Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь Ѕ частку понесених нею додаткових витрат на навчання і розвиток дочки в розмірі 20463 грн. 68 коп. від загальної суми 40927 грн. 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката. В обґрунтування позову зазначала, що із 07 березня 2003 року вона та [PERSON] перебували у шлюбі, від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . 12 вересня 2007 року шлюб між ними розірвано. 26 грудня 2006 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення про стягнення на її користь із [PERSON] аліментів на дочку в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Відповідно до іншого рішення цього ж суду від 22 червня 2009 року із [PERSON] на її користь було стягнуто додаткові витрати на дитину-інваліда [PERSON] у розмірі 1000 грн. до досягнення дочкою 16 років, тобто до [INFO] . Починаючи з часу ухвалення вказаних вище рішень, [PERSON] від сплати аліментів ухилявся, платив їх у різний проміжок часу, різними частинами та періодично. Їхня дочка до досягнення нею повноліття є інвалідом-дитинства, з часу виконання рішення суду щодо сплати додаткових витрат у розмірі 1000 грн., [PERSON] добровільно його не виконував, хоча вона неодноразово зверталася до нього в телефонному режимі та листами, однак її звернення залишилися без реагування. Починаючи з листопада 2017 року, відповідач майже втричі зменшив розмір сплати аліментів, із 1643 грн. до 644 грн. Їхня дочка потребує більш значних витрат, тому вона вважає необхідним збільшити розмір аліментів на дитину та стягувати із [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, так як доходи відповідача, які є мінливими, він приховує, щоб не платити аліменти. З приводу додаткових витрат на дитину зазначала, що у неї постійно виникають значні витрати на дочку, яка потребує постійних витрат на навчання і розвиток, придбання їжі, одягу, витрат на засоби особистої гігієни. Оскільки дочка [PERSON] потребувала індивідуального способу навчання, між нею і Броварською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 9 був укладений договір про надання освітніх послуг дитині цим навчальним закладом, за що вона сплатила 12500 грн. Також дочкою [PERSON] було укладено договір про навчання у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання в групі за професією "Перукар", за що нею (позивачем) сплачено 5200 грн. за весь курс навчання дитини. Вказувала, що для дочки [PERSON] вона придбала мобільний телефон, планшет, додаткову батарею для мобільного телефону, картки пам`яті, побутову техніку для особистого користування: епілятор і фен, набір для роботи перукарем та смітку для шиї, принтер, всього загальною вартістю 40927 грн. 36 коп., тому Ѕ частка цих понесених нею додаткових витрат у розмірі 20463 грн. 68 коп. підлягає стягненню з відповідача. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, що надавалася їй двома адвокатами. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, проти заявлених позовних вимог заперечували, просили суд у їх задоволенні відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. У поданому до суду відзиві на позов (а. с. 75-77) відповідач [PERSON] зазначав, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які є підставами для збільшення розміру аліментів. Також просив суд врахувати той факт, що він сплачує аліменти та додаткові витрати на дочку [PERSON] , а також те, що на його утриманні перебуває дружина-інвалід. Щодо додаткових витрат пояснив наступне, що він не згоден із стягненням з нього додаткових витрат у розмірі 20463 грн. 68 коп., у зв`язку з тим, що позивач не навела жодних доказів того, що додаткові витрати на дитину, які вона просить з нього стягнути, пов`язані саме з витратами на розвиток здібностей дитини, її хворобу чи витрати, пов`язані з каліцтвом тощо. Відповідно до положень ст. 185 СК України, на яку посилається позивач, витрачені нею кошти на вказані речі не є додатковими витратами. Також [PERSON] не доведено, що зазначені речі нею купувалися саме для їхньої дочки та що саме дочка користується цими речами, а не хто-небудь інший. У поданні адміністрації Броварського навчально-виховного об`єднання до Служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області зазначено, що учениця 10-го класу Ліцею технологічного профілю [PERSON] має багато пропусків навчальних занять без поважної причини, під час розмови з класним керівником мати учениці [PERSON] повідомила, що учениця проживає із цивільним чоловіком на його житловій площі разом із батьками останнього, час від часу дочка з`являється вдома, вона (позивач) спілкується з дитиною переважно по телефону, виховного впливу на дочку вона не має. Згідно із протоколом індивідуальної соціально-педагогічної консультації від 09 січня 2019 року дочка сторін [PERSON] проживає з молодим чоловіком за місцем його реєстрації, який відповідає за її харчування і життєву діяльність, тому дочка повністю знаходиться на утриманні співмешканця, проживає та харчується за його рахунок. У відповіді позивача на відзив (а. с. 91-95) вказано, що нею з`ясовано, що відповідач є власником Ѕ частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . 23 листопада 2010 року за ним зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, він є власником земельної ділянки площею 0,0505 га, розташованої за адресою: Київська область, Броварський район, село Рожни, кадастровий номер: 3221287201:01:071:0016, що свідчить про значене покращення матеріального становища відповідача. У запереченнях на відповідь на відзив (а. с. 118-121) відповідач зазначав, що на даний час виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на дочку закінчене, у зв`язку із досягненням дочкою повноліття, борг по сплаті аліментів відсутній. З приводу нерухомого майна вказував, що земельна ділянка перейшла у його власність від його батьків у порядку спадкування та жодного доходу вона не приносить. Право власності на нерухоме майно за ним у місті Сімферополь ніколи не реєструвалося. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у період із 07 березня 2003 року по 12 вересня 2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2006 року, ухваленим у справі № 2-4275/06, із [PERSON] на користь [PERSON] починаючи з 29 листопада 2006 року стягувалися аліменти на їхню дочку [PERSON] в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2009 року, ухваленого у справі № 2-2365/09, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] починаючи з 22 квітня 2009 року і до досягнення 16 років дочкою [PERSON] , [INFO] , стягувалися додаткові витрати на дитину-інваліда в розмірі 1000 грн. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо утримання дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. 26 серпня 2019 року дочка сторін [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. Із постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Попович А.О. про закінчення виконавчого провадження № 52136506 від 04 жовтня 2019 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4275/06 від 19 січня 2007 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вбачається, що на день досягнення дитиною повноліття заборгованість по сплаті аліментів відсутня, тому виконавче провадження закінчено згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Із постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло О.А. про закінчення виконавчого провадження № 52710277 від 11 березня 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2365/09 від 12 серпня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на дитину-інваліда в розмірі 1000 грн., щомісячно, вбачається, що станом на 11 березня 2020 року заборгованість сплачена в повному обсязі, тому виконавче провадження закінчено відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". За змістом п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У ч. 1 ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також те, що аліменти на дитину в новому (збільшеному чи зменшеному) розмірі стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині вимог про збільшення розміру аліментів на дитину задоволенню не підлягає, оскільки на момент ухвалення судом рішення у даній справі дочка сторін [PERSON] досягла повноліття. Посилання позивача [PERSON] на те, що позов до суду нею було подано більш ніж за шість місяців до досягнення дочкою [PERSON] повноліття, зазначених висновків суду щодо збільшення розміру аліментів на дитину не спростовують. Більш того, судом встановлено, що на день подачі до суду [PERSON] цього позову неповнолітня дочка сторін [PERSON] , якій на той момент виповнилося 17 років, проживала окремо від матері з цивільним чоловіком за місцем його проживання та фактично перебувала на його утриманні, що підтверджується поданням Броварського навчально-виховного об`єднання від 22 грудня 2018 року, адресованим Службі у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Київської області і Броварському міському центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, протоколом індивідуальної соціально-педагогічної консультації (бесіди) від 09 січня 2019 року та актом обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти [PERSON] від 09 січня 2019 року (а. с. 79-81). Крім того, із довідки № 14 від 18 вересня 2019 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЛВЕО", видно, що відповідач [PERSON] працює в даному товаристві та займає посаду менеджера (управителя) з логістики, до серпня 2019 року з його заробітної плати утримувалися аліменти на дитину в розмірі 2656 грн. 50 коп., що більше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України, - встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, який у 2019 році становив: з 1 січня - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн. (а. с. 76). Що стосується вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь половини понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 20463 грн. 68 коп., суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що нею здійснені додаткові витрати на дочку сторін [PERSON] в загальному розмірі 40927 грн. 36 коп., зокрема, на оплату надання навчальним закладом дитині освітніх послуг у розмірі 12500 грн., оплату курсів професійного навчання в розмірі 5200 грн., придбання мобільного телефону "Sony" вартістю 3138 грн. 01 коп., планшету для навчання і розвитку дочки "Samsung" вартістю 10020 грн. 35 коп., додаткової батареї для мобільного телефону УМБ "Xiaomi" вартістю 449 грн., двох карток пам`яті "Toshiba" і "Verico" загальною вартістю 558 грн., побутової техніки для власного користування, епілятора і фена загальною вартістю 1234 грн., набору для роботи перукарем "Moser Neo Kit" та смітки для шиї загальною вартістю 5729 грн., принтеру для роботи і навчання дочки "Canon Pixma" вартістю 2099 грн., тому половина понесених нею цих витрат на навчання та розвиток здібностей їхньої дочки [PERSON] в розмірі 20463 грн. 68 коп., підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на її користь. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У ч. 2 ст. 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 висловив правову позицію та зазначив, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц та від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2009 року, ухваленого у справі № 2-2365/09, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягувалися додаткові витрати на дитину-інваліда - дочку [PERSON] у розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною 16 років, тобто до [INFO] . Із постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло О.А. про закінчення виконавчого провадження № 52710277 від 11 березня 2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2365/09 від 12 серпня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на дитину-інваліда в розмірі 1000 грн., щомісячно, видно, що станом на 11 березня 2020 року заборгованість по сплаті додаткових витрат сплачена в повному обсязі, це виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Наведене свідчить про те, що відповідач [PERSON] на виконання вказаного рішення суду фактично брав участь у додаткових витратах на дитину, оскільки заборгованість по сплаті додаткових витрат на дитину відсутня. 20 лютого 2017 року між позивачем [PERSON] (далі - Замовник) та Броварською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 9 (далі - Виконавець) був укладений договір про надання освітніх послуг навчальним закладом, за умовами якого Виконавець зобов`язувався надати у період 2016-2017 років додаткову освітню послугу, а Замовник зобов`язувалася прийняти та оплатити надані освітні послуги (а. с. 16-17). Зазначений договір позивачем [PERSON] із даним навчальним закладом укладався через необхідність індивідуального способу навчання за станом здоров`я неповнолітньої дочки сторін [PERSON] . У п. 4.2 цього договору сторонами визначено, що вартість наданих додаткових освітніх послуг за місяць становить 6093 грн. 07 коп. На виконання умов даного договору Замовником - позивачем [PERSON] за надання додаткових освітніх послуг дочці сторін сплачено кошти в загальному розмірі 12500 грн., що підтверджується рахунками та дублікатами квитанцій (а. с. 20-23). 18 вересня 2017 року дочка сторін [PERSON] уклала договір № 765/17 про навчання у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання (а. с. 24). За умовами цього договору дочку сторін [PERSON] зараховано слухачем у групу № 17.2 професійного навчання за професією "Перукар (перукар-модельєр)", плата за отриману освітню послугу за весь курс навчання становить 5200 грн. Оплату за навчання дочки [PERSON] на курсах за даною професією у вказаному вище розмірі в сумі 5200 грн. здійснила позивач, що підтверджується квитанціями, платником у яких значиться [PERSON] (а. с. 25-30). 31 січня 2018 року дочці сторін [PERSON] видано свідоцтво про закінчення нею навчання у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання і здобуття професії "Перукар (перукар-модельєр)". Всього за навчання дочки сторін [PERSON] позивачем [PERSON] сплачено кошти в загальному розмірі 17700 грн. Суд вважає, що ці витрати викликані особливими обставинами, стосуються навчання та розвитку дитини-інваліда, суд відносить ці витрати позивача [PERSON] до додаткових витрат на дитину, тому на користь останньої із відповідача [PERSON] підлягає стягненню половина цих понесених позивачем додаткових витрат у розмірі 8850 грн. Що стосується витрат позивача [PERSON] на придбання мобільного телефону "Sony" вартістю 3138 грн. 01 коп., планшету для навчання і розвитку дочки "Samsung" вартістю 10020 грн. 35 коп., додаткової батареї для мобільного телефону УМБ "Xiaomi" вартістю 449 грн., карток пам`яті "Toshiba" і "Verico" загальною вартістю 558 грн., побутової техніки для власного користування, епілятора та фена загальною вартістю 1234 грн., набору для роботи перукарем "Moser Neo Kit" і смітки для шиї загальною вартістю 5729 грн., принтеру для роботи та навчання дочки "Canon Pixma" вартістю 2099 грн., всього - вартістю 23227 грн. 36 коп., суд вважає, що дані витрати не відносяться до тих особливих у розумінні ст. 185 СК України обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, тому позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що дочка сторін [PERSON] разом із матір`ю не проживала, досягла повноліття, виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів з відповідача [PERSON] завершене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині стягнення додаткових витрат на дочку підлягає задоволенню частково в розмірі 8850 грн. - половини витрат на навчання. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У позовній заяві позивач [PERSON] заявила про здійснення нею витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн. Згідно із ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У ході розгляду даної справи позивачем подано до суду заяву про поновлення строків подання розрахунку витрат, понесених на правничу допомогу, надала договір про правничу допомогу та квитанції про сплату вартості правничої допомоги на загальну суму 7500 грн. Оскільки позов [PERSON] судом задоволено частково, понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно до частини задоволених вимог у розмірі 3000 грн. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення оплату додаткових витрат на дитину позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial