Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін та третіх осіб: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , судові витрати залишити за нею. Свої вимоги\~мотивує\~тим,\~що вона, [PERSON] , є співвласником квартири [ADDRESS] . Дана квартира на праві спільної сумісної власності належить також її дочкам [PERSON] , [PERSON] та онучці [PERSON] . 21 червня 2017 року її дочка [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Іраку [PERSON] , що і стало підставою для реєстрації відповідача в їхній квартирі. У 2019 році даний шлюб було розірвано і вже на час його ухвалення відповідач не проживав за місцем реєстрації, оскільки покинув сім`ю. Окрім неї, в даній квартирі зареєстровані також члени її сім`ї: [PERSON] дочка; [PERSON] - дочка; [PERSON] - внучка; [PERSON] зять. Відповідач зареєстрований в даній квартирі, але фактично в ній не проживав та не проживає орієнтовно з липня місяця 2017 року, тобто понад один рік без поважних причин. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом він не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили, він просто зібрав всі свої речі та більше жодного разу не приходив до спірної квартири та не намагався жити у ній, на телефонні дзвінки не відповідав та до цього часу не знявся з реєстрації. З підстав реєстрації відповідача у квартирі вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлена можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, факт реєстрації останнього порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, також вона позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи вищенаведене,\~вважає,\~що відповідач\~втратив право\~користування житловим\~приміщенням,\~а саме\~ квартирою\~ [ADDRESS] \~у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Представник позивачки\~ [PERSON] \~ адвокат\~Кобилинець Т.В. (ордер серії ІФ №104631 (а.с.53) у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, та яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, підтвердила, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав у їхній квартирі без поважних причин. Він з сестрою жив у Івано-Франківську, а в м.Долина тільки був зареєстрований. Однак, згодом він покинув сім`ю і більше вони його не бачили, до них він не приїжджав, місце його перебування їм невідоме. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак 15.06.2021 скерувава на адресу суду заяву, згідно з якою позов підтримала та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.54). Відповідач [PERSON] в\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~хоча був\~повідомлений про\~день час\~та місце\~розгляду справиу встановленому законом порядку шляхом направлення йому повідомлень за місцем його реєстрації, тобто на адресу, вказану у позовній заяві, а також шляхом розміщення на офіційному сайті Судової влади України оголошення про виклик його до суду (а.с.45, 43). Відзив на позов не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви, клопотання сторін, третьої особи та процесуальні дії суду: ухвалою суду від 29.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25 травня 2021 року позивачкою [PERSON] на електронну адресу суду скеровано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що її адвокат бере участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (а.с.41). Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 15.06.2021 повтроно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому суд на місці постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В судовому засіданні 15.06.2021 були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , а також поступила заява від третьої особи [PERSON] про розгляд справи у її відсутності. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 89078299 від 08.06.2017, сформованого держаним реєстратором Малета Л.М. та свідоцтва про право власності від 23.01.2017, виданого міським головою Долинської міської ради, 1/1 частка квартири [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення №19 від 23.01.2017 виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області (а.с.20-21, 22). Згідно з даними будинкової книги, яка розпочата з 06.07.2017, довідки №1528 від 24.01.2018 Долинської міської ради про реєстрацію місця проживання особи та довідки №3432 від 31.03.2021 Долинської міської ради про місце реєстрації та склад сім`ї, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: уповноважений власник [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] та зять [PERSON] [INFO] (а.с.23-26, 9, 27). Однак зареєстрований за вказаною адресою [PERSON] з моменту приписки у ній 07.07.2017 не проживає у даній квартирі, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 15.01.2021 та 30.03.2021, складеним депутатом Долинської міської ради Новосельським М.М. (а.с.28, 29). Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2019 у справі №343/2091/18, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 червня 2017 року Івано-Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 10, розірвано. Судом у даній справі встановлено, що на час розірвання шлюбу сторони тривалий час вже не проживали разом (а.с.16-18). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що їй відомо про те, що [PERSON] була заміжня за [PERSON] , вони разом жили в м.Івано-Франківську і навчались в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу. В місті Долина [PERSON] ніколи не жив. У цій квартирі живе [PERSON] (її невістка) з її сином та дитиною. Вона буває в гостях у дітей 1-3 рази на тиждень і [PERSON] бачила єдиний раз, коли приїжджав задля прописки. Його речей в квартирі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він являється сусідом позивачки та її дочок вже 22 роки і за цей час ніколи не бачив відповідача [PERSON] , його не знає, вперше чує про нього. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом (квартирою), 1/1 якого належить на праві спільної сумісної власності позивачці та третім особам без самостійних вимог на стороні позивачки, в тому числі колишній дружині відповідача. Оцінка суду: вивчивши зміст\~позовної заяви,\~вислухавши пояснення\~представника позивачки,\~третьої особи,\~як співвласника\~квартири,\~покази свідків,\~дослідивши письмові\~докази,\~наявні\~в\~матеріалах справи\~та\~представлені\~позивачкою на\~виконання\~вимог\~ст.ст.\~80,\~81\~ЦПК\~України,\~які\~вона\~вважає достатніми\~для\~обґрунтування\~позовних вимог,\~та\~з`ясувавши\~фактичні\~обставини\~справи,\~ суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в абзацах 1 та 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України). У відповідності до вимог ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Стаття 71 ЖК України\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним зі способів захисту житлових прав фізичних осіб. Статтею 64 ЖК України\~встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 72 ЖК України\~встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15\~постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Результат аналізу статей\~71,\~72 ЖК України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями, за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України\~строки у житловому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 154/1282/19 (провадження № 61-11195св20). Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника членами його сім`ї. Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , 1/1 частка якої належить їй та третім особам по справі: двом донькам [PERSON] , [PERSON] , а також онучці [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] , дочка позивачки [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23.09.2011 (а.с.19). Про те, що від даного шлюбу в дочки позивачки [PERSON] з [PERSON] народилась дитина - дочка [PERSON] внучка позивачки, свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.09.2014 (а.с.13). Після одруження дочки позивачки [PERSON] у вищевказаній квартирі був зареєстрований її зять - відповідач [PERSON] . Однак, як свідчить рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2019 у справі №343/2091/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 червня 2017 року Івано-Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 10, розірвано. Таким чином, відповідач [PERSON] перестав бути членом сім`ї позивачки. Більше того, як було встановлено у судовому засіданні з пояснень позивачки, третьої особи та показів свідків, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, відтак відповідач також не відносяться і до кола осіб, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, що підтверджується також вищевказаним рішення суду від 28.02.2019 та актами обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 15.01.2021 та 30.03.2021, відповідно до яких встановлено, що відповідач з 2017 року фактично за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин. Крім цього, він не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, особистих речей в ньому не має і взагалі будинком не цікавиться. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Матеріали справи не містять беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження поважності причин не проживання [PERSON] у спірній квартирі протягом встановленого законом строку. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо застосування до спірних правовідносин норм ст. 391 ЦК України, суд вважає за необхідне вказати таке. Зазначена норма матеріального права, на переконання суду, визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-якого порушення свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, аналіз зазначеної норми у її співвідношенні із нормами ст.405 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Про обґрунтованість таких висновків суду свідчать також і правові позиції Верховного Суду України, неодноразово висловлені ним і своїх рішеннях, в тому числі, у справі № 688/63/15-ц від 16.11.2016. Оскільки відповідач перестав бути\~членом сім`ї\~позивачки, відтак застосуванню до даних правовідносин підлягають і положення ст. 391 ЦК України. Отже, як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше чотирьох років без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, а його реєстрація у квартирі перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися та користуватися на власний розсуд належним їй нерухомим майном тільки через те, що за реєстрацією у належній їй, як співвласниці квартирі, значиться відповідач. При цьому, суд приймає до уваги позицію третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , як співвласниць спірної квартири, які підтримали позовні вимоги повністю. Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності непроживання в будинку чи наявності іншої домовленості між ним і власниками не представлено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, а відповідача визнати таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами\~ст.141 ЦПК України,\~при цьому\~враховує вимогу\~позивачки судові\~витрати залишити\~за нею. На підставі ст.ст. 33, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 81 ЦПК України, ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 29, 317, 319, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та

Outcome: approved