Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] 18.06.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідач є її сином, в спірній квартирі відповідач не проживає постійно з 2005 року, квартиру відповідач залишив добровільно; спірна квартира належить позивачці одноособово на праві власності. Оскільки відповідач в квартирі не проживає, але залишається бути зареєстрованим за адресою спірної квартири, чим перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати свої права, як власника житла, місце фактичного проживання (перебування) відповідача їй невідоме, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав, зазначених у позові; відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього не надходило; представник 3-ої особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві в судове засідання не з»явився, своєю заявою від 20.10.2015 року просив справу розглядати без його участі (а.с.37). Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] в судовому засіданні, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно наданої копії договору купівлі-продажу від 01.04.1994 року, посвідченого державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. за реєстровим №1к-670 від 01.04.1994 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (позивачці), дата реєстрації БТІ м. Києва 24.06.1994 року (а.с.4). Квартира [ADDRESS] є однокімнатною, житловою площею 16,0 кв. м, загальною площею 34,5 кв. м (а.с.4-6). Згідно довідки форми №3 від 18.06.2015 року ЖЕД-202 - в квартирі №107 зареєстровані дві особи - [PERSON] (позивачка) та [PERSON], 1980 року народження (відповідач) - а.с.31. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї (колишнього члена сім"ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як стверджує позивачка [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] постійно починаючи з 2005 року, належного відповідачеві майна в квартирі не має, квартиру він залишив добровільно і з того часу нею не цікавиться, ніяких витрат по утриманню житла відповідач не несе; жодних домовленостей або угод між відповідачем та позивачкою - щодо користування спірною квартирою, не існувало та не укладалось. Дані ствердження позивачки [PERSON] підтверджуються поясненнями свідка [PERSON], актами ЖЕД-202 про не проживання відповідача в спірній квартирі від 25.11.2009 року, від 08.08.2010 року та від 01.06.2015 року, тощо (а.с.7-8, 32). Відповідачем [PERSON] будь-яких заперечень по суті справи судові не надано. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов має бути задоволений.

Outcome: approved