Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.08.1996 року померла її мати [PERSON] Рішенням сесії [PERSON] сільської ради Братського району Миколаївської області № 2 від 07.09.2000 року померлій було надано право на земельну частку (пай). Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте, нотаріусом було роз'яснено про необхідність надання оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку, в зв'язку з тим, що [PERSON] за життя сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала, отже виникла необхідність для звернення до суду із позовом про визнання за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив суд, визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, після смерті її матері, з підстав того, що відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", мати позивача мала право на земельну частку (пай). При спадкуванні, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суду також пояснив, що про наявність рішення сільської ради від 07.09.2000 року позивач дізналася тільки у 2017 році. Звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона спадщину прийняла фактично, нотаріус зареєстрував заяву, проте видати свідоцтво не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на землю. З цих підстав просив суд задовольнити позов, та визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Братського району Миколаївської області у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача СТОВ "ім. Мічуріна", залученого ухвалою суду від 23.11.2017 року, за заявою представника позивача, також у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Братському районі Миколаївської області, в додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю від 22.11.1995 року серії МК 011, прізвища [PERSON] відсутнє ( арк. с. 30). [PERSON] померла 27 серпня 1996 року. [PERSON] сільською радою 07.09.2000 року було прийнято рішення № 2 згідно п. 1 якого: "виділити із земель резервного фонду згідно поданого списку колишнім членам КСПТ "ім. Мічуріна" земельну ділянку загальною площею 322,07 га для передачі її спадкоємцям у приватну власність в розмірі земельної частки (паю) при умові підтвердження їх права власності на земельну частку (пай) в нотаріальному чи судовому порядку згідно ст. 271 ЦПК України". В позові позивач та під час судового засідання представник позивача, посилаються на те, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента № 720/95 від 09.08.1995 року. Пунктом 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" N 720/95, від 8 серпня 1995 р. установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно п.2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Згідно ст. 2 Закону цього ж передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб за умови: 1) вони є членами колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі і пенсіонери; 2) вони є включеними до списку осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю; 3) КПС одержало акт на землю. Проте, за життя [PERSON] не була включена до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125ЗКправо власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст.126ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Пункт 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК 1990 року передбачає передачу земельних ділянок у власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" Зазначене ж рішення [PERSON] сільської ради Братського району Миколаївської області від 07.09.2000 року не стосувалось приватизації земельних ділянок. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представником позивача під час судового засідання не доведено, що [PERSON] за життя отримала право на земельну частку (пай) в порядку передбаченому до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" N 720/95, від 8 серпня 1995 р., отже зазначене право не може бути успадковане після її смерті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed