Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В позовній заяві позивач вказує, що 11.01.2008 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та відповідачем було укладено Кредитний договір №001-07047-110108, згідно з умовами якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 2705 грн. на придбання майна на умовах, визначених цим Договором, під 12 % на рік та 2,45 % в місяць. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 11.01.2008 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 3177,48 гри, яка складається з: - заборгованості за кредитом - 1937,44 грн.; - заборгованості за відсотками - 145,24 грн.; - заборгованості за комісіями - 1094,80 грн.; Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача в особі Сальнікова В.В. не з'явився, але, відповідно до заяви, яка є у справі, просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач та представник відповідача в особі [PERSON] не з'явилися, але, відповідно до заяви, яка є у справі, представник просить суд розглянути справу у її відсутності та відсутності відповідача. В матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача - [PERSON], відповідно до яких, представник просить суд застосувати до даних правовідносин строки давності. Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 11.01.2008 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та відповідачем було укладено Кредитний договір №001-07047-110108, копія якого є у справі, згідно з умовами якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 2705 грн. - на придбання майна, згідно з переліком, що зазначений у рахунку-фактурі №111/07ВА від 11.01.2008 та Розділі 11 цього Договору; в сумі 486,90 грн. - на оплату позичальником страхового платежу ЗАТ «СК Брама життя» за договором добровільного страхування життя №001-07047-110108 від 11.01.2008 року, а всього на суму - 3191,90 грн. Відповідно до п.1.2 Договору, кредит надається на строк 24 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 10.01.2010 року. Відповідно до п.10.1 Договору, строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позивальником зобов'язань. Кредит відповідачеві позивачем було надано 11.01.2008 року, що підтверджується меморіальним ордером, копія якого є у справі. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 11.01.2008 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 3177,48 гри, яка складається з: - заборгованості за кредитом - 1937,44 грн.; - заборгованості за відсотками - 145,24 грн.; - заборгованості за комісіями - 1094,80 грн. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, який є у справі. Таким чином, відповідач порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України. Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до боржника вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання визначеного у договорі строку погашення зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому, сама по собі умова договору про його дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. За умовами вищевказаного договору, він діє до виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником. Це не можна вважати встановленим строком дії договору. Отже, строк дії зазначеного кредитного договору, а отже і кінцевий термін повернення кредиту, відповідає кінцевому терміну повернення та сплати всіх плат - 10.01.2010 року, а тому, саме з цього часу почався перебіг строку давності за зазначеним договором. Як вбачається із розрахунку, який додано до позову, останній платіж відповідач здійснив 11.11.2008 року. Відповідно до положень ст.ст.256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідні роз'яснення надані й Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.31 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Позивач звернувся до суду з даним позовом - 05.05.2014 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності, ним не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, та не зазначено поважних причин пропуску строків позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення відсотків), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За вказаних обставин та враховуючи, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, суд приходить до висновку про наявність підстав для її застосування. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню також не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed