Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів ,вказавши в обґрунтування позову наступне. 21 березня 2013 року між Кредитною спілкою «Компаньйон» і відповідачем [PERSON] був укладений договор кредитування № КС-7544/21.03.2013- КР відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 20000,00 гривень на строк з 21.03.2013 року по 21.03.2015 року зі сплатою нарахованих планових відсотків . З метою забезпечення виконання зобов,язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, були оформлені договори поруки: № КС-7544/21.03.2013-Пр.1 від 21.03.2013 року з [PERSON]; № КС-7544/21.03.2013-Пр.2 від 21.03.2013 року з [PERSON]; № КС-7544/21.03.2013-Пр.3 від 21.03.2013 року з [PERSON]; КС-7544/21.03.2013-Пр.4 від 21.03.2013 року з [PERSON]. Позивач виконав свої зобов,язання, виплатив відповідачу [PERSON] 20000,00 гривень. У порушення норм закону та умов договору, відповідач [PERSON] зобов,язання за вказаним договором належним чином не виконала. Згідно п.2 додаткової угоди до договору кредитування № КС-7544/21.03.2013-КР від 21.03.2013 року, у зв,язку з поданням позовної заяви та поверненням кредиту у судовому порядку, до відповідача [PERSON] була застосована процентна ставка 135% річних. Згідно Закону України „ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відсотки по додатковій угоді були застосовані до 14.04.2014 року, а з 15.04.2014 року були нараховані відсотки, згідно п.3.2. договору кредитування №КС-7544/21.03.2013-КР від 21.03.2013 року. Відповідачі належним чином не виконували зобов'язання за договором кредитування, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за основною сумою кредиту у сумі 13574,82 гривні, відсотків за користування кредитом у сумі 19859,41 гривень ,що в загальній сумі становить 33434,23 гривні ,яка на даний час відповідачами не сплачена, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі [PERSON],[PERSON] ,[PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заперечення, в яких зазначили, що позовні вимоги не визнають посилаючись на такі обставини. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості з урахуванням застасованої процентної ставки у розмірі 135%, при цьому робить посилання на Закон України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Розрахунок заборгованості за процентами позивач не надав. Відповідно до Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, позивач не мав право приміняти п. 2 додаткової угоди в період з 14.04.2015 року до теперішнього часу, але як вбачається з позовної заяви, позивач не виконав вимоги вищезазначеного закону та продовжував нараховувати проценти. Згідно чинного законодавства, проценти за кредитом не можуть перевищувати суму кредиту, але позивач зазначає, що проценти були нараховані у розмірі 135%, при цьому не надавши розрахунку. Відповідно до Закону України „Про захист прав споживачів", умови договору не справедливі, бо нарахування процентів за його невиконання перевищує 50% від суми боргу. Крім того, позивач не звертався до відповідачів-поручителів , з листом-нагадуванням про несплату кредиту, тим самим пропустив термін у шість місяців та право висувати вимоги щодо погашення боргу до поручителів. Через обставини, у яких опинилася Україна, основний боржник та поручителі за договором кредитування опинилися у скрутному становищі, та не мають можливості сплатити заборгованість. Просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, заперечень на позов не надала. Відповідачу було надіслано виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу. Інших відомостей про місце роботи або фактичне місце проживання, перебування відповідача суд не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, заперечень на позов не надав. Відповідачу було надіслано виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу. Інших відомостей про місце роботи або фактичне місце проживання, перебування відповідача суд не має. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи,суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 21 березня 2013 року відповідач [PERSON] звернулась до кредитного комітету Кредитної спілки «Компаньйон» із заявою в якій просила надати їй кредит у розмірі 20000 гривень, строком на 24 місяці, на соціальні потреби (копія заяви-а.с.4). В той же день -21 березня 2013 року між Кредитною спілкою «Компаньйон» і відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитування № КС-7544/21.03.2013- КР на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. При цьому сторони договору передбачили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0,134246% на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49% (копія договору- а.с.7) . Також позивач та відповідач [PERSON] встановили у договорі, що погашення кредиту та процентів за користування ним здійснюватиметься згідно з графіком платежів, що є додатком до кредитного договору (пункт 3.4. кредитного договору). Графіком платежів, сторони кредитного договору встановили, що зобов'язання позичальника з повернення кредиту та сплата процентів повинно виконуватись частинами, при цьому графіком встановлені конкретні строки та розміри кожної частини грошового зобов'язання позичальника і по поверненню кредиту, і по сплаті процентів (а.с.8). Також сторони передбачили у кредитному договорі, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається у такому порядку: спочатку проценти, а в наступну чергу - основна сума кредиту (пункт 3.6. договору). Крім того ,позивач та відповідач [PERSON] того ж дня-21.03.2013 року уклали додаткову угоду до договору кредитування №КС-7544/21.03.2013-КР ,в якій п.3.2. договору кредитування виклали в наступній редакції : „плата за користування кредитом (проценти) становить 0,36986% на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 135% .Відсотки нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту". Пунктом 2 додаткової угоди передбачили,що у разі стягнення боргу у судовому порядку плата за користування кредитом становить 135% річних з залишку основної суми кредиту за весь час користування кредитом, при цьому кредитна спілка проводить перерахунок оплати(а.с.10). Сторони договору встановили, що кредитодавець зобов'язується надати позичальнику кредит у день підписання договору (пункт 2.2. кредитного договору). Факт належного виконання кредитодавцем зобов'язання з видачі кредиту у розмірі 20000 гривень та отримання його позичальником [PERSON] підтверджується видатковим касовим ордером від 21 березня 2013 року (а.с.9). З метою забезпечення виконання зобов,язання з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, були оформлені договори поруки: № КС-7544/21.03.2013-Пр.1 від 21.03.2013 року з [PERSON] (копія договору- а.с.11); № КС-7544/21.03.2013-Пр.2 від 21.03.2013 року з [PERSON] (копія договору- а.с.18); № КС-7544/21.03.2013-Пр.3 від 21.03.2013 року з [PERSON] (копія договору- а.с.15); КС-7544/21.03.2013-Пр.4 від 21.03.2013 року з [PERSON] (копія договору- а.с.21). Відповідно до п.2.1 договорів поруки, поручитель бере на себе обов,язок відповідати по зобов,язанням боржника [PERSON] (копії договорів поруки- а.с.11,15,18,21). Згідно п.3.2. договорів поруки, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов,язанням боржника у повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплата відсотків за користування кредитом, оплату додаткових відсотків, відшкодування збитків заподіяних кредиторові невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору кредитування (копії договорів поруки- а.с.11,15,18,21). Згідно листів від 23.12.2014 року, Кредитна спілка „Компаньйон" повідомляла поручителів за вищезазначеним кредитним договором, про виниклу заборгованість за кредитом та необхідність сплати утвореної заборгованості ( а.с.28,29,30,31,32,33,34). Виходячи з розрахунку заборгованості за договором кредитування №КС-7544/21.03.2013-КР, у якому враховано оплати здійснені відповідачем (а.с.25), [PERSON], як позичальник, починаючи з травня 2013 року почала порушувати взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів (оскільки сплачувала грошові кошти не у повному обсязі та не у строки передбачені договором і графіком), а з квітня 2014 року, вказані зобов'язання перестала виконувати взагалі. Тобто, в порушення взятого на себе зобов'язання, допустила затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування, на строк що перевищує один календарний місяць. Договором кредитування №КС-7544/21.03.2013-КР , позивач та відповідач встановили, що у випадку затримання [PERSON] сплати частини кредиту та/або процентів за його користування на строк, що перевищує один календарний місяць, кредитна спілка «Компаньйон» отримує право дострокової вимоги повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом (пункт 5.4.3. договору). Поряд з цим, умовами пункту 2 додаткової угоди до договору кредитування №КС-7544/21.03.2013-КР, позивач та відповідач передбачили, що у разі стягнення боргу у судовому порядку, проценти складуть 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а кредитна спілка проводить перерахунок їх оплати. При цьому, відповідачі зазначили ,що ознайомлені та згодні з усіма пунктами додаткової угоди та засвідчили це власними підписами .(а.с.10). Таким чином, Кредитна спілка «Компаньйон» дійсно набула право вимоги дострокового повернення боргу у вигляді кредиту (у розмірі 13574,82 гривні ) та процентів за його користування, виходячи із ставки 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом., тобто у розмірі 19859,41 грн., що у загальній сумі складає: 33434,23 гривні. Отже,суд приходить до висновку,що факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання на підставі договору кредитування №КС-7544/21.03.2013-КР є доведеним, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту та сплати процентів. Положеннями статей 553 та 554 Цивільного кодексу України встановлено,що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, тому у випадку порушення зобов'язання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі (включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків), залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Вищезазначеними договорами поруки встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], як поручителі, взяли на себе зобов'язання відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне і повне виконання [PERSON] , як боржником, своїх зобов'язань за кредитним договором. Отже в силу положень частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а тому ,суд вважає ,що позовні вимоги позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредитування в солідарному порядку обгрунтованими та такими , що підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги посилання відповідачів [PERSON],[PERSON],[PERSON] на ст. 2 Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" з наступних підстав. Статтею 2 Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями,а саме : на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Суд вважає необхідним зазначити ,що відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином неустойка (штраф ,пеня) є мірою цивільно -правової відповідальності за порушення невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання . Проценти , які просить стягнути позивач є платою за користування його грошовими коштами,що і відображено в договорі кредитування та додатковій угоді і не являються пенею та/або штрафом ,а тому немає підстав від звільнення відповідачів від їх сплати відповідно до ч.2 Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операці". Крім того,суд зазначає,що в договорі кредитування, укладеному між сторонами взагалі відсутні положення про нарахування пені або штрафу в разі невиконання або неналежного виконання зобов"язань. Позивач зазначив,що Згідно Закону України „ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відсотки по додатковій угоді були застосовані до 14.04.2014 року, а з 15.04.2014 року були нараховані відсотки, згідно п.3.2. договору кредитування №КС-7544/21.03.2013-КР від 21.03.2013 року. Виходячи із вищезазначеного,суд не вважає це вірним оскільки позивач мав право застосовувати процентну ставку 135 % за весь період користування кредитом і в такому разі сума боргу була б більшою, але суд не може перерахувати суму боргу в сторону збільшення , тобто виходити за межі позовних вимог і тому розглядає позов в межах заявлених позовних вимог. Суд не бере до уваги посилання відповідачів на відсутність розрахунку заборгованості, оскільки це спростовується розрахунком заборгованості , який знаходиться в матеріалах справи(а.с.25). Не заслуговують на увагу посилання відповідачів на те,що позивач не звертався до них з нагадуванням про несплату кредиту ,оскільки в матеріалах справи знаходяться листи -нагадування, надіслані відповідачам(а.с.30-34) ,витяг з реєстру поштових відправлень(а.с.27), копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.28.29) . Крім того,суд звертає увагу на те,що відповідачі-поручителі зобов"язалися щомісячно перевіряти стан дотримання боржником графіку розрахунків,а у випадку виявлення заборгованості зобов"язалися сплатити суму кредита боржника,сплатити відсотки за користування ним,відшкодувати збитки,заподіяні кредиторові невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору кредитування за рахунок особистих коштів,особистого майна.,що вказано в п.3.4.вищезазначених договорів поруки . Отже, виходячи з умов договорів поруки,укладених між позивачем та відповідачами-поручителями ,позивач не мусив повідомляти їх про наявність заборгованості за договором кредитування . Суд не бере до уваги посилання відповідачів на їх скрутне становище внаслідок подій в Україні оскільки відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд вважає,що і позичальник і відповідачі добровільно уклали договори кредитування та поруки ще 23.03.2013 року ,тобто до проведення на території України антитерористичної операцїї. Крім того, суд зазначає, що оскільки відповідачі укладали договори кредитування та поруки з позивачем у добровільному порядку, вони могли передбачати можливість настання для них несприятливих фінансових наслідків, але взяли на себе такий ризик. Зважаючи на викладене та з огляду на положення статті 617 ЦК України «підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання», суд вимушений констатувати, що відсутність у відповідачів необхідних коштів для виконання перед позивачем грошового зобов'язання, не звільняє їх від відповідальності за порушення такого зобов'язання. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги Кредитної спілки „Компаньйон" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по договору кредитування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 334.35 гривні , які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.42), вони підлягають стягненню на користь позивача з кожного відповідача окремо та пропорційно, тобто по 66,87 гривні , оскільки відповідно до положень частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України солідарний обов`язок до судових витрат не застосовується. Таким чином,

Outcome: approved