Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

В листопаді 2017 року орган опіки та піклування Калинівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. Відповідачка [PERSON] є одинокою матір"ю по відношенню малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сім"я [PERSON] перебувала на обліку в службі у справах дітей райдержадміністрації та сільської ради як така, де не створено належних умов для утримання, виховання та розвитку дітей, який завершився з негативним результатом, перебуває під соціальним супроводом районного центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді. З січня 2017 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають в обласному Будинку дитини на повному державному забезпеченні. Відповідачка жодного разу не відвідала їх, долею дітей не цікавилась. За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, ніде не працює, в районному центрі зайнятості на обліку не перебуває, живе за рахунок тимчасових заробітків, безвідповідальна, морально нестійка, зловживає алкоголем, палить, спілкується з громадянами, які відносяться до категорії неблагонадійних, веде аморальний та асоціальний спосіб життя. В 2015 році [PERSON] вже позбавлялась батьківських прав відносно трьох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вжитими заходами домогтися належної поведінки матері не вдалося. Позивач просить суд, позбавити відповідачку батьківських прав відносно дітей, стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму та передати дітей під опіку та піклування Снігурівської райдержадміністрації для подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, мотивом до застосування такого заходу до відповідачки як позбавлення батьківських прав назвала не створення нею умов для проживання дітей та байдужість матері. Щодо ухвалення у справі заочного рішення заперечень не мала. Орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації враховуючи інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та міце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення про виклик опублікованим на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України та в газеті Рідне Прибужжя за 18 жовтня 2018 року. У відповідності до ч.7,8 ст.128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачка є одинокою матір"ю по відношенню неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтвердується актовими записами про народження дітей та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.65-70). Зареєстрованим місцем проживання відповідачки є [ADDRESS], де вона проживала разом зі співмешканцем [PERSON], [INFO] (а.с.5). За даними Снігурівського ВП ГУНП у Миколаївській області місцезнаходження відповідачки на території Снігурівського району не встановлено (а.с.33). Місце її проживання не відоме. Сім"я відповідачки перебувала на обліку в службі у справах дітей райдержадміністрації та сільської ради як така, де не створено належних умов для утримання, виховання та розвитку дітей, який завершився з негативним результатом. Перебувала під соціальним супроводом районного центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді, з якого 22.12.2017 року знята з негативним результатом. За час роботи сім»єю [PERSON] рекомендацій служби не виконала та умов для проживання дітей не створила. Згідно актів обстежень матеріально-побутових умов проживання [PERSON] неодноразово попереджалася щодо покращення житлових умов, санітарного стану приміщення. При проведенні перевірки 29 серпня 2017 року було встановлено, що [PERSON] разом зі співмешканцем проживають в [ADDRESS], в будинку що їм не належить. Умови проживання для дітей не створено. Ні відповідачка, ні її співмешканець ніде не працюють. Продуктами харчування забезпечені частково. Будинок потребує косметичного ремонту. При повторній перевірці 31 жовтня 2017 року також зафіксовано, що відсутнє водопостачання, вугілля немає, дровами забезпечені частково, кроватка для дітей одна, прибудинкова територія занедбана. Дітей мати не навідувала з народження. Питання про працевлаштування так і не вирішено (а.с.12-13). Як вбачається з листа в.о.головного лікаря Миколаївського обласного будинку дитини [PERSON] від 30.06.2017 року за №03-676-04, відповідно до розпорядження Снігурівської райдержадміністрації від 03.01.2017 року №2-р до Будинку дитини 13.01.2017 року за заявою матері [PERSON], 1995 р.н., були влаштовані малолітні її діти [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]. терміном на 6 місяців, строк перебування дітей в закладі закінчується в липні поточного року. З моменту вступу дітей мати жодного разу їх не відвідувала, долею дітей не цікавилася (а.с.10). Станом на 24.10.2018 року за повідомленням вказаного закладу мати поведінки не змінила, до закладу навіть не телефонувала. Згідно повідомлення головного лікаря Миколаївського обласного будинку дитини [PERSON] від 31.05.2017 року №03-539-04, за час перебування в установі діти значно набрали у вазі. Олена не хворіла. Дмитро 3 рази, лікування амбулаторне без наслідків. Обоє дітей на штучному вигодовуванні, підготовленні до введення прикормів. У обох наявна затримка психо-моторного та стато-кінетичного розвитку. Повністю обстежені та оглянуті вузькими спеціалістами. Діти мають ряд захворювань. Загалом динаміка в нервово-психічному, психо-моторному розвитку позитивна, враховуючи недоношеність. Також добре проходить відновний період після тяжкої асфіксії та ішемії мозку (а.с.9). Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2015 року [PERSON] вже позбавлено батьківських прав відносно її трьох дітей. Як вбачається з характеристики виконавчого комітету Калинівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 02.11.2017 року на [PERSON], яку суд приймає за негативну, вона ніде не працює, в районному центрі зайнятості на обліку не перебуває, живе за рахунок тимчасових заробітків, безвідповідальна, морально нестійка, має шкідливі звички, спілкується з громадянами, які відносяться до категорії неблагонадійних. Ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків. Сім"я поставлена на облік як неблагонадійна. Заяв та скарг від жителів сільської ради не надходило (а.с.8). Відповідачка [PERSON] попереджалася про ухилення від виконання батьківських обов"язків. Згідно висновку ООП Снігурівської райдержадміністрації № 18 від 29.112018 року визнано за доцільне позбавлення відповідачки батьківських прав. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Всупереч вимог ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, не опікується дітьми, не доглядає їх, не турбується про їх фізичний і духовний розвиток, протягом тривалого терміну попереджалася про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, проте належних висновків не зробила, не зважаючи на неодноразові попередження, в родині не створені належні умови для утримання, виховання та розвитку дітей, заходів до повернення дітей відповідачкою не вживалися, тривалий час мати дітей не відвідувала, не цікавилися їх здоров"ям, матеріальними потребами, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. З наведеного суд приходить до висновку, що поведінка відповідачки по невиконанню батьківських обов"язків є винною. Позбавлення батьківських прав є засобом захисту прав дітей. Позбавлення відповідачки батьківських прав, як крайній захід впливу через не виконання нею батьківських обов"язків є виправданим та співмірним. Такий захід впливу як позбавлення матері дітей батьківських прав буде в інтересах дітей. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дітей. Оскільки малолітні діти відповідачки не отримують від неї грошової та іншої допомоги, діти влаштовані до державного закладу, аліменти підлягають примусовому стягненню. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та ухвалює про їх задоволення. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved