Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Рахівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті 14.08.2003 року її матері [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської областіі, актовий запис №122 від 16.08.2003року відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді житлового будинку №33, що розташований за адресою: м.Рахів вул.Бурку,33 Закарпатської області, який належав їй на праві приватної (особистої) власності. За своє життя, її мати згодом зробила заповіт в її користь, який зареєстрований в реєстрі №1195 Рахівській державній нотаріальній конторі Закарпатської області від 17.06.2003року. Вона з моменту народження і аж по день її смерті [PERSON] постійно проживала з нею в даному будинку, що підтверджується довідкою Рахівської міської ради №4580 від14.09.2016року, тому вважає, що відповідно до ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270 ЦК України прийняла спадщину , а також свідчить відмітка про зареєстроване місце проживання в її паспорті громадянки України, та протягом шести місяців з початку відкриття спадщини не відмовилася від її прийняття. Для отримання спадкових документів вона в вересні 2016 року звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак державним нотаріусом їй в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою Рахівської державної нотаріальної контори, №76 від 12.09.2016року. Однак з цим вона не погоджується, оскільки при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, випливає висновок, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в певному населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Так, будинок №33 який знаходиться за адресою м. Рахів по вул. Буркут належав нині померлій [PERSON], що стверджується будівельним паспортом від 30 травня 1987 року. Разом з цим не вчинення її матірю [PERSON] відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання нею як спадкоємцем за заповітом позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. Спорів з приводу заявлених нею вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує, і про таке свідчить [PERSON] зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). На підставі наведеного просила визнати за нею, [PERSON], 07 серпня 1981року народження, ІПН: [NUMBER], мешканкою м. Рахів, вул. Буркут,33 Закарпатської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок № 33, розташований по вул. Буркут в м. Рахів Закарпатської області, загальною площею- 154,4 кв.м., житловою площею- 51,2 кв.м. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та визнання позовних вимог. Представник відповідача - Рахівської міської ради в судове засідання не з"явився. Міський голова [PERSON] направив суду заяву про розгляд справи без участі представника ради та визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. У відповідності до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР. Часом відкриття спадщини у відповідності до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 14 серпня 2003 року. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок №33 по вул. Буркут в м. Рахів Закарпатської області, і відносно якого остання розпорядилася шляхом складення заповіту 17 червня 2009 року. Згідно даного заповіту [PERSON] все своє майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON]. 12 липня 2007 року позивачка змінила прізвище з [PERSON] на Юрак внаслідок укладення шлюбу, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №030014 від 12 липня 2007 року. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. \~ Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). \~ \~ Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. \~ Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~ Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд №33 по вул. Буркут в м. Рахів Закарпатської області, виданої ФОП [PERSON] спадковий будинок побудований \~у 1989 році. \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). \~ \~ Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. \~ Згідно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, [PERSON] з рішення виконавчого комітету Рахівської міської Ради народних депутатів від 23 грудня 1986 року №183, житловий будинок № 33 по вул. Буркут Закарпатської області дійсно належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. \~ \~ При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. \~ Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ст.. 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, вступив в оперативне управління та володінн спадковим майном і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, так як вступила в управління і володіння спадковим майном спільно проживаючи з спадкодавцем [PERSON] до дня її смерті, як це передбачено п. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Даний факт засвідчено довідкою Рахівської міської ради № 4580 від 14.04.2016. Спору щодо набуття права на спадщину судом не встановлено. Заповіт, складений [PERSON] в користь [PERSON] є чинним ніким не оскаржений та не скасований,підтвердженням чого є Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.09.2016 року за № 45037995. Спадкоємців, які б мали обов"язкову частку в спадщині немає, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45037953 від 09.09.2016 року. \~\~\~\~ Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~ Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved