Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

13.12.2013 року Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (в особі ФОП [PERSON], яка діяла на підставі довіреності №10122201 від 22.12.2010 року) та [PERSON] (далі за текстом - Відповідач 1) уклали Договір №120277515 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Пакет (далі за текстом - Договір). 13.12.2013 року [PERSON] (далі за текстом - Відповідач 2) для забезпечення виконання зобов'язань перед Позивачем виступив в ролі поручителя, уклавши Договір поруки за клієнта в системі LeaseAT № 120277515 від 13.12.2013 року (далі за текстом -Договір поруки). Згідно п. 5 Перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» змінило найменування, тому правонаступником його є Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі за текстом - Позивач). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Згідно п. 1.1. Договору Клієнт (Відповідач 1)бере участь в системі LeaseAT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників - учасників системи LeaseAT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseAT (надалі - Пакет LeaseAT), а Оператор LeaseAT (Позивач), зобов'язується підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseAT. Відповідно до п. 1.2. Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseAT, які є невід'ємною частиною цього Договору (Правила додаються). Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ "Лізинг ІТ" від 01.02.2006 року . Правила офіційно опубліковані на сайті і є незмінним з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseAT. Правила є доступними для всіх Клієнтів на сайті . Пунктом 8.7. Договору Відповідач 1 підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати. На підставі п. 2.2. Договору, а також п. 4.9. Правил, Позивач надав Відповідачу 1 в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт приймання-передачі майна №120277515 від 13.12.2013 року. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 4306,68 грн. Згідно п. 2.1. Договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseAT Відповідачем 1 обрано Пакет LeaseAT Десятка+. Умовами пакету LeaseAT є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%; вид договору - фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 9; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseAT строку. Відповідач 1 зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 4306,68 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Тобто, Відповідач 1 мав сплатити 10 платежів по 430,67 грн. Таким чином, на підставі вищевказаних норм, а також п.п. 3.1, 5.4.2, Договору, у Відповідача 1 перед Позивачем виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів. Отже, Позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання щодо надання обладнання Відповідачу 1 згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, але Відповідач 1 не виконав своїх грошових зобов'язань за Договором, внаслідок чого йому нараховувалась плата за прострочення платежу передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 Договору, тому за ним рахується заборгованість, підтверджена розрахунком - Структурою грошових нарахувань. Структура грошових нарахувань на надходжень №2016061403 від 14.06.2016 (що додається до даної Позовної заяви) (далі за текстом - Структура) відображає належні до виплати Відповідачем 1 суми та порівнює їх з фактично здійсненими останніми платежами Відповідачем 1. Останній стовпчик Структури є різницею між належними до сплати і фактично сплаченими сумами та відображає заборгованість Відповідача 1 щомісяця наростаючим підсумком. Згідно Структури Відповідач 1 сплатив лише 865,67 грн., (в Структурі колонка "Оплата всього"), з яких на підставі ст. 534 ЦК України та п. 6.8. Правил зараховано: 865,67 грн. на погашення місячних орендних платежів (в Структурі колонка "Розподіл оплат. Місячний платіж). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач здійснив розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Відповідні індекси інфляції розраховуються Державною службою статистики України (раніше - Державний комітет статистики України, Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісяця і публікуються, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Опубліковані друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники відповідно до статей 19,21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними. Індекси інфляції за період прострочення, які беруть участь у розрахунку вказані у таблиці позовної заяви. При розрахунку індексу інфляції Позивач використовував методику нарахувань, яка відображена в листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 року Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (далі -Лист) Розрахунок суми сукупного індексу інфляції здійснюється за наступною формулою: Сума сукупного індексу інфляції = (сума боргу) х (індекс інфляції) (сума боргу) Розрахунок суми сукупного індексу інфляції додається у таблиці і сума складає 2501.70 грн. Передбачені ст. 625 ЦК України, 3% річних слід розраховувати за наступною формулою: Сума санкції = (сума заборгованості) х 3 х (кількість днів прострочення) -4- 365 + 100 Розрахунок суми 3% річних додається у таблиці. Всього сума 3% річних, грн.: 209,15 грн. 3% річних можуть нараховуватися на суму заборгованості за весь період прострочення, незалежно від того чи нараховувалася за цей час неустойка, а також незалежно від нарахування індексу інфляції. Відповідно до повного детального розрахунку збитків від інфляції та 3% річних, заборгованість по цим двом показникам складає 2710,85 грн., з яких: 2501,70 грн. - вся сума сукупного індексу інфляції; 209,15 грн. - сума 3% річних. В результаті розрахунку заборгованість Відповідача 1 станом на день подання цієї заяви не погашена і становить 39405,72 грн.. що складається з: 3441,01 гри, компенсації вартості наданого обладнання; 33253,86 гри, плата за прострочення щомісячних платежів, 2501,70 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 209,15 грн. Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань Відповідач 1 не погоджується. Відповідно до ч.2 ст. 554 Цивільного кодексу України та Договору Поруки Відповідачі несуть солідарну відповідальність за неналежне та у повному обсязі виконання Клієнтом (Відповідачем 1) своїх зобов'язань, що виникають за Договором. Підписавши Договір поруки Відповідач 2 підтвердив, що він ознайомлений з Договором про отримання обладнання в системі LeaseAT, Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseAT та Пакетами фінансування LeaseAT, та усвідомлює зобов'язання Клієнта, що виникають із вищезазначених документів. Також Відповідач 2 підтвердив, що всі вказані відомості та персональна інформація є достовірною та актуальною. Відповідачі станом на дату написання даної позовної заяви не погасили вказану суму заборгованості, тому не виконали договірних обов'язків, хоча згідно умов Договору на отримання обладнання та Договору Поруки, гарантували оплату зі свого боку, тому позивч звернувся до суду. У судове засідання позивач не прибув. У позовні заяві зазначив про розгляд справи без його участі, але на попередньому судовому засіданні було прийнято рішення і винесено ухвалу суду визнати потрібним,щоб позивач,надав особисті пояснення у суді. Позивач проігнорував ухвалу суду і у судове засідання не прибув. Представник відповідачів за дорученням адвокат [PERSON] позов не визнала та в обґрунтування надала наступне: Щодо заборгованості в розмірі 33253,86 гри, (плата за прострочення щомісячних платежів), то відповідач [PERSON] не визнає їх в повному обсязі, виходячи з наступного: Так, нараховуючи плату за прострочення щомісячних платежів, позивач посилався, зокрема, на п. 14.2 Правил отримання ІТ -обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseAT. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Надані ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» Правила не містять підпису відповідачів. При цьому, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила розуміли відповідачі, укладаючи Договори від 13.12.2013 року, а також те, що Правила містили положення про зобов'язання відповідачів, у разі прострочення оплати платежів, сплатити плату за прострочення платежів в порядку та розмірах, визначених Правилами, а також не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідачів із порядком та розмірами плати за прострочення платежів Відповідачам не було відомо про умови фінансування LeaseAT. та про штрафні санкції, які ними передбачені. Хоча в підписаній частині договору зазначено, що відповідач ознайомлений і згодний із умовами фінансування LeaseAT., однак, як вже зазначалося вище, вказані Правила не містять, підпису відповідачів. Таким чином, дані Правила не можна вважати складовими частинами Договору про отримання обладнання № 120277515 від 13.12.2013 року та Договору поруки від 13.12.2013 року. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 11.03.2015 року (справа № 6- І6цс15\ і є обов'язковими для судів при розгляді подібних справ. Крім. Того, аналізуючи зміст п. 14.2 Правил, які додано до позову, зазначаю наступне: Пунктом 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та носім в системі LeaseAT. встановлено, що у разі несвоєчасної сплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь Оператора LeaseAT. плату за прострочення платежу в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченої о платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який принадає дата оплати за договором: в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчсння розрахункового періоду на який припадає дата оплати за договором. У жодному іншому пункті Правил про спосіб обчислення неустойки за прострочення терміну сплати щомісячних платежів не йдеться. Відповідно до п. З ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Статтею 550 ЦК України встановлено, що проценти на неустойку не нараховуються. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач розрахунок штрафних санкцій на суму 33253,86 грн., здійснював шляхом додавання до суми щомісячного платежу суми штрафних санкцій нарахованих в попередньому місяці, і вже на загальну суму проводив нарахування штрафних санкцій за поточний місяць, що суперечить приписам ст. 550 ЦК України. Таким чином, сума простроченого платежу повинна була скласти 344.10 грн. (3441.00х10% = 344,10 грн., де 3441.00 - це сума прострочених платежів за Договором). Що стосується поруки: Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З часу несплат платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цсІ4. Пред'явивши позов до поручителя в липні 2016 року позивач пропустив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, в зв'язку з чим порука за спірним договором є припиненою. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача плані «а прострочення щомісячних платежів в розмірі 33253.86 грн. за договором № 120277515 від 13.12.2013 р. Відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості » за договором № 120277515 від 13.12.2013 р. з поручителя [PERSON] в зв'язку з пропуском строку позовної давності. В іншій частині позовних вимог покладаєся на розсуд суду. Суд вислухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали надані до позовної заяви , виходить з наступного: Як вбачається з матеріалів справи 13.12.2013 року між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій» (в особі ФОН [PERSON],. яка діяла на підставі довіреності № 10122201) від 22.12.2010 р.) та [PERSON] було укладено Договір №120277515 про надання в оренду на умовах фінансового, лізингу обладнання. 13.12.2013 р. [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань перед Позивачем виступила в ролі поручителя, уклавши Договір поруки за клієнта в системі LeaseAT № 120277515 від 13.12.2013 р. На виконання умов договору постачальник ФОП [PERSON] передала [PERSON] майно., саме: пакет, одяг халат 58-64 р., арт. 12422. телевізор LED Ergo LE 32D5, машинку для стрижки Vitak 1350? щипці для волосся Sterson 35 W МЕ-0325. плойку Philips НР 4657 на загальну суму 4306.68 гри. з наступними умовами сплати: пакет фінансування LeaseAT Десятка + платіж при отриманні обладнання 10% від загальної суми 430.67 гри., кількість місячних платежів (крім першого) 9, розмір місячних платежів- щомісяця рівними частинами. В зазначеному договорі (на першій його сторінці) містяться підписи постачальника та клієнта [PERSON] До 13.12.2013 р. [PERSON] сплатила за майно 10% його вартості, а саме 430.67 грн., а до 01.01.2014 року сплатила місячний платіж в сумі 435.00 гри. Наступні 8 місячних платежів в загальному розмірі 3441.01 грн., які повинні були бути сплачені рівними платежами по 430.67 грн. на місяць з 20.02.2014 р. по 22.09.2014 р. не були сплачені, що Відповідачем не заперечується. Щодо заборгованості в розмірі 33253,86 гри, (плата за прострочення щомісячних платежів), то нараховуючи плату за прострочення щомісячних платежів, позивач посилався, зокрема, на п. 14.2 Правил отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseAT. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Надані ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» Правила не містять підпису відповідачів. При ньому, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила розуміли відповідачі, укладаючи Договори від 13.12.2013 року, а також те, що Правила містили положення про зобов'язання відповідачів, у разі прострочення оплати платежів, сплатити плату за прострочення платежів в порядку та розмірах, визначених Правилами, а також не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідачів із порядком та розмірами плати за прострочення платежів Відповідачам не було відомо про умови фінансування LeaseAT. та про штрафні санкції, які ними передбачені. Хоча в підписаній частині договору зазначено, що відповідач ознайомлений і згодний із умовами фінансування LeaseAT., однак, як вже зазначалося вище, вказані Правила не містять, підпису відповідачів. Таким чином, дані Правила не можна вважати складовими частинами Договору про отримання обладнання № 120277515 від 13.12.2013 року та Договору поруки від 13.12.2013 року. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 11.03.2015 року (справа № 6- І6цс15\ і є обов'язковими для судів при розгляді подібних справ. Згідно з Пунктом 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та носієм в системі LeaseAT. встановлено, що у разі несвоєчасної сплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь Оператора LeaseAT. плату за прострочення платежу в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченої о платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором: в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду на який припадає дата оплати за договором. У інших пунктах Правил про спосіб обчислення неустойки за прострочення терміну сплати щомісячних платежів не йдеться. Відповідно до п. З ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Статтею 550 ЦК України встановлено, що проценти на неустойку не нараховуються. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач розрахунок штрафних санкцій на суму 33253,86 грн., здійснював шляхом додавання до суми щомісячного платежу суми штрафних санкцій нарахованих в попередньому місяці, і вже на загальну суму проводив нарахування штрафних санкцій за поточний місяць, що суперечить приписам ст. 550 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Аналізуючи зміст п. 14.2 Правил суд вважає, що тривалість прострочення щомісячних платежів на розмір неустойки не впливає. Тобто, за своєю юридичної природою, відповідальність, передбачена п. 14.2 Правил - є штрафом. Таким чином, сума простроченого платежу повинна була скласти 344.10 грн. (3441.00х10% = 344,10 грн., де 3441.00 - це сума прострочених платежів за Договором). Крім того слід зазначити, що оскільки на спірні правовідносини поширюються норми законодавчих актів України про захист прав споживачів, тому для вирішення цієї справи слід застосовувати роз'яснення, викладене у Рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року по справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». У мотивувальній частині цього Рішення зазначається, що споживач (в даному спорі - [PERSON]В.) є слабкою стороною у договорі і тому він підлягає особливому правовому захисту, що у свою чергу звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободу договору. Щодо стягнення боргу з поручителя: Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має викопуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог нього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251. 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статі 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється,. якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач (а відтак і поручитель) взяли на себе зобов'язання повернути суму платежів до 22 вересня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з умовами договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною З статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Так, [PERSON] останній раз сплатила платіж за договором в сумі 435.00 гри. в січні 2014 року. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника з лютого 2014 року у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення заборгованості за придбані товари. Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання нього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань, позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Така правова позицій висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цсІ4. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель, відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як зазначалось вище, останній платіж було здійснено в січні 2014 р., тому з часу несплат платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цсІ4. Таким чином, пред'явивши позов до поручителя в липні 2016 року позивач пропустив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, в зв'язку з чим порука за спірним договором є припиненою. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою па підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-І599цс15. З наведеного суд робить висновок, що відповідачем порушено договір від 13.12.2013 року, а позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial