Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, в якому просить: розірвати укладені між нею та відповідачем 01 вересня 2010 року і 14 червня 2011 року договори оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Приазовської селищної ради, площею по 10,04 га (відповідно): -кадастровий номер [NUMBER], зареєстрований відділом Держкомзему у Приазовському районі 27.09.2011 року за № 232450004001330; -кадастровий номер [NUMBER], зареєстрований відділом Держкомзему у Приазовському районі 06.10.2011 року за № 232450004001329. На обґрунтування вимог в позові зазначено, що підставою для розірвання договору є невиконання орендарем обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Земельного кодексу (ЗК) України. За обставинами, викладеними в позові, сторони уклали додаткові угоди до договорів оренди, які згідно листа державної реєстраційної служби України від 05.03.2014 року № 462/22-14-05 державній реєстрації не підлягають, так як за угодами сторони по договорам не змінені. Позивач вказала, що товариство не виконує обов'язок по орендній платі, так як в 2013 і 2014 роках їй видана плата, в розмірі меншому ніж передбачено додатковими угодами. Так, за додатковою угодою орендна плата в грошовому визначенні складає 4500 грн., або в товарному - пшениця фуражна 2 тони, ячмінь фуражний - 2 тони, отрубі - 100 кг, мука - 50 кг, олія соняшникова - 40 літрів, шрот соняшниковий - 100 кг, солома - 1200 кг, обробка городу в розмірі 0,5 га (пахота або дискування, культивація). За 2013 рік позивач не одержала 50 кг муки, 40л олії соняшникової, 100 кг шроту соняшника, 100 кг отрубів. Станом на 20.02.2015 року за 2014 рік орендодавець неотримала 2 тони пшениці, 50 кг муки, 40 л олії соняшника, 100 кг шроту соняшника та 100 кг отрубів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги і просять їх повністю задовольнити із підстав та за обставин, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позовних вимог, але при цьому визнає обставини укладення ТОВ "Прогрес" із [PERSON] договорів оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Приазовської селищної ради, площею по 10,04 га (відповідно): з кадастровим номером [NUMBER], зареєстрований відділом Держкомзему у Приазовському районі 27.09.2011 року за № 232450004001330 та з кадастровим номером [NUMBER], зареєстрованим відділом Держкомзему у Приазовському районі 06.10.2011 року за № 232450004001329. Одночасно, відповідач не визнає обставину укладення додаткових угод до вказаних вище договорів і надані позивачем копії угод вважає неналежним доказом, так як позивачем надана додаткова угода № 1 до договору оренди землі від 31.07.2009 року. Доказів того, що ця додаткова угода укладена саме до вказаних вище договорів оренди стороною не надано, а також не надано доказів державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди, яка є обов'язковою. [PERSON] зазначив, що дійсно з 2013 року відбулися зміни в законодавстві та з того часу державній реєстрації підлягає право оренди, а не договір, але на дату додаткової угоди, її реєстрація була обов'язковою, але доказів цього позивач не надала. Окрім того, представник відповідача заперечує обставину не виконання товариством умов договору оренди - обов'язку щодо орендної плати, так як вважає, що позивач отримала у 2013 і 2014 роках орендну плату навіть в більшому розмірі ніж передбаченого договорами, що підтверджується наданими ним документами - платіжними відомостями. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ст. 212 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В силу ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним Кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до п. 12.3 договорів, дія їх припиняється, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Частиною 2 ст.651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання. Згідно із ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. За змістом п."д" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою являється систематична несплата орендної плати. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в своїй постанові від 12.12.2012 року у справі № 6-146 цс12, аналізуючи наведені норми законів, виклала правову позицію про те, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України дане рішення Верховного Суду України є обов'язковим для суду при застосуванні вказаних вище норм права. . Судом встановлено, що 01 вересня 2010 року між позивачем [PERSON] і ТОВ «Прогрес» укладений договір оренди земельної ділянки б/н, зареєстрований відділом Держкомзему у Приазовському районі 27.09.2011 року у книзі записів Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 232450004001330, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 10,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 15 років, зі сплатою орендної плати в грошовій формі в розмірі 3539 грн. 04 коп. на рік, що включає прибутковий податок з фізичних осіб 15 %, строком сплати не пізніше 31 грудня (а.с.19-22). А також, 14 червня 2011 року між позивачем [PERSON] і ТОВ «Прогрес» укладений договір оренди земельної ділянки б/н, зареєстрований у відділом Держкомзему у Приазовському районі 06.10.2011 року у книзі записів Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 232450004001329, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 10,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 15 років, зі сплатою орендної плати в грошовій формі в розмірі 3539 грн. 04 коп. на рік, що включає прибутковий податок з фізичних осіб 15 %, строком сплати не пізніше 31 грудня (а.с.14-17). Згідно пунктів 4.2, 4.4 договорів оренди, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, передача продукції і надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Визнана сторонами обставина про укладення наведених договорів оренди не підлягає доказуванню, згідно ч.1ст.61 ЦПК України. Позивачем до позовної заяви додано дві копії додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 31.07.2009 року, укладеної 01.01.2010 року між ТОВ "Прогрес" і [PERSON] (а.с.17, 22). Але, в судовому засіданні позивачем наданий один оригінал вказаного документу, зазначивши, що інший оригінал утрачено. За текстом даної угоди орендна плата за договором складає: при виплаті в грошовому еквіваленті - 4500 грн., в тому числі податок з фізичних осіб або при виплаті в товарному вираженні - пшениця фуражна 2 тони, ячмінь фуражний 2 тони, отруби 100кг, мука 50 кг, олія соняшникова 40л, шрот соняшниковий 100кг, обробка городу в розмірі 0,5 га, солома приблизно 1,200 кг. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею укладалися дві додаткові угоди до обох зазначених вище договорів оренди. Вона вказала, що її земельні ділянки знаходяться в користуванні ТОВ "Прогрес" приблизно з 1995 року, але інші договори оренди, крім зараз наданих нею до суду, не укладалися, тому вважає, що надана додаткова угода укладена саме до цих договорів. Окрім того, до 2013 року товариством кожного року надавалася орендна плата саме в указаному в додатковій угоді розмірі та указаними видами сільськогосподарської продукції і наданням послуг по обробці городу. Тільки в 2013 і 2014 роках орендар не виконав умови договору, не надавши послуги по оранці городу та не додавши інші види продукції. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, згідно ч.4ст.60 ЦПК України, суд не приймає до уваги як належний доказ обставин про зміну умов договорів - надану позивачем додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 31.07.2009 року, так як відсутні докази, що дана додаткова угода укладена саме до договорів оренди від 01.09.2010 року та від 14.06.2011 року. Датою укладення договорів оренди суд вважає 01 вересня 2010 року і 14 червня 2011 року, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов і скріпили договір своїми підписами. При цьому, датою набрання чинності договором і виникненням у сторін, передбачених договором прав та обов'язків, є 27 вересня 2011 року і 06 жовтня 2011 року, тобто день державної реєстрації договорів. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України стосовно моменту укладення договору оренди землі і набрання ним чинності, викладену у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, де вказано, що сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення укладених сторонами та чинних договорів оренди, а також положення законодавства чинного на момент виникнення у сторін договірних прав та обов'язків, тобто на дату державної реєстрації договорів, як це передбачено частиною 3 статті 5 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час державної реєстрації договорів, орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Оскільки пунктом 4.2 договорів оренди передбачено обчислення орендної плати з урахуванням індексу інфляції, то розмір орендної плати в грошовому еквіваленті з урахуванням річного індексу інфляції в 2013 році має складати 3556 грн. 74 коп. (3539,04 грн. х 100,5 % = 3556,74 грн.), в 2014 році - 4420 грн. 26 коп. (3539,04 грн. х 124,9 % = 4420,26 грн.). З урахуванням податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 %, позивачу належить до виплати, відповідно до п.4.1 договорів, орендна плата за 2013 рік в сумі 3023 грн. 23 коп. (3556,74 грн. - 533,51 грн. = 3023,23 грн.), за 2014 рік - 3757 грн. 22 коп. (4420,26 грн. - 663,04 грн. = 3757,22 грн.). Отже, визначаючи розмір орендної плати в грошовій формі, суд вважає, що до правовідносин сторін має застосовуватися розмір орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який передбачений чинними умовами наведених вище договорів оренди. Виходячи з принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627-629 ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Пунктом 4.5 договорів оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз у три роки у разі: зміни господарювання, передбачених договором, зміни коефіцієнта інфляції, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін та тарифів, та інших випадках передбачених законом. Пунктом 12.1 договорів оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Протягом всього строку дії договору оренди позивач не звертався до відповідача для внесення до договору оренди змін щодо збільшення розміру орендної плати. Згідно платіжних відомостей, позивач в липні 2013 року в рахунок орендної плати за 2013 рік отримала від ТОВ «Прогрес» 1660 кгзерна пшениці, в серпні 2013 року - 3263 кг та 3077 кг зерна ячменю і 140 тюків соломи (а.с.65-68); у серпні 2014 року - 160 тюків соломи, у вересні 2014 року - 4000 кг зерна пшениці (а.с.64, 69). В судовому засіданні вказані обставини визнані [PERSON] На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року № 672 «Про проведення перерахунку обсягів натуральної та відробіткової форм плати за оренду земельної частки (паю) у грошову», чинної як на момент укладення, так і на момент державної реєстрації договору оренди, встановлено, що перерахунок обсягів натуральної та відробіткової форм плати за оренду земельної частки (паю) у грошову проводиться виходячи з фактичної собівартості визначених договором видів продукції, робіт (послуг), яка склалася в господарстві за минулий рік. Визначаючи вартість зерна ячменю, пшениці і соломи суд керується наданою відповідачем довідкою ТОВ "Прогрес" про собівартість продукції, робіт (послуг) за 2012 та 2013 рік (а.с.62,63), згідно якої для ТОВ «Прогрес» в 2012 році виробнича собівартість зерна ячменю склала 2034,60 грн. за 1000 кг, зерна пшениці - 3133,30 грн. за 1000 кг; в 2013 році собівартість зерна пшениці склала 3180 грн. за 1000 кг. Згідно з довідкою ТОВ "Прогрес" про собівартість продукції, робіт (послуг) за 2012 та 2013 рік собівартість 1 тюка соломи в 2012 році складала 5,20 грн., а в 2013 році - 5,50 грн. Позивачем визнаються наведені обставини про вартість продукції і будь які інші розрахунки щодо вартості наданої [PERSON] продукції не надані. Отже, грошовий еквівалент орендної плати, яку позивач отримала за 2013 рік складає 1,660 тони пшениці х 3133,30 грн. + 3,263 тони ячменю х 2034,60 грн. + 3,077 тони ячменю х 2034,60 грн. + 140 тюків соломи х 5,2 грн. = 18828,64грн., що перевищує передбачений договорами розмір орендної плати в грошовій формі з урахуванням індексу інфляції і податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 % (3023,23 грн. х 2 договори = 6046,46 грн.) і свідчить про виконання відповідачем свого обов'язку по сплаті орендної плати за 2013 рік в повному обсязі. Грошовий еквівалент орендної плати, яку позивач отримала за 2014 рік складає 160 тюків соломи х 5,50 грн. + 4,000 т зерна пшениці х 3180,00 грн. = 13600,00 грн., що перевищує передбачений договорами розмір орендної плати в грошовій формі з урахуванням індексу інфляції і податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 % (3757,22 грн. х 2 договори = 7514,44 грн.), і свідчить про виконання відповідачем свого обов'язку по сплаті орендної плати за 2014 рік в повному обсязі. Оскільки, судом встановлено, що у 2013 і 2014 роках відповідач повністю сплатив орендну плату, яка навіть перевищує встановлену договорами оренди, та позивачем не було доведено систематичного порушення відповідачем умов договору оренди щодо внесення орендної плати, а про наявність інших порушень невиконання орендарем обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону України "Про оренду землі", не наведено, позовні вимоги про розірвання договорів оренди земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed