Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія», Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так позивач є споживачем електричної енергії та оплачує за її споживання на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеської обласної енергопостачальної Компанія». Між позивачем та ПАТ «Одесаобленерго» в 29.11.2013 року було укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до якого, споживач зобов`язаний здійснювати оплату за спожиту електроенергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку, а Енергопостачальник зобов`язаний забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензії та договором про користування електричною енергією, надавати інформацію про послуги, пов`язані з електропостачанням. З 01 січня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» в односторонньому порядку встановлено нові умови постачання електроенергії на умовах комерційної приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг (оператор - АТ «Одесаобленерго»). Починаючи з зазначеного терміну оплата за спожиту електроенергію проводиться споживачем своєчасно, що підтверджується копіями квитанцій. При цьому при прийманні платежів за електроенергію банком додатково утримується комісійна винагорода за приймання та перерахування коштів за електроенергію, незважаючи на закладення у тариф витрат на приймання та перерахування платежів споживачів, що підтверджується квитанцією №RTKS0010460 від 05.06.2019 року. 22 лютого 2019 року після звернення позивача на «Урядову гарячу лінію» АТ «Одесаобленерго» було запропоновано позивачу звернутися з цього питання до найближчого відділення АТ «Перший Інвестиційний Банк» та повідомлено, що Біляївський РЕМ не приймає участі у розрахунках дохідності будь-яких банківських установ та відповідно не має відношення до нарахування банком комісії на будь-які платежі, які здійснюються через термінали банку. 27 березня 2019 року позивач отримав відповідь від Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» на його звернення щодо комісійної винагороди банків під час прийому платежів від населення за електроенергію, в якому TOB «ООЕК» відмовилося надавати копію договору з банком, оскільки ця інформація (документ) є комерційною таємницею ТОВ «ООЕК». Згідно відповіді Національного банку України на заяву позивача від 05.04.2019 року стосовно стягнення банківськими установами комісійної винагороди при оплаті за спожиту електроенергію вбачається, що банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. 24 квітня 2019 року позивачем отримано відповідь від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) на звернення позивача до прокуратури Одеської області від 18.03.2019 року з вищезазначеного питання. Так, НКРЕКП зазначено, що тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, встановлені постановою НКРЕКП від 26.02.2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.03.2015 року за № 231/26676 та під час здійснення оплати за електроенергію населенням через банківські і фінансові установи виникає необхідність оплати цим установам за послуги з перерахування платежів. Проте, з метою зменшення фінансового навантаження на населення НКРЕКП у структурі тарифів на послуги постачальника універсальних послуг електропостачальних компаній передбачає кошти на сплати комісійної винагороди банкам та фінансовим установам при прийманні платежів за електричну енергію безпосередньо від населення. Тобто, сплату комісійної винагороди банкам та фінансовим установам здійснюють енергопостачальні компанії. При цьому, електропостачальні компанії самостійно обирають установи, з якими укладають договори за принципом економічної доцільності (мінімізації витрат). Перелік банківських установ, з якими ТОВ «Одеська Обласна Енергопостачальна компанія» уклала договори на приймання платежів від населення: ПАТ Перший Інвестиційний Банк; АТ Ощадбанк, що вбачається з офіційної інформації на веб-сайті ТOB «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія». З вищезазначеного вбачається, що відповідачами ТОВ «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія» (з яким позивач має правовідносини з договору П06027/16) і ПАТ - Перший Інвестиційний Банк (з яким позивач має правовідносини, при здійсненні оплати за електроенергію) порушуються його права як споживача на інформацію та на отримання послуги за тарифом згідно чинного законодавства, а саме постанови НКРЕКП від 26.02.2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.03.2015 року за № 231/26676. Позивач також посилається на те, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2018 № 1175 «Про затвердження Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії визначено структуру тарифу на постачання електроенергії населенню. З аналізу положень вказаної Постанови в структурі тарифу на електричну енергію передбачено витрати на оплату послуг банків. Позивач також стверджує, що його введено у оману з боку відповідачів стосовно регулювання комісійної винагороди (комісії) банку за надані послуги з приймання платежів за електроенергію. Так, згідно відповіді ТОВ «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія» зазначено, що в текстах укладених з банками договорів відсутні жодні умови, які б регулювали одночасне приймання або неприймання комісійної винагороди банками від фізичних осіб під час прийому банками платежів від фізичних осіб за електроенергію, що суперечить регулюванню цього питання з боку НКРЕКП. Таким чином, неправомірними діями відповідачів позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 16 (шістнадцять) гривень. Розмір та наявність моральної шкоди обґрунтовується тим, що починаючи з лютого 2019 року, позивач не можу реалізувати свої права, надані його як споживачу, моральними переживаннями і порушенням права власності, оскільки позивач витрачає зайві гроші при здійсненні оплати за електроенергію. Неодноразові звернення на адресу відповідачів та до контролюючих органів (Антимонопольний комітет України, Національний банк України, Національне антикорупційне бюро України, Головне управління національної поліції в Одеській області, прокуратура Одеської області, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини) та відсутність з їх боку реальних дій щодо усунення порушень його прав як споживача завдає позивачу моральні страждання і переживання, які він оцінюю у розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень. На підставі викладеного позивач просив усунути порушення прав як споживача електроенергії шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» і AT "Перший Інвестиційний Банк" включення в укладений між ними договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банків за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування або програмно-дистанційних комплексів самообслуговування обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» сплачувати комісійну винагороду банку за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб та обов`язок AT Перший Інвестиційний Банк з неприймання комісійної винагороди за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб, а також стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 157 гривень 25 копійок та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві. Так позивач вважає, що AT «Перший Інвестиційний Банк» незаконно стягується з фізичних осіб комісійна винагорода під час здійснення платежів за спожиту електроенергію на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія». Вищевказану комісійну винагороду повинно сплачувати саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія», оскільки дана винагорода входить у тариф за електроенергію. Він неодноразово звертався до відповідачів з проханням усунути вищевказані порушення, однак всі його звернення залишились поза увагою відповідачів, незважаючи на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), яка повідомила, що у структурі тарифів на послуги постачальника універсальних послуг електропостачальних компаній передбачає кошти на сплати комісійної винагороди банкам та фінансовим установам при прийманні платежів за електричну енергію безпосередньо від населення. Позивач вважає, що вищевказаними діями відповідачів порушуються права населення м. Одеси та Одеської області, оскільки банки безпідставно отримують комісійну винагороду. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Так він пояснив, що комісійна винагорода встановлюються безпосередньо банками. Договором, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» та AT «Перший Інвестиційний Банк», не передбачено обов`язку товариства сплачувати комісійну винагороду за споживачів під час оплати за електричну енергію. Представник AT «Перший Інвестиційний Банк» позовні вимоги не визнав у повному обсязі, а також пояснив, що банком самостійно визначена комісійна винагорода під час здійснення оплати фізичними особами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» оплати за електричну енергію. В договорі, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» та AT «Перший Інвестиційний Банк», не передбачено обов`язку товариства сплачувати комісійну винагороду за споживачів під час оплати за електричну енергію. Представник банку також пояснив, що банк, згідно чинного законодавства, має право встановлювати комісійну винагороду за послуги банку, оскільки це є окрема банківська операція. В даному випадку банк отримує комісійну винагороду від фізичних осіб за послуги щодо перерахування коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія», а також від товариства за обслуговування даного рахунку. (а.с. 1-10) Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії. 21.08.2019 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» (м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 70, код ЄДРПОУ 42114410) був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 21.08.2019р.. (а.с. 28-31) Відповідно до п. 2.1. за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Згідно п. 5.9 Договору розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Постачальника при цьому, Споживач не обмежується у праві здійснити оплати за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу- Постачальника, та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виклично шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника. (а.с. 28-29) ТОВ «ООЕК» з 01 січня 2019 року являється постачальником універсальних послуг на якого покладений спеціальний обов`язок, щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області, відповідно до п.2 ч.2 ст. 62, ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії». У зв`язку з реформою у сфері енергетики, всі діючі станом на 31.12.2018 р., побутові споживачі постачальника за регульованим тарифом (в Одеській області - це AT «Одесаобленерго») автоматично, без додаткової згоди самих споживачів, почали отримувати послуги постачання електричної енергії від нового постачальника електричної енергії (в Одеській області - це ТОВ «ООЕК») на умовах раніше укладених договорів. Такий порядок прямо врегульований п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», п.2. та п.4. Постанови № 312 від 14.03.2018 р. про затвердження «Правил роздрібного ринку електричної енергії» (скорочено- ПРРЕЕ), які передбачали, що: укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом (п.2. Постанови №312 від 14.03.2018р.); передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам (абз. 12 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії»). З 01.01.2019 р., відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», абз. 14 пп.1.1.2; ч.3 пп. 3.1.6; абз.1-2 пп. 3.1.7; абз. 1-2 пп. 3.2.1; абз.1 пп. 3.2.5; пп.3.3.1; пп.3.3.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. (далі - ПРРЕЕ) постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розроблений ТОВ «ООЕК» на підставі типового договору (додаток № 6 до ПРРЕЕ), а також публічної комерційної пропозиції № 1-УП «Споживач: індивідуальний побутовий споживач, колективний побутовий споживач» (що є невід`ємною частиною та додатком № 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), які опубліковані на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.18 р. № 99. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, а також в засобах масової інформації, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз.5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії». Судом встановлено, що 16.08.2019р. [PERSON] було здійснено оплату за електроенергію за особистим рахунком № [NUMBER] у розмірі 167 гривень 07 копійок, що підтверджується квитанцією №1236R1592. Одночасно з оплатою за електроенергію Акціонерним товариством «Перший Інвестиційний Банк» з [PERSON] було утримано комісію у розмірі 05 гривень, що підтверджується квитанцією 1236R1592К. (а.с. 34) [PERSON] як споживач, є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що відповідає положенню ч. 2 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому мав можливість обрати будь-яку банківську установу або термінал для оплати електричної енергії. Однак він самостійно обрав AT «ПІБ» для здійснення оплати, погодився із запропонованими умовами та не відмовився від проведення операції з встановленою комісійною винагородою. Судом також встановлено, що комісійну винагороду під час здійснення платежів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» нараховують та утримують ПАТ «Банк Восток», що підтверджується листом від 19.11.2019р.. (а.с 104), АТ «Укрпошта», що підтверджується листом від 09.12.2019р. (а.с. 116), АТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується листом від 04.12.2019р. (а.с. 118), АТ «Приватбанк», що підтверджується листом від 12.11.2019р. (а.с. 145) В той же час згідно інформації ПАТ «МТВ» Банк, комісійна винагорода при здійсненні платежів фізичними особами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» не передбачена, що підтверджується листом від 27.11.2019р. (а.с. 134) Згідно листа Національного банку України від 05.04.2019 року № 20-0007/18780 стосовно стягнення банківськими установами комісійної винагороди при оплаті за спожиту електроенергію зазначено, що банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ч.3 гл. І Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 25 вересня 2018 року №103, приймання через касу банку (філії, відділення) готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки юридичних і фізичних осіб або на рахунок банку (філії, відділення) - є банківською послугою. Положенням п.12 ч.4 гл.І цієї Інструкції встановлено, що каса банку це сукупність операційних кас банку (філій, відділень), пунктів дистанційного обслуговування, пунктів обміну поземної валюти, а також ПТКС та банкоматів. Згідно з ч.14 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Отже, при встановленні розміру комісійної винагороди за приймання платежів за послуги, банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до положень якого банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. При цьому, банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг цьому банку (ч.2 ст.53 Закону), Тарифна політика банків щодо встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення за банківські послуги формується виходячи з оцінки можливого обсягу продаж та витрат, пов`язаних з наданням послуг, та з аналізу тарифів конкурентів, і спрямована на забезпечення прибутковості послуги та конкурентного рівня тарифів банку. Встановлення відповідного розміру комісійної винагороди та його періодичний перегляд залежить від політики банку у сфері операційного прибутку. Для банків характерний диференційований підхід до надавачів банківських послуг під час встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення, який полягає в тому, що розмір комісійної винагороди може визначатися залежно від кількості та обсягу послуг, які надаватимуться клієнту (надавачу послуг), перспективності взаємовідносин клієнта з банком, стійкості фінансового становища клієнта, репутації, напрямів співпраці та їх значущості для банку, тривалості та якості взаємовідносин. Банки здійснюють приймання готівкових платежів від фізичних осіб за Послуги при наявності договору з надавачем Послуг про приймання платежів споживачів та за відсутності вказаного договору. Органами Антимонопольного комітету України проведено дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за житлово-комунальні послуги, а саме: за послуги з постачання холодної і гарячої води та водовідведення, природного газу і електроенергії та централізованого опалення на користь надавачів цих послуг. Предметом дослідження був стан конкуренції на ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за послуги. Об`єктом дослідження були учасники ринку послуг з приймання платежів за послуги, а саме: центральні офіси банківських установ та УДППЗ «Укрпошта». Під час проведення дослідження було отримано інформацію від УДППЗ «Укрпошта» та 28 банківських установ, у тому числі і від AT «ПІБ», основних учасників регіональних ринків послуг з приймання готівкових платежів з фізичних осіб за послуги, щодо політики приймання коштів від споживачів за послуги та встановлення розміру комісійної нагороди за приймання вказаних платежів. За результатами дослідження було складено Звіт, який було схвалено Антимонопольним комітетом України 01 листопада 2016 року (протокол № 80), відповідно до якого договір про приймання платежів споживачів, укладений між надавачем послуг та банком, може містити умову про одночасне утримання комісійної винагороди як з надавача послуг, так і з платника (фізичної особи). Оскільки розмір комісійної винагороди за приймання платежів від споживачів, який сьогодні сплачують надавачі комунальних послуг, не покриває собівартість вказаної послуги, банки утримують комісійну винагороду за приймання готівкових платежів від фізичних осіб за послуги при наявності договору з надавачем послуг про приймання платежів споживачів так і за відсутності такого договору. При цьому, Антимонопольний комітет України не вказав на порушення законодавства учасниками ринку послуг з приймання платежів за комунальні послуги, а лише запропонував можливі шляхи вирішення ситуації, а саме: забезпечити встановлення економічно обґрунтованого розміру комісійної винагороди за приймання платежів від фізичних осіб, що забезпечить укладання договорів з надавачами житлово-комунальних послуг щодо організації приймання платежів від споживачів відповідно до положень законодавства; ужити заходів для укладення договорів про приймання платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги з банками та іншими установами, положеннями яких було б передбачено обов`язок для надавача житлово-комунальних послуг сплачувати комісійну винагороду за приймання платежів від споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем в якості доказу правовірності своїх вимог наданий лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.04.2019р. № 8011/17.2.2/19, яке було адресовано на ім`я [PERSON] та [PERSON] .. Так, у листі було повідомлено, що тариф на електроенергію, що відпускається населенню, встановлено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015р. № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», зареєстрованого в і Міністерстві юстиції України 02 березня 2015р. № 231/26676. Під час здійснення оплати за електричну енергію населенням через банківські та фінансові установи виникає необхідність оплати цим установам за послуги з перерахування платежів. Проте з метою зменшення фінансового навантаження на населення НКРЕКП у структурі тарифів на послуги постачальника універсальних послуг електропостачальних компаній передбачає кошти на сплату комісійної винагороди банкам та фінансовим установам здійснюють електропостачальні компанії. При цьому електропостачальні компанії самостійно обирають установи з якими укладають договори за принципом економічної доцільності Необхідно відзначити, що в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015р. № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», зареєстрованого в і Міністерстві юстиції України 02 березня 2015р. № 231/26676 не встановлено жодного пункту, яким передбачено, що у структурі тарифів на послуги постачальника універсальних послуг електропостачальних компаній передбачено кошти на сплату комісійної винагороди банкам та фінансовим установам. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2018р. № 1176, затверджено «Методику розрахунку тарифу на послуги постачальника універсальних послуг». Однак з аналізу даної методики не вбачається, що у структурі тарифів на послуги постачальника універсальних послуг електропостачальних компаній передбачено кошти на сплату комісійної винагороди банкам та фінансовим установам. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.04.2019р. № 8011/17.2.2/19, яке було адресовано на ім`я [PERSON] та [PERSON] .. На підставі викладеного, суд вважає, що Акціонерне товариство «Перший Інвестиційний Банк» мало право утримувати з платників за електричну енергію суму комісійної винагороди. Судом також встановлено, між 01.02.2019р. ТОВ «ООЕК» та AT «ПІБ» був укладений договір на прийом платежів. (а.с. 172) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статі 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). [PERSON] , не є стороною договору між ТОВ «ООЕК» та AT «ПІБ» про прийняття платежів за електричну енергію, відповідно до умов якого AT "ПІБ" зобов`язався приймати платежі за електричну енергію та платні послуги від побутових споживачів м. Одеси та Одеської області. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), тощо. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частиною 1 статті 5 вищезазначеного закону встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно з вимогами ст. 21 цього закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення. Таким чином, в сучасних умовах існує можливість вибору платниками при оплаті житлово - комунальних послуг різних каналів оплати послуг (термінали самообслуговування, інтернет- ресурси, особисті кабінети, пошта, банки) з метою уникнення подвійного навантаження на споживачів. Крім того, спірні правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Але, для настання деліктної відповідальності відповідно до ст.1166 ЦК України, необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправної поведінки заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана. Перераховані підстави визначаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Отже, витрати пов`язані з виготовленням та поданням процесуальних документів жодним чином не підпадають під визначення матеріальної шкоди. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про усунення порушення прав як споживача електроенергії шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» і AT Перший Інвестиційний Банк включення в укладений між ними договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банків за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування або програмно -дистанційних комплексів самообслуговування обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна Компанія» сплачувати комісійну винагороду банку за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб та обов`язок AT Перший Інвестиційний Банк з неприймання комісійної винагороди за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб задоволенню не підлягають. Висновок, якого дійшов суд, узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Першої судової палати Верховного суду від 11.12.2019 року справа № 621/3252/18 (провадження №61-14145св19). Згідно ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положення даної статті має вичерпний перелік обставин, за яких ті або інші наслідки неправомірних дій можна вважати моральною шкодою. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однак судом не встановлено неправомірних дій зі сторони відповідачів, а тому дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed