Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок, загальною площею 90,9 м2, житловою площею 57,7 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", погріб - "В", вбиральня - "Г", колонка - "№1" та огорожа - "№2-№4", що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] в смт Велика Димерка Броварського району Київської області помер його дід [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, яке згідно із заповітом від 16 жовтня 2016 року він заповідав йому та його матері [PERSON] . У визначений законом строк спадщину після смерті діда [PERSON] він прийняв, подавши відповідну заяву до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області. Інший спадкоємець за заповітом його матір [PERSON] від прийняття належної їй частки у спадщині після смерті батька відмовилася на його, [PERSON] , користь. До складу спадкового майна після смерті діда входить належний спадкодавцю житловий будинок, що знаходиться за зазначеною вище адресою. У видачі йому, як єдиному спадкоємцю після смерті [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріальною конторою йому було відмовлено, через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця на спірне нерухоме спадкове майно, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов [PERSON] підтримує, просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника за наявними у матеріалах справи документами. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд встановив, що [INFO] в смт Велика Димерка Броварського району Київської області у віці 71 років помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , який являється дідом позивача [PERSON] 16 жовтня 2016 року [PERSON] був складений заповіт, який посвідчений секретарем Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Бугаєнком В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 207, згідно із яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав дочці [PERSON] , [INFO] , та онукові [PERSON] , [INFO] , позивачу у справі. Із спадкової справи № 79/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] видно, що 01 лютого 2017 року у визначений законом строк до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся спадкоємець за заповітом [PERSON] , що свідчить про прийняття ним спадщини після смерті діда [PERSON] . Того ж дня, 01 лютого 2017 року, інший спадкоємець за заповітом дочка померлого [PERSON] подала до цієї ж нотаріальної контори заяву за вх. № 242, у якій зазначала, що від прийняття належної їй частки у спадщині після смерті батька [PERSON] вона відмовляється на користь свого сина [PERSON] . Із матеріалів даної спадкової справи вбачається, що [PERSON] - дружина померлого [PERSON] мала право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, проте від належної їй обов`язкової частки спадкового майна відмовилася, проти видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я спадкоємців за заповітом [PERSON] та [PERSON] не заперечувала, що посвідчується її заявою за вх. № 287 від 07 лютого 2017 року, поданою нею до зазначеної вище державної нотаріальної контори. 18 листопада 2017 року Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області після смерті спадкодавця [PERSON] видала позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на три земельні ділянки: площею 0,1500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221281201:01:038:0028; площею 0,0389 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221281201:01:038:0027; та площею 0,1110 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221281201:01:038:0026, розміщені на землях, що знаходяться у віданні Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, які на праві приватної власності належали [PERSON] , який помер [INFO] . Листом за вих. № 3985/02-14 від 18 листопада 2017 року вказаною вище нотаріальною конторою позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON] на належний йому житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відмовлено, оскільки спадкоємцем не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на даний спадковий житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що, крім зазначених земельних ділянок, на день смерті спадкодавцю [PERSON] на праві власності належав ще житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Факт належності [PERSON] спірного спадкового нерухомого майна підтверджуєтьсязаписами в книзі погосподарського обліку № 27 Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області за 2016-2020 роки, згідно із якими головою домогосподарства, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] . Інформацією про реєстрацію права власності на даний будинок селищна рада не володіє. Із листа Комунального підприємства Київської обласної ради "Лівобережне бюро технічної інвентаризації" від 02 березня 2017 року за вих. № 117302, наданого на запит позивача, видно, що згідно із відомостями цього бюро вказаний житловий будинок на праві власності не зареєстрований, відповідно до інвентаризації від 09 березня 2017 року самочинно було збудовано тамбур літ. "а1". Із свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого Броварською районною радою народних депутатів 11 грудня 1978 року за № 360/51, видно, що забудовником цієї садиби є спадкодавець [PERSON] . Актом від 15 жовтня 1980 року державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженим рішенням виконкому Великодимерської сільської ради народних депутатів, належний [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , прийнятий державною комісіє в експлуатацію в установленому законом порядку. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 09 березня 2017 року, видно, що за даною адресою знаходяться: житловий будинок, позначений на плані - "А", загальною площею 90,9 м2, житловою площею 57,7 м2, із господарськими будівлями та спорудами: сарай - "Б", погріб - "В", вбиральня - "Г", колонка - "№1" та огорожа - "№2-№4". Із цього ж технічного паспорта вбачається, що приміщення житлового будинку, зокрема, тамбур "а1", площею 2,3 м2, був збудований самочинно у 2002 році. Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У ч. 2 ст. 376 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом положень ч. 2 ст. 331 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із подальшими змінами), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації. Судом встановлено, що на момент побудови спірного спадкового житлового будинку та введення його 15 жовтня 1980 року в експлуатацію, чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на це нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є відповідні записи про це, зроблені в погосподарській книзі Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області за 2016-2020 роки, на території якої знаходиться спірний спадковий житловий будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем за життя цього права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, інші споруди, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, оскільки згідно із вимогами ст. 1218 ЦК України до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на житловий будинок, який побудований та оформлений у встановленому законом порядку до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України. У разі відсутності державної реєстрації за спадкодавцем права власності на спадкове нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину в установленому законом порядку, мають право на оформлення своїх спадкових прав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що станом на день смерті спадкодавцю [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, загальною площею 88,6 м2 (90,9 м2 - 2,3 м2) без урахування самочинно збудованого тамбура - "а1", із зазначеними господарськими будівлями і спорудами, оскільки за життя [PERSON] у визначеному законом порядку самочинно здійснену прибудову до житлового будинку не оформив, тому право власності на неї не набув. Відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами унеможливлює видачу нотаріальною конторою єдиному спадкоємцю позивачу [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті діда [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове нерухоме майно. За змістом положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом після смерті [INFO] діда [PERSON] , якому на день смерті на праві власності належав спірний житловий будинок, загальною площею 88,6 м2, житловою площею 57,7 м2, із відповідними господарськими будівлями і спорудами, а також те, що тамбур - "а1" площею 2,3 м2 збудований самочинно та за життя належним чином спадкодавцем не був оформлений, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial