Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У січні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1 / 2 частині всіх його видів заробітку ( доходу ), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 10 січня 2017 року і до досягнення сином повноліття тобто до [INFO] року, свої вимоги мотивувавши тим, що "29" травня 1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] про що було видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] і проживала з ним однією сім'єю до травня 2016 року, Від цього шлюбу є неповнолітня дитина, син [PERSON] [INFO]. Спільне господарство ними не ведеться. Спільне життя з Відповідачем не склалося, оскільки Відповідач відмовляється від допомоги дитині, байдуже себе поводить, нервує та вчинює психологічний тиск на її принижує її честь та гідність. Спільна дитина часто хворіє. У зв"язку з чим просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1 / 2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше аніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не з"явилися, надали до суду заяви від 12 червня 2017 року, в яких просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що сім"я сторін існує лише формально, між сторонами склалися ненормальні взаємовідносини, домашнє господарство ведуть окремо, проживають окремо. Наміру на примирення не мають, вважають, що збереження сім"ї неможливе, оскільки з травня 2016 року не підтримують шлюбні відносини , домашнє господарство ведуть окремо, проживають окремо. Майнового спору у сторін на день слухання справи про розірвання шлюбу не виникає. Тому на підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. У відповідності з ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини ( а.с. 7) відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Згідно ст. 181 СК України , кошти на утримання неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, оскільки відповідач являється батьком неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] від сумісного шлюбу, а тому і в цій части ні вимоги підлягають задоволення про стягнення аліментів у розмірі 1 / 2 частині всіх його видів заробітку ( доходу ), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття у відповідності до вимог ч.1 ст. 191 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України " Про охорону дитинства ", кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Також підлягає стягненню і судовий збір з відповідача у відповідності з ст. 88 ЦПК України при задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved