Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що 16.01.2014 року між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" в особі заступника голови правління Богданової О.В., яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності, та відповідачем було укладено договір банківського вкладу "Швидкий прибуток" №Т-42701, за яким вклад в сумі 190200 грн. було розміщено відповідачем на строк з 16.01.2014 р. по 15.02.2014 р. Між тим 16.01.14 постановою Правління Національного банку України від 16.01.2014 року №14 ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1 від 16.01.14 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ДАНІЕЛЬ» з ринку та здійснення у ньому тимчасової адміністрації, та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ожга Є.В. Зазначив, що, оскільки за змістом ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження органів управління банку призупиняються з дня призначення уповноваженої особи Фонду, 16.01.14 заступник голови правління Богданова не мала повноважень укладати угоду з відповідачем. Окрім того, фінансова операція з відповідачем була здійснена 16.01.2014 року після закінчення операційного часу банку - о 21 год. 50 хв., що, на думку позивача, також свідчило про недійсність договору як такого, що спрямованого на порушення публічного порядку - незаконне заволодіння майном держави або юридичної особи. У зв'язку з цим, уточнивши позов, просив встановити факт нікчемності зазначеного договору, визнати недійсним нікчемний договір, укладений з відповідачем 16.01.2014 р., та визнати відсутнім право відповідача на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів за договором банківського вкладу від 16.01.14. У судовому засіданні представник позивача Литвин О.А., який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені обставини, та пояснив, що про введення тимчасової адміністрації керівництво правління було повідомлено 16.01.14, однак до кінця цього дня шляхом укладення фіктивних договорів банківського вкладу депозитний портфель банку був штучно збільшений на мільйони гривень. Серед таких договорів був і договір з відповідачем, який не супроводжувався фактичним внесенням готівки. У зв'язку з виявленими порушеннями було відкрите кримінальне провадження. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2014 р. між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" в особі заступника голови правління Богданової О.В., яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності, та відповідачем було укладено договір банківського вкладу "Швидкий прибуток" №Т-42701, за яким відповідач розмістив вклад в сумі 190200 грн. на строк з 16.01.2014 р. по 15.02.2014 р. Як видно з Постанови Правління Національного банку України №14 від 15 січня 2014 року, ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" віднесено до категорії неплатоспроможних. Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1 від 16 січня 2014 року «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації», виданого на підставі зазначеної постанови НБУ, розпочато процедуру виведення зазначеного банку з ринку та здійснення у ньому з 17.01.2014 року тимчасової адміністрації, а також призначено уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію Ожга Є.В., якого зобов'язано приступити до виконання обов'язків 17.01.2014 р. Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про встановлення факту нікчемності договору та визнання його недійсним, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом; у цьому разі визнання судом такого правочину недійсним потреби немає. Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) припиняються з дня призначення уповноваженої особи Фонду, яка набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення; на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділі, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку; правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Враховуючи наведене, договір банківського вкладу від 16.01.2014 р. є нікчемним в силу закону, тому визнання його недійсним судом не потребує. Позивач послався на наявність спору з відповідачем, посилаючись на те, що останній звернувся до нього з заявою про повернення банківського вкладу після закінчення строку договору. Однак, за змістом п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", законодавець застосовує термін "спір" у сенсі судового спору. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач з позовом до ПАТ "КБ "Даніель" чи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не звертався. Положення пункту 3 вказаної постанови кореспондується з ч.5 ст.216 ЦК України та положеннями, викладеними у пункті 5 постанови, які наголошують на тому, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. За змістом п.7 вказаної постанови Пленуму, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом; у разі визнання правочину нікчемним, суд застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, правовим наслідком недійсності правочину є обов'язок сторони повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Однак позивач, вимагаючи застосування наслідків нікчемного правочину, просить застосувати спосіб захисту права, який не передбачений законом - визнати відсутність права відповідача на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить також з наступного. З повідомлень слідчого СУ ГУМВС України в місті Києві Шевчука В.В. №1-01-3830 від 27.08.2014 р. та №12/5-247/2 від 15.10.2014 р. вбачається, що до ЄРДР 12.03.2014 р. внесене кримінальне провадження №12014100100002215 за ч.2 ст.191, ч.5 ст.191 КК України, а 07.10.2014 р. - кримінальне провадження №12014100000001269 щодо заволодіння фізичними особами за попередньою змовою з працівниками ПАТ "Комерційний банк "Даніель" правом на виплату внесених на депозит коштів шляхом укладення депозитних договорів без фактичного внесення готівки до каси банку. У цих кримінальних справах ПАТ "Комерційний банк "Даніель" визнано потерпілим. Як вбачається з пояснень позивача та повідомлень заступника начальника Управління Державної служби безпеки ГУМВС України в м.Києві Р.М.Копія №7/4-2497 від 16.04.2014 р. та слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві В.О.Загладько №59/вх-9999 від 28.05.2014 р., направлених Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, кримінальні провадження проводяться за договорами банківського вкладу, укладеними 16-17 січня 2014 р. особами, які рахуються вкладниками ПАТ "Комерційний банк "Даніель", у тому числі, і відповідач, але грошові кошти не вносили, у зв'язку з чим Фонд зобов'язано вжити заходів з тимчасового призупинення виплат відшкодувань за рахунок Фонду. Однак вимога про визнання договору фіктивним позивачем не заявлена, а суд відповідно до ст.11 ЦК України розглядає справи на засадах диспозитивності в межах заявлених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed