Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила вселити її з дітьми до квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач була зареєстрована разом з її дітьми у квартирі, яка на праві власності належить матері позивача - [PERSON] У травні 2014 року після сварки з матірю, остання вигнала позивача з дітьми з зазначеної квартири. На прохання позивача не чинити перешкод у користуванні квартирою відповідач не погодилась. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, причини не явки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, у вирішенні спору покладався на розсуд суду, просив врахувати інтереси дітей. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року, яке набрало законної сили 25.01.2017 року, встановлено, що [PERSON] є власником квартири №12 за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 350. Згідно свідоцтв про народження позивач є мамою [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки виданої приватним підприємством "К-П-1" за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім"ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім"ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року, яке набрало законної сили 25.01.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування спірною квартирою відмовлено. Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та вселення останньої разом з дітьми в спірну квартиру.

Outcome: approved