Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 27.09.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримала кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.08.2017 року в неї перед банком утворилася заборгованість в розмірі 19\~664,33 грн., з них: 521,81 грн. заборгованість за кредитом, 14\~435,66 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3\~294,27 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 912,59 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи оповіщеною у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 27.09.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 07/16. Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим станом на 31.08.2017 року в неї виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 19\~664,33 грн., з них: 521,81 грн. заборгованість за кредитом, 14\~435,66 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3\~294,27 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 912,59 грн. штраф (відсоткова складова). Із заяви [PERSON] від 27.09.2012 року слідує, що вказана заява разом з Умовами та [PERSON] надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Надані позивачем [PERSON] та [PERSON] банківського обслуговування не містять підпису позичальника, будь яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і [PERSON] ознайомлений позичальник підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 (постанові від 22.03.2017 року), яка згідно статті 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. За відсутності доказів, які б підтверджували письмове погодження позичальником взяття на себе зобовязань зі сплати неустойки (пеня, штраф) в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, суд вважає безпідставною вимогу ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з позичальника штрафу та пені. Зясовуючи правову підставу нарахування ПАТ КБ "ПриватБанк" комісії суд встановив, що умовами кредитування, які погодила позивач, не передбачають сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують надання послуг передбачених домовленістю сторін, їх нарахування суд вважає незаконним (постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України\~встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 521,81 грн., ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с. 4-5), процентна ставка за користування кредитом була змінена в порядку визначеному Умовами та [PERSON] банківського обслуговування (пункт 1.1.3.2.3), а саме: 01.09.2014 року до 34,8 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %. Також суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Оскільки зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 [PERSON] та [PERSON] банківського обслуговування, який згідно частини третьої статті 10561 ЦК України слід вважати нікчемним, суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %. Враховуючи положення статті 1048 ЦК України, встановлений строк повернення процентів по 31.07.2016 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення в період з 01.08.2016 року по 31.05.2017 року розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у справі за № 6-1412цс16, який згідно статті 3607 ЦПК України є обовязковим для врахування судом. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з відповідача станом на 31.08.2017 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 495,11 грн. (116,92 грн. + 300,22 грн. + 77,97 грн.), з них: 116,92 грн. розмір процентів нарахованих банком з моменту укладення договору по 31.08.2014 року, 300,22 грн. розмір процентів, що підлягають стягненню за період з 01.09.2014 року по 31.07.2016 року (700 днів прострочення) * 521,81 грн. (заборгованість) * 30 % (річна процентна ставка) / 365 (кількість днів в році, яка визначена за домовленістю сторін при укладенні договору), а також 77,97 грн. розмір процентів, що підлягають стягненню за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01.08.2016 року по 31.05.2017 року: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУПроценти 01.08.201615.09.201646521.0015.510.15 16.09.201627.10.201642521.00158.97 28.10.201613.04.2017168521.001433.57 14.04.201725.05.201742521.00137.79 26.05.201731.08.201798521.0012.517.49 Всього: 77.97 Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 1\~016,92 грн., з них: 521,81 грн. - заборгованість за кредитом, 495,11 грн. заборгованість за процентами. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 1\~600 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 82,74 грн. (1\~600,00 грн. * 1\~016,92 грн. / 19\~664,33 грн.).

Outcome: partial