Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

20 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила та просить визнати державний акт на право колективної власності на землю [NUMBER] від 15 лютого 1996 року, виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Кубей» с.Червоноармійськевтратившим чинності;припинити право колективної власності на земельні ділянки, зазначені у державному акті на право колективної власності на землю [NUMBER] від 15 лютого1996 року, виданому колективному сільськогосподарському підприємству «Кубей» с.Червоноармійське. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Червоноармійської сільської ради №256 від 23.10.2009 року, їй надано згоду про виділ земельної ділянки, площею 1,6 га для ведення особистого підсобного господарства. 04 липня 2010 року Червоноармійський сільський голова звернувся до Болградської РДА з клопотанням про перевід земельної ділянки занедбаного госп.двору колишнього МТФ №2 в категорію пашні та передачі для ведення особистого селянського господарства. 05.07.2010 року сільською радою складений та затверджений акт рекультивації земельної ділянки з південно-західної частини с.Червоноармійське за межами населеного пункту. 18 серпня 2010 року Болградською РДА видано розпорядження № 490/А-2010 про дачу згоди на передачу безоплатно у власність позивачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення. В подальшому була розроблена технічна документація на вказану земельну ділянку, однак Головне управління Держгеокадастру Одеської області відмовило у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Причиною відмови стало те, що вказана земельна ділянка відповідно до Державного акту являється землею колективної власності СВК «Кубей». Наявність зазначеного державного акту перешкоджає їй реалізувати своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У зв'язку з викладеним позивач звернулася з позовом до суду. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги повністю підтримала. Представник відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Кубей" в судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Мєржев І.К., який діє на підставі довіреності (а.с.69)в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області надала заяву про розгляд справу у відсутності її представника, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.50). Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З копії Державної акту на право колективної власності на землю [NUMBER] від 15 лютого 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4, вбачається, що Колективному сільськогосподарському підприємству «Кубей» передано у колективну власність 7946,7 га землі в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Червоноармійської сільської ради народних депутатів від 21 червня 1995 року № 3-ХХІІ (а.с. 23-26). Так як державний акт на право колективної власності на землю був виданий КСП «Кубей» у 1995 році, на той час Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року) визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Чинною Конституцією України та Земельним кодексом України не передбачено існування колективної власності на землю. Водночас наявність чинного державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] від 19 листопада 1994 року позбавляє Головне управління права передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, що відводяться за рахунок земель колективної власності, фізичним та юридичним особам у власність чи користування. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.1 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч. 1 ст.393 ЦК України, передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Розділом II «;Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам слід враховувати, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 і має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено правовий статус відповідних підприємств, порядок їх реорганізації, перетворення та членства у них громадян. Відповідно до рішення Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області № 256 від 23.10.2009 року сільська рада не заперечувала про виділ земельної ділянки (госп. двір підсобного виробництва СВК «Кубей) [PERSON], площею 1,6 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.6). Болградська районна державна адміністрація Одеської області своїм розпорядженням № 490/А-2010 від 17.08.2010 року надала згоду на передачу безоплатно у власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у запасі і знаходяться на території відповідних сільських рад за межами населених пунктів, а саме [PERSON] площею 1,8 га на території Червоноармійської сільської ради та дозволила розробити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (а.с.14) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме щодо припинення права колективної власності в частині земельної ділянки колишньої ПТФ ОТФ, а саме на земельну ділянку, на яку надано згоду позивачу на передачу у її власність, та в цієї ж частині визнати державний акт втратившим чинності.

Outcome: partial