Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

19 вересня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення компенсації за порушення авторського права на самостійну частину літературного твору «Капітошка» - його оригінальну назву. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1979 року вона створила літературний твір «Капітошка» (українською мовою). У 1980 році на основі літературного твору, позивачем було створено сценарій однойменного мультиплікаційного фільму. Зазначає, що вперше твір з оригінальною назвою «Капітошка» було оприлюднено у анімаційному фільмі, з однойменною назвою „Капітошка" (укр.), а у 1989 році було оприлюднено твір „Повертайся Капітошко" українською та російською мовами. Дані анімаційні фільми були створені на кіностудії „КИЇВНАУКФІЛЬМ". Дані обставини є загальновідомими та не потребують додаткового доказування. Відповідно до чинного, на час створення анімаційного фільму, законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір. Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм» (правонаступник кіностудії «Київнаукфільм»), а позивачу належать авторські немайнові та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву: „КАПИТОШКА"(рос.) та „Капітошка" (укр.). Вона користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права, зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримала свідоцтво від 11.05.2004 року №9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «Капітошка». Також, 07.04.2014 року отримала свідоцтво №54433 про реєстрацію авторського права на твір «Персонаж Капітошка». Назва літературного твору «Капітошка», створено [PERSON], є оригінальною, може використовуватись самостійно, а тому розглядається як твір та охороняється відповідно до ст.9 Закону України „Про авторське право і суміжні права" Індивідуальна фантазійна назва твору «КАПИТОШКА» (рос. мовою) «Капітошка» (укр. мовою) є добре відомими творами в Україні - даний факт є загальновідомим, окрім того, він вже встановлений національними судами та не потребує додаткового доказування, у відповідності до ст.61 ЦПК України. 26 липня 2016 року їй стало відомо про те, що у м. Ківерці по вул. Київській, 5 знаходиться магазин, у назві якого, в тому числі на вивісці магазину, відтворено оригінальну назву літературного твору «Капітошка». У магазині «Капітошка», який знаходиться у м. Ківерці, здійснює свою діяльність [PERSON]. Остання допустила порушення виключно майнового права позивача на використання оригінальної назви літературного твору «Капітошка» у спосіб відтворення його у найменування магазину по вул. Київській, 5 м. Ківерці, тобто використовує оригінальну назву твору «Капітошка» у своїй господарській діяльності. Відповідач зобовязана була придбати ліцензію та сплатити ліцензійні платежі за ліцензійним договором. Компенсація за законом повинна визначатися у мінімальних розмірах заробітної плати, при розрахунку ціни позову та розміру компенсації, що станом на дату подачі позовної заяви розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 1450 грн. 70 000,00:1450,00=48,27 мінімальних заробітних плат. На дату подання позову складає 58 000, 00 грн. Тому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 40 мінімальних заробітних плат, що складає 58 000 грн. та судові витрати по справі. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, згідно поданої представником позивача заяви просили проводити розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задоволити, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв щодо розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у 1979 році [PERSON] було створено літературний твір «Капітошка» (українською мовою) та однойменний літературний персонаж. У 1980 році літературний персонаж «Капітошка» було адаптовано в анімаційному фільмі з однойменною назвою «Капитошка» (рос.)/«Капітошка» (укр.), а у 1989 році випущено анімаційний фільм «Повертайся Капітошко» українською і російською мовами. Дані анімаційні фільми були створені на кіностудії «Київнаукфільм». Автором сценарію в титрах анімаційних фільмів «Капитошка» (рос.)/«Капітошка» (укр.) та «Повертайся Капітошко» вказано особу позивача. Авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм» (правонаступник кіностудії «Київнаукфільм»), а [PERSON] в свою чергу, належать авторське немайнове право та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву «Капітошка», авторські права на які зареєстровані у Державному департаменті інтелектуальної власності згідно свідоцтва від 11.05.2004р. № 9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «Капітошка» (а.с. 9). Крім того, 07.04.2014р. позивач видано свідоцтво №54433 про реєстрацію авторського права на твір «Персонаж Капітошка» (а.с. 11). Таким чином, назва літературного твору «Капітошка», створеного позивачем, є оригінальною, може використовуватись самостійно, а тому розглядається як твір та охороняється відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права». При цьому, самостійними обєктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є оригінальна назва літературного твору «Капітошка» та імя головного персонажа. Оригінальність та самостійність назви твору «Капітошка» підтверджується: висновком експерта №934 Львівського НДІСЕ експертизи обєктів інтелектуальної власності у цивільній справі № 569/23223/13-ц від 26 березня 2014р. (а.с. 111-122); висновком експерта № 24/14 судової експертизи обєктів інтелектуальної власності у господарській справі № 918/2018/13 від 24.04.2014 (а.с. 123-132); висновком експерта № 69/14 за результатами проведення судової експертизи у цивільній справі № 569/3649/14-ц від 15 липня 2014р. (а.с. 133-151); звітом про науково-дослідну роботу з вивчення специфіки іменування літературного персонажа «Капітошка» (за його авторства Н. [PERSON]) та його можливих похідних варіацій у російській та українських мовах (а.с. 96-110); звітом «Вивчення рівня обізнаності споживачів України про бренд «Капітошка» Національного університету «Острозька академія» (а.с. 41-95) та рішеннями національних судів України. Також встановлено, що відповідач ФОП [PERSON], здійснюючи підприємницьку діяльність повязану з роздрібним продажем дитячих товарів, використала назву «Капітошка» у найменуванні належного їй магазину по вул. Київській у м. Ківерці, про що позивачу стало відомо 26 липня 2016 р. найменування «Капітошка» міститься на вітрині згаданого магазину та використовується відповідачем у платіжній документації (товарних чеках, квитанціях про оплату товару), що стверджується чеком від 26 липня 2016 року про придбання у магазині «Капітошка», що знаходиться за адресою: м. Ківерці, вул. Київській, 5, товару зошита, двох ручок, дитячих казок, логіки (а.с. 20-21). Дана обставина сторонами не оспорюється та є повністю встановленою в порядку ст. 61 ЦПК України, а відтак не підлягає додатковому доказуванню та досліджуванню. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Згідно ст. 54 Конституції, громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у звязку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожен громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Положення ч. 3 ст. 426 ЦК України визначає, що використання обєкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання обєкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до розяснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» первинним субєктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Відповідач, який заперечує проти позову, зобовязаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним обєкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). Відповідно до ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Підстав для застосування до спірних правовідносин ст.ст. 21-25 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд не вбачає. Більше того, позивач не надавав відповідачу дозволу на використання оригінальної назви твору «Капітошка», хоча, необхідність такого дозволу (ліцензії) прямо передбачена ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та ст. 426 ЦК України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору належить виключне право на використання твору у будь-якій формі або будь-яким способом. Відповідно до п. «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові авторські права визначені, зокрема, визначені ст.15 цього Закону. Згідно зі ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про виплату компенсації, а суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Розмір компенсації визначається судом з урахуванням п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», в якому вказано, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ субєкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Таким чином, суд, враховуючи спосіб і обсяг неправомірного використання твору, характер правовідносин сторін та обставини, за яких було використано оригінальну назву твору, тривалість та наслідки порушення авторських прав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Присудженням такого розміру компенсації досягається рівновага майнових інтересів позивача та відповідача та є співмірним порушенню авторських прав позивача. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені останнім витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 1, 7, 8, 9, 15, 17, 50, 51, 52 Закону України «Про авторське і суміжні права», ст. 440, 443 Цивільного кодексу України, положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 04.06.2010 року „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" та,

Outcome: approved