Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів (в порядку захисту прав споживачів), в якому просить визнати недійсною угоду № 363537 від 4 травня 2011 року про надання послуг системи "АвтоТак" укладену між [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" (ідентифікаційний код 35509011, 01601, м. Київ, вулиця Воровського, 24, корп.1, 3-й поверх ); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" (ідентифікаційний код 35509011, 01601, м. Київ, вулиця Воровського, 24, корп.1, 3-й поверх) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) - 87697,44 грн. (Вісімдесят сім тисяч шістсот дев'яносто сім гривень 44 копійки), а також стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивачки [PERSON] вимоги своєї довірительки підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника товариства, проте в матеріалах справи маються письмові заперечення відповідача проти позову, в яких просять в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так судом було встановлено, що 4 травня 2011 року між позивачкою та відповідачем ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладена угода № 363537 про надання послуг по придбанню автомобіля в групах. Предметом укладеного договору є надання послуг з адміністрування системи, яка умовно називається «АвтоТак», з метою придбання автомобіля марки CHEVROLET модель Cruze, вартістю 149280,00 грн. у групі учасників. За умовами укладеної угоди позивачка мала сплатити до системи: вступний внесок у розмірі 5374,08 грн; щомісячні чисті внески - 0,8333%; щомісячні внески в оплату послуг (плата за послуги з формування груп клієнтів системи та за здійснення організаційних дій з визнання автомобіля) - 0,5 %+ ПДВ; щомісячні внески в оплату страхового платежу - 0,065 %; та плату за послуги пов'язані з видачею автомобіля (платіж, що підлягає сплаті в момент визнання за ним автомобіля) - 3 %+ПДВ. При підписанні позивачка сплатила вступний внесок в розмірі 5374,08 грн. за вступ до системи придбання автомобіля в групі. Як зазначає у своєму позові позивачка, при укладанні угоди працівник [PERSON] ввела її в оману щодо предмета договору, завіривши, що саме цей договір є одночасно договором кредиту та купівлі-продажу і що вона отримає автомобіль протягом 2-3 місяців з дня його підписання. Всього з травня 2011 року по серпень 2013 року на банківський рахунок відповідача позивачкою було сплачено 87697,44 грн. Щомісячно представники відповідача як особисто так і в телефонних розмовах запевняли позивачку, що наступає її черга отримувати автомобіль і вона повинна платити кошти на користь системи. Але станом на вересень 2013 року, автомобіля позивачка так і не отримала. За змістом укладеного договору виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що: клієнт сплачує передбачені угодою кошти, а ТОВ "Авто Просто" формує групу клієнтів, за рахунок внесків з яких здійснюється придбання автомобіля (ст. ст. 1, 2 угоди); клієнт одержує автомобіль відповідно до принципів асигнації (визнання) автомобіля, передбачених Договором (ст. ст. 4, 5, 6 угоди); визнання автомобіля здійснює ТОВ "Авто Просто" на власний розсуд; право на купівлю автомобіля мають не всі учасники системи, а тільки ті, які володіють на останній день місяця, що передує акту асигнації, найбільшою кількістю балів (ст.ст. 5,6 угоди), тобто, які зробили найбільшу кількість внесків. Але укладена між сторонами угода не містить строків та (або) термінів отримання мною автомобіля та не передбачає будь-яких гарантій отримання автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості; у разі відмови клієнта від договору йому повертається лише чисті внески, при цьому поверненню не підлягають вступний внесок, адміністративні витрати, страховий внесок (ст. 13 угоди). Укладена між позивачкою та відповідачем угода не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі умови договору щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця: виконавець має право в односторонньому порядку змінювати характеристики автомобіля, визначати вартість товару на момент його поставки споживачу, збільшувати вартість товару без надання споживачу права розірвати договір у разі збільшення вартості порівняно з тією, що була погоджена сторонами на момент укладення договору. Крім того угода не відповідає вимогам ст. 19 указаного Закону, якими заборонена нечесна підприємницька практика, що вводить споживача в оману, зокрема така, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, а також вимогам ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за якою здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії, яку відповідач ТОВ "Авто просто" не одержало. З огляду на вищевикладене суд вважає, що укладений між позивачкою та відповідачем договір є недійсним, а сплачені позивачкою [PERSON] кошти мають бути повернутими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Верховним Судом України у справі №6-161 цс 12 від 16 січня 2013 року сформовано правову позицію щодо договорів адміністрування придбання товарів у групах, яка полягає в наступному: За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Відповідно до пункту 7) частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч 5 статті 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved