Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] (д.п. Коцофани) [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 04.05.2000 року у виконавчому комітеті Черганівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 3. В судове засідання позивачка не з"явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. позовні вимоги підтримала. Із позовних вимог вбачається, що шлюб було зареєстровано 04.05.2000 року. За час перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя у сторін не склалось. Причина в тому, що вони не зійшлися характерами та розлюбили одне одного. У зв"язку з чим в них ніякого спільного сімейного життя не має та втратили повагу одне до одного і живуть в одному будинку як чужі люди. Збереження сім"ї стало неможливим, адже сім"ї, як такої не існує, а шлюб носить формальний характер. Надії на примирення ніякої немає. Просить позов задоволити. Відповідач, [PERSON] в судові засідання не з"являється, хоча про час і місце судових засідань повідомлявся судом належним чином, у звязку з чим суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні сторони зареєстрували шлюб 04 травня 2000 року у виконавчому комітеті Черганівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 162870 (а.с.5). Відповідно до копій свідоцтв про народження (а.с.6-7) в сторін, за час перебування в шлюбі, народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сімї немає ніякої, шлюб між ними носить формальний характер. Підстав для примирення чи збереження сім"ї суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме [PERSON] продовжувати подальше спільне подружнє життя позивачка з відповідачем не бажає, а тому суд вважає, що в інтересах сторін, позов слід задовольнити. Неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - слід залишити на проживання при матері, [PERSON] Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 56, 104, 110, 112, 161 СК України, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 та

Outcome: approved