Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] 21.10.2020р. звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] , в яких просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про його народження №1273, складеного 01.10.2003 року Першим відділом реєстрації актів громадянського Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, виключивши відомості про прізвище батька " [PERSON] ", вказавши батьком " [PERSON] , [INFO] , громадянина України». Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1998 р. позивач знаходилась в близьких стосунках з відповідачем, проживали у цивільному шлюбі, та [INFO] у них народився син [PERSON] . Так як на момент народження дитини позивач та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі, тому при реєстрації народження сина в актовому записі про його народження прізвище батька дитини відповідно до вимог КпШС записано « [PERSON] ». Відповідач завжди визнавав [PERSON] своїм сином, спілкувався з ним. Після досягнення [PERSON] 16 років, він вирішив належним чином оформити свої документи з рідним батьком [PERSON] 23.10.2020р. у справі відкрито провадження визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 03.03.2021р. відповідач надав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому не визнав заявлені вимоги та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність правових підстав відповідно до ст.53 КпШС для задоволення вимог. Також зазначав, що ніколи не перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, не проживали разом, лише декілька разів, в подальшому від спільних знайомих дізнався, що [PERSON] зустрічається з іншим чоловіком, що стало причиною припинення відносин. Він декілька разів бачив дитину, коли той був маленьким, однак не визнавав свого батьківства. Позивач протягом 17 років не наполягала на тому, що [PERSON] є сином відповідача та не зверталася з вимогами про матеріальне забезпечення дитини, а приводом для звернення до суду з позовом про визнання стало бажання позивача стягувати з відповідача аліменти. 03.03.2021р.судом задоволено клопотання відповідача [PERSON] призначено у справі судову генетичну експертизу, на час її проведення провадження зупинено. 27.05.2021 р. провадження у справі поновлено після отримання висновку експерта. 07.07.2021р. закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити. Також пояснила, що з 1998р. позивач та відповідач проживали разом як чоловік та дружина в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу. Після народження [INFO] дитини відповідач продовжував проживати з позивачем, не працював в той час, подачу спільної заяви про реєстрацію народження дитини відкладав, тому до органів РАЦС вона самостійно звернулася. Через 10 місяців після народження дитини вони припинили спільне проживання як чоловіка та дружини. Надалі, відповідач вітав [PERSON] кожного року з Днем народження. Коли син закінчив школу та постало питання про необхідність вступу до вузу та оплати за навчання, то відповідач почав ігнорувати їх з сином, уникати спілкування. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неяки не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши позивача, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що 01.10.2003р. Першим відділом державної реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси було складено актовий запис №1273 . Батьками дитини були записані: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с.14). 26.06.2019р. [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , про що Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 26.06.2019р. складено відповідний актовий запис за №568, та після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.13) Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів, суди повинні звернути увагу на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 Розділу VII Прикінцеві положення" СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розділу V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім'ю України, які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. Положення статті 51 КпШС України визначали, що взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Діюче на час народження у [PERSON] сина [PERSON] законодавство передбачало: визначення походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі (ст.52 КпШС); встановлення походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі (ст.53 КпШС). Оскільки на час народження [INFO] сина [PERSON] не перебувала в шлюбі, то походження народженої нею дитини підлягало встановленню на підставі статті 53 КпШС України, а запис про батьків в книзі записів народжень підлягав проведенню на підставі статті 55 КпШС України. Так, положення частини 1 статті 53 КпШС України визначали, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. Положення статті 55 КпШС України визначали, що якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду (ч.1 ст.55 КпШС); при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою (ч.2 ст.55 КпШС). Отже, в книзі записів актів громадянського стану про народження Першим відділом державної реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Одесирайону Одеської області 23 травня 2002 року зроблено запис за №1273 про народження [PERSON] , народженого [INFO] [PERSON] , де запис про батька дитини в книзі записів народжень було проведено за прізвищем матері [PERSON] , ім`я, по батькові та національність батька дитини були записані за вказівкою [PERSON] , оскільки дитина народилася у неї як у матері, яка не перебувала у шлюбі, а спільна заява батьків чи рішення суду про встановлення батьківства надано не було. Такий запис про батьків в книзі записів народжень відповідав положенням діючих статей 53, 55 КпШС України. Відповідно до положень частини 2 статті 53 КпШС України, що були чинними на час встановлення походження народженої [INFO] дитини, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Згідно висновку №38 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, складеного експертами КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини, [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,999999% (а.с.47-53). Верховний Суд в своїй постанові від 15.04.2021 у справі №361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). Доказами батьківства також можуть бути фото, електронні повідомлення. Згідно фото, копії яких додано до матеріалів справи, відповідач визнавав своє батьківство, тривалий час вів спільне господарство з позивачем, мав відносини, що підтверджується ним і у відзиві на позов. Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду з позовом [PERSON] надала фотографії з зображенням відповідача разом з дитиною. Відповідач ознайомлений з висновком експерта щодо кровного споріднення з [PERSON] , не висловлював своїх заперечень проти висновків експертів. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивача про батьківство відповідача відносно дитини [PERSON] , [INFO] , знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи на підставі зібраних доказів. Вирішуючи питання про внесення змін до актового запису про народження дитини, суд зазначає наступне. Згідно із п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.п. 2.16.4 п. 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 - на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, відповідача необхідно визнати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , з внесенням змін до актового запису про народження дитини. Крім того, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved