Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

19.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним. Із позову вбачається, що 28.02.2000 року на Краматорській універсальній біржі "Примус" між позивачем та відповідачами по справі був укладений договір купівлі - продажу цільного нежитлового приміщення пункту прийому склотари, вбудованого в житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Фактично всі істотні умови договору купівлі - продажу між сторонами були виконанні. Таким чином, позивач вважає, що угода по купівлі - продажу нерухомого майна є дійсною. Просить суд договір купівлі - продажу № 93 від 28.02.2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнати дійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій справу просив розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином та не надав до суду заяви про відкладення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Згідно ст. 10 п. 3 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що між [PERSON], як покупцем, та [PERSON] від імені [PERSON], як продавцем, 28.02.2000 року під № 93 був укладений письмовий договір купівлі - продажу цілого нежитлового приміщення пункту прийому склотари, 41,90 кв.м., вбудованого в житловий будинок, що становить 2/100 від усього будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований на Краматорській універсальній біржі "Примус" (а.с. 6) Згідно технічного паспорту на ціле нежитлове приміщення пункту прийому склотари, 41,90 кв.м., яке вбудовано в житловий будинок, що становить 2/100 від усього будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] вбачається, що право власності на зазначене ціле нежитлове приміщення пункту прийому склотари зареєстровано за [PERSON] (а.с. 7 -11). Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, який відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягає застосуванню до даних правовідносин), яка діяла на час укладання спірного договору, договір купівлі - продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадян. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі - продажу квартири в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише в випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченим ч. 2 ст. 48 цього кодексу. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" із змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми в справах про визнання недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі - продажу (у тому числі при придбанні на товарних біржах). Ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Аналогічну норму закріплено законодавцем в частині 2 статті 220 чинного ЦК України. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким відповідачі передали позивачу у власність обумовлену угодою квартиру, після чого протягом наступних років позивач постійно користується цим нерухомим майном, та позивач передав відповідачу грошову суму (протилежного в судовому засіданні не встановлено), але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося з незалежних від волі позивача причин, так як працівники товарної біржі на час укладання угоди не вимагали від сторін її нотаріального посвідчення та обмежилися лише тільки реєстрацією договору на товарній біржі, про що свідчить п. 11 договору купівлі - продажу, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 47, 227 ЦК України позовні вимоги в частині визнання договору купівлі - продажу квартири дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved