гроші на купівлю квартири. Він просив 4 тисячі доларів США, які вони йому позичили, взяли письмову розписку, яку потім повернули батькам [PERSON], коли ті повернули запозичені гроші. Знає, що за [PERSON] гроші робився в новій квартирі ремонт. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що є батьком [PERSON]. Його син одружився на [PERSON] та переїхав до [PERSON], де вони жили в квартирі родичів [PERSON]. Він там знайшов роботу вантажника, пізніше, коли знайшов іншу роботу, йому знадобився автомобіль. Фактично автомобіль Хюндай був придбаний за його гроші, [PERSON] з [PERSON] він передав близько 70 тисяч гривень. Потім [PERSON] з [PERSON] вирішили придбати квартиру, при цьому їм не вистачало 10 тисяч доларів США. Вони, як батьки, дали сину 6 тисяч доларів США, а 4 тисячі доларів США [PERSON] взяв у борг у свого друга [PERSON]. На наступне літо вони віддали 4 тисячі доларів США та забрали боргову розписку, яку не зберігли. Зазначив, що йому відомо про те, що квартира була придбана десь за 30 тисяч доларів США, а попередня квартира, в якій жили [PERSON] з [PERSON], була продана десь за 20 тисяч доларів США, саме різницю в 10 тисяч доларів США вони, як батьки, і дали на придбання нової квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю відповідачки. Зазначила, що машинув 2008 році придбали батьки [PERSON] і записали її на [PERSON], а вона з чоловіком придбала квартиру по [ADDRESS]. З приводу придбання квартири зазначила, що вона продала квартиру по [ADDRESS] за 22500 доларів США, яка юридично належала її матері [PERSON], однак фактично то була їх квартира, на матір квартира була зареєстрована, оскільки на той час вона із чоловіком весь час була на заробітках за кордоном. [PERSON] додала ще близько 10 000 доларів США, які їй подарили на весілля в 2007 році, і саме вона із чоловіком фактично придбала для [PERSON] квартиру по вул.Незалежності за 32 000 доларів США. Пояснила, що її мати померла в [INFO]. Будь-яких розписок на суму грошей, яка надана була для придбання квартири, вона не брала, оскільки повністю довіряла [PERSON]. Зараз із [PERSON] у неї погані взаємовідносини. За спірну квартиру вона весь час сплачувала і сплачує комунальні послуги. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, сторони з 13 жовтня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.9 - копія свідоцтва про шлюб), який рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2016 року між ними розірвано (а.с. 14 - копія рішення суду). Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 10,11 - копії свідоцтв про народження). В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 серпня 2010 року, [PERSON] придбала квартиру під [ADDRESS] (а.с. 15-19 - копії договору, витягів, інформаційної довідки). Згідно п.11 даного договору, зазначається, що згода чоловіка Покупця на оформлення договору посвідчена Другою криворізькою державною нотаріальною конторою 31.08.2010 за реєстровим №2-2948. Крім того, за даними Територіального сервісного центру № 1248 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за вих.№ 153 від 18.02.2017 р., [PERSON] є власником транспортного засобу «Hyundai Accent» тип легковий-седан-В, 2008 року випуску, колір сірий, [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], право керування якого наявне у [PERSON] (а.с. 46,47 - повідомлення, а.с. 11,2 - копії свідоцтв). Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.ч.1,2 ст.65 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. (ст.70 СК України). Взаємної згоди при реалізації права на поділ майна колишні дружина та чоловік не досягли, тому спір підлягає вирішенню судом за позовом одного з подружжя. Оскільки шлюбний контракт між [PERSON] та [PERSON] не укладено, доказів попередньої домовленості щодо визначення розміру часток майна дружини та чоловіка не надано, то слід виходити з принципу рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що презюмується частиною1 статті 70 СК України. [PERSON], згідно наданих письмових заперечень, не визнає спільну сумісну власність на квартиру та автомобіль, оскільки, як нею зазначено, все купувалось її батьками, ремонт в квартирі також робився її батьками і комунальні послуги весь час сплачує її мати. Так, в ході допиту свідків з їх показів було встановлено, що спірний автомобіль було придбано виключно за гроші, які дали батьки позивача (зі слів батька позивача - [PERSON] та матері відповідача - [PERSON]), на придбання квартири гроші були, зі слів [PERSON], надані як ним (6000 доларів США), [PERSON] (4000 доларів США, які були позичені у його друга [PERSON] і це підтвердив свідок [PERSON]) так і вкладені з продажу квартири, в якій подружжя проживало (квартира продана за 20000 доларів США - зі слів [PERSON], за 22500 доларів США - зі слів [PERSON]). При цьому [PERSON], не заперечуючи того, що частина грошей, яка була витрачена на придбання спірної квартири, складала суму, виручену за продаж квартири по [ADDRESS], однак вказала, що гроші, яких бракувало до повної вартості квартири, були додані саме відповідачкою з подарованих особисто їй на весіллі. Як встановлено судом, згідно п. 4 договору купівлі-продажу, продаж квартири здійснюється за 113692,00 гривень. Відповідно до курсу НБУ станом на 31.08.2010 р. 1 долар США дорівнював 7,88 грн. Враховуючи дану інформацію, вартість придбаної 31.08.2010 р. спірної квартири в доларовому еквіваленті становила близько 14428 доларів США, інших доказів, окрім усних показів, сторонами на підтвердження іншої вартості придбаної спірної квартири не надано, тому суд ставить під сумнів ту вартість квартири, яка зазначалась свідками. Крім того, суд критично відноситься до наданих відповідачем доказів на підтвердження придбання спірної квартири виключно її батьками. Так, з договорів № 26301018594604USD від 16.12.2009, №26300018594605 USD від 16.12.2009 банківського вкладу (депозиту) (а.с.117-127), укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] на 4650,00 доларів США та 1000,00 доларів США, не вбачається, коли дані суми із відсотками були зняті вкладником. Також, надані копії квитанцій про сплату комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] в період з 02.03.2016 по 01.03.2017 (а.с.94-107) платником [PERSON] жодним чином не підтверджують саме факт придбання спірної квартири за кошти батьків відповідача. Щодо наданого договору довічного утримання (догляду) від 15.04.2009, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась забезпечувати відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічно доглядом. (а.с.133-140), суд зазначає таке. Як з'ясувалось в ході допиту свідка [PERSON], [PERSON] є її матір'ю і тільки в [INFO] вона померла. Таким чином, [PERSON] за договором довічного утримання від 15.04.2009 р. набула права розпоряджатись квартирою лише в 2017 році згідно з положеннями ст.754 ЦК України, тому є сумнівним посилання свідка [PERSON] про продаж даної квартири ще в 2010 році за 22500 доларів США. З приводу наданих копії паспортів громадян України для перетину кордону на ім'я [PERSON] та [PERSON] (а.с.144-168), суд не розцінює їх як доказ на підтвердження факту придбання квартири вказаними особами. Таким чином, суд вважає, що відповідач не довела, що спірна квартира та автомобіль були придбані за рахунок її батьків. З приводу позовних вимог [PERSON] про визнаня за ним права власності на автомобіль, стягнувши з нього на користь [PERSON] половину вартості автомобіля в сумі 64296,17 грн. суд зазначає таке. Згідно висновку експертного дослідження № 52/17 про оцінку транспортного засобу від 10.03.2017 р., ринкова вартість автомобіля «Hyundai Accent», ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на дату оцінки 24.02.2017 р. складає 128592,34 грн. (а.с. 58-84) Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає поділу судом. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними. Відповідно до положень ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У зв'язку з тим, що жоден із подружжя не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, суд позбавлений можливості присудити відповідачу грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна, що підлягає поділу. Згідно роз'яснень, що містяться в абз.3 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки автомобіль «Hyundai Accent», ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що є предметом поділу, є неподільною річчю, а жоден із подружжя не вніс грошової суми на депозитний рахунок суду в рахунок грошової компенсації вартості квартири, суд приходить до висновку, що він підлягає поділу між сторонами шляхом визнання ідеальних часток сторін в зазначеному автомобілі без його реального поділу із залишенням автомобіля у спільній частковій власності сторін. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються сторони, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно до ч.1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2989 грн. 41 коп. (а.с.1-3,54). Згідно висновку експертного дослідження № 52/17 про оцінку транспортного засобу від 10.03.2017 р., ринкова вартість автомобіля «Hyundai Accent», ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на дату оцінки 24.02.2017 р. складає 128592,34 грн. (а.с. 58-84) Вартість ? частини автомобіля складає - 64296,17 грн. (1%-642,96 грн.). Відповідно до звіту про оцінку майна, станом на 23.02.2017 ринкова вартість спірної квартири складає 341287 грн. (а.с.76-83) Вартість ? частини квартири складає - 170643,50 грн. (1%-1706,44 грн.). Враховуючи викладено, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2349,40 грн. судового збору. Крім того, згідно частин 7,8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвал суду від 13.02.2017 протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial