Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

24.06.2014 року представник позивача звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, після чого в листопаді 2014 року вказана справа була передана за підсудністю до Криворізького районного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 03.03.2008 року між сторонами був укладений Договір про надання та використання кредитних карток з дозволеним лімітом, який складається з [PERSON], Правил надання та використання кредитних карток Банку "Кредит-Дніпро" з пільговим періодом кредитування, Тарифів на обслуговування банківських карт Банку "Кредит-Дніпро" та розписки про отримання картки (надалі - Договір). Відповідно до п. 2.2. Правил укладення договору здійснюється шляхом приєднання клієнта до умов Правил і відбувається за допомогою подання підписаної клієнтом [PERSON]. Згідно п. 12 [PERSON] надав відповідачу кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 2 500 грн. Процентна ставка за користування кредитним лімітом становить 29,4% річних. Згідно п. 3.14 Тарифів розмір обов'язкового щомісячного мінімального платежу складає 10% від залишку заборгованості (відсотки та комісія за зняття готівки включені в платіж). Згідно п. 5.2 Правил надання та використання кредитних карток Банку "Кредит-Дніпро" із пільговим періодом кредитування відповідач зобов'язався не пізніше платіжної дати погасити готівкою через касу Банка суму обов'язкового платежу або забезпечити на рахунку для погашення кошти в розмірі не менше суми обов'язкового платежу. Усупереч умовам спірного кредитного договору відповідач свого обовязку по поверненню кредитних коштів зі сплатою відсотків належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 13.06.2014 року виникла заборгованість у розмірі 1 456,51 грн., що включає в себе: - суму несплаченої частки кредиту 444,13 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами 812,34 грн.; - суму інфляції заборгованості за користування кредитними коштами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 37,91 грн.; - три проценти річних за несвоєчасну сплату кредиту згідно ч.2 ст.625 ЦК України 25,10 грн.; - суму інфляції заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України 91,41 грн.; - три проценти річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України 45,62 грн. Дану заборгованість представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно письмового клопотання просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 5,65). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.64,68), в судове засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк „Кредит-Дніпро", правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «[PERSON] ДНІПРО» (а.с.6-8) та відповідачем - [PERSON] (далі, Клієнт) був укладений Договір про надання та використання кредитних карток з дозволеним лімітом, який складається з [PERSON], Правил надання та використання кредитних карток Банку "Кредит-Дніпро" з пільговим періодом кредитування, Тарифів на обслуговування банківських карт Банку "Кредит-Дніпро" та розписки про отримання картки (далі, - Договір) (а.с. 20-30), згоду на укладення якого відповідач підтвердила своїм підписом в Анкеті-Заяві. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 12 [PERSON], розписки про отримання кредитної карти (а.с.23) [PERSON] надав Відповідачу кредитну карту зі строком дії до березня 2009 року та кредитним лімітом у сумі 2 500 грн. Згідно того ж пункту за користування кредитним лімітом встановлено процентну ставку у розмірі 29,4% річних. Розмір обов'язкового щомісячного мінімального платежу складає 10% від залишку заборгованості (відсотки та комісія за зняття готівки включені в платіж) (п. 3.14 Тарифів). Платіжну дату встановлено в межах з 1 по 15 число місяця, наступного за звітним (п. 12 [PERSON]). Згідно п. 5.2 Правил надання та використання кредитних карток Банку "Кредит-Дніпро" із пільговим періодом кредитування відповідач зобов'язався не пізніше платіжної дати погасити готівкою через касу Банка суму обов'язкового платежу або забезпечити на рахунку для погашення кошти в розмірі не менше суми обов'язкового платежу. Судом встановлено, що [PERSON] усупереч умовам спірного Договору взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту зі сплатою процентів належним чином не виконала, останній платіж здійснила 01.02.2010 року, після чого припинила погашати кредит, що призвело до виникнення заборгованості. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.9-17), станом на 13.06.2014 року банком нараховано заборгованість у загальному розмірі 1 456,51 грн., яка складається із: - суми несплаченої частки кредиту 444,13 грн.; - заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами - 812,34 грн. - суми інфляції заборгованості за користування кредитними коштами 37,91 грн. - трьох процентів річних за несвоєчасну сплату кредиту 25,10 грн. - суми інфляції заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом 91,41 грн. - трьох процентів річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків за користування кредитом 45,62 грн. Проте повністю з такими складовими кредитної заборгованості та їх сумами суд погодитися не може. Так, в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження: сума несплаченої частки кредиту в сумі 444,13 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 812,34 грн. та 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту 25,10 грн. Однак, що стосується нарахованої позивачем суми інфляції за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 91,41 грн. та 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 45,62 грн., то вони, на думку суду, не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ч.2. ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким регулюються відносини позики застосовуються і до відносин за кредитним договором. Системний аналіз наведених вище норм закону дає підстави вважати, що інфляційні суми та 3% річних нараховуються виключно на суму неповернутої позичальником позики (кредиту). У той час поняття процентів за користування кредитом, на які позивач нараховує індекс інфляції та 3% річних, за своєю правовою природою не є позикою, у звязку з чим, суд вважає, що до них не підлягають застосуванню положення ч.2 ст.625 ЦК України. Аналогічної думки притримується і Верховний Суд України, який у своєму листі від 01 липня 2014 року «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» розяснив, що при вирішенні питання, повязаного з правомiрнiстю нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості зi сплати процентів, передбачених кредитним договором, суди мають керуватися тим, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обовязкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. З огляду на те, що умовами спірного договору сторони не передбачили можливості нарахування позивачем заборгованості за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, в ході судового розгляду не в повному обсязі підтвердилася сума нарахованих позивачем інфляційних втрат за прострочення повернення кредиту. Як видно з наявного у справі розрахунку суми інфляції заборгованості (а.с.13), за період з червня 2011 року по травень 2014 року до розрахунку позивачем включені лише ті місяці, в яких індекс інфляції мав позитивне значення, тобто перевищив одиницю, однак це суперечить вказівкам Верховного суду України, викладеним в листі від 03.04.1997 року №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» (далі, - Рекомендації), суть яких полягає в тому, що розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, отриманий шляхом перемноження між собою індексів інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, опублікованих в газеті «Урядовий курєр», незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції меншим за одиницю (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) та ділення отриманого результату на 100. Для полегшення розрахунку сум інфляції за період прострочення, який включає в себе повний рік (роки), доцільним є використання річних (підсумкових) індексів за кожен рік в цілому. Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції лише за період з червня 2011 року по травень 2014 року, а суд при розгляді справ керується принципом диспозитивності (ст. 11 ЦПК України), тобто розглядає справи лише в межах позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції лише за період з червня 2011 року по травень 2014 року. За наслідком проведеного судом розрахунку сукупний індекс інфляції за період з червня 2011 року по травень 2014 року склав 1,09 : (1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,00 х 1,001 х 1,002 (індекси інфляції за період червень-грудень 2011 року) х 0,998 (річний індекс інфляції за 2012 рік) х 1,005 (річний індекс інфляції за 2013 рік) х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 (індекси інфляції за період з січня по травень 2014 року) = 1,09. Таким чином, сума інфляційних втрат, розрахована відповідно до формули, наведеної у Рекомендаціях, складає 4,84 грн. : ( 444,13 грн. (сума несплаченої частки кредиту) х 1,09 (купний індекс інфляції за період з липня 2011 року по травень 2014 року) / 100 = 4,84 грн.). У звязку з чим, саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача замість 37,91 грн. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14). Аналізуючи наявні у справі докази, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням та вирішуючи спір в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення умов Договору про надання та використання кредитних карток з дозволеним лімітом від 03.03.2008 року, у звязку з чим, з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] ДНІПРО» підлягає стягненню сума заборгованості за вищевказаним Договором, станом на 13.06.2014 року в загальному розмірі 1286,41 грн., що включає в себе: суму несплаченої частки кредиту 444,13 грн., заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами 812,34 грн., суму інфляції заборгованості за користування кредитними коштами 4,84 грн. та три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту 25,10 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з мотивів їх недоведеності. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивачу частково задоволено позовні вимоги у розмірі 1 286,41 грн. замість 1 456,51 грн., що становить 88% заявлених вимог (1 286,41 грн. х 100% / 1 456,51 грн. = 88%), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 214,37 грн. (214,37 грн. х 88% / 100% = 214,37 грн.) (а.с.1). На підставі викладеного і

Outcome: partial