Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 11.11.2008 року за №746 виділено відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 1,4 га в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району. На підставі вказаного розпорядження 01.12.2008 року був виданий державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], з кадастровим номером [NUMBER]. Передача даної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог норм земельного законодавства, оскільки на час прийняття вказаного вище рішення Білоцерківської райдержадміністрації не був розроблений та погоджений з відповідними дозвільними установами проект землеустрою, межі земельної ділянки в натурі не виносились, рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки не приймалось, що свідчить про незаконність розпорядження райдержадміністрацією землями комунальної власності й порушення прав позивача. Оскільки передача у власність земельної ділянки відповідачу [PERSON] відбулась із суттєвими порушеннями норм чинного законодавства, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача, він просить суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 11.11.2008 року №746 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010237200367, і скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 1,4000 га за [PERSON]. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 28.09.2017 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Відділ у м. Білій Церкві міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували та пояснили, що земельна ділянка була передана у власність відповідача відповідно до всіх вимог діючого на той час законодавства, ділянка знаходиться поза межами населеного пункту, а тому Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області приймаючи вказане вище розпорядження діяла в межах її повноважень і ніяким чином не порушила права позивача. Крім того, відповідач та його представник просили суд застосувати строки позовної давності, оскільки земельна ділянка була передана у власність в 2008 році, а до суду позивач звернувся в 2017 році, тобто через більш ніж 9 років. Представник відповідача Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області проти задоволення позову заперечував та пояснив, що відповідно до п. 12 Розділу Х Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної власності та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. А отже, в даному випадку, оскільки вказана земельна ділянка знаходить поза межами населеного пункту, приймаючи вказане вище розпорядження, райдержадміністрація діяла в межах її повноважень і ніяким чином не порушила права позивача. Третя особа Відділ у м. Білій Церкві міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області свого представника до суду не направила, ставлення до позову не висловила. Заслухавши пояснення представника позивачка, відповідача та його представника, представника відповідача Білоцерківської районної державної адміністрації, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Верховним Судом України у справі № 6-222цс14 від 04.02.2015 року висловлена правова позиція про те, що з урахуванням норм ст. 3 ЦПК України (що повністю відповідає ст. 4 ЦПК України в діючій редакції) та ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Так, по справі встановлено, що згідно розпорядження Білоцерківської РДА № 420 від 25.06.2008 р. громадянам [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із складання державних актів на право власності на земельні ділянки площею по 1,4000 га кожному для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фурсівської сільської ради. /а.с. 46/ ПП «Горизонт» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. /а.с. 40-53/ Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 11.11.2008 року за №746 виділено відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 1,4 га в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, а в подальшому, на підставі вказаного розпорядження 01.12.2008 року був виданий державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], з кадастровим номером [NUMBER]. Даний факт сторонами не заперечується та підтверджується копією державного акта на право власності на землю серії [NUMBER], з кадастровим номером [NUMBER], а також матеріалами справи. /а.с. 50, 54/ Позивач звернувся до суду з даним позовом обгрунтовучи свої позовні вимоги тим, що приймаючи вказане розпорядження від 11.11.2008 року за №746 Білоцерківська районна державна адміністрація вийшла за межі своїх повноважень, оскільки починаючи з 1999 року вказана земельна ділянка відносилась до земель запасу Фурсівської сільської ради, тобто в силу положень ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», який діяв на час виникнення правовідносин, вважались землями комунальної власності. Крім того, передача даної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог норм земельного законодавства, оскільки на час прийняття вказаного вище рішення Білоцерківської райдержадміністрації не був розроблений та погоджений з відповідними дозвільними установами проект землеустрою, рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки не приймалось. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу статей 142, 143, 144, 145 Конституції України земля належить до матеріальної основи місцевого самоврядування, його органи мають право управляти нею шляхом прийняття рішень, в межах повноважень, визначених законом, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо. Зокрема, згідно ч.1, 3 ст. 122 ЗК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ..сільськогосподарського використання; Отже, сільські ради надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель комунальної власності відповідних територіальних громад як із земель сіл, так і за їх межами, а районні державні адміністрації надають земельні ділянки із земель державної власності у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ..сільськогосподарського використання. Згідно положень ст. 143 Конституції України Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності … вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Відповідно до частини 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земля є об'єктом права комунальної власності та згідно п. 34 ст. 26 цього Закону до виключної компетенції сільських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 Закону). Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Висновку про те, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2012 року та від 3 грудня 2012 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2012 року та від 10 вересня 2012 року. Крім того, такий самий по суті висновок міститься й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-92цс13). Так, в судовому засіданні встановлено, що розпорядженням голови Білоцерківської районної державної адміністрації № 152 від 14.05.1999 року затверджено технічну документацію та дані грошової оцінки земель в межах села Фурси Білоцерківського району. Згідно витягу з плану земель с. Фурси спірна земельні ділянка входить до масиву земель сільськогосподарського призначення \\ а.с. 127-129 \\ Також, судом встановлено, що спірна земельна ділянка була в користуванні КСП «Раставиця» і рішенням п'ятнадцятої сесії двадцять третьої скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району від 30.08.2000 р. в зв'язку з реорганізацією КСП «Раставиця» земельну ділянку площею 6 га в районі вулиці Сіркова біля лісгоспу зараховано до земель запасу сільської ради для надання громадянам для городництва. \\ а.с. 153\\ Отже з 30.08.2000 року спірна земельна ділянка згідно положень ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», який діяв на час виникнення правовідносин, набула статусу земель комунальної власності. Крім того, факт належності спірної земельної ділянки до земель запасу Фурсівської сільської ради відображено і в п. 2 розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 11.11.2008 року № 746 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки 2-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області». Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, в подальшому на підставі рішень Фурсівської сільської ради вказані землі запасу надавалися в користування мешканцям с. Фурси під огородництво. Дані обставини підтверджуються копіями рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району від 12.12.2000 року, 22.02.2001 року, 22.03.2002 року, /а.с. 102-105, 143-152/ Слід зазначити, що вказані земельні ділянки в подальшому з користування мешканців с. Фурси не вилучались. Також, як пояснив судовому засіданні сам відповідач, з часу отримання спірної земельної ділянки у власність і до теперішнього часу, земельна ділянка ним не використовувалась. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що на момент передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] вона належала до земель запасу Фурсівської сільської ради, тобто, перебувала у комунальній власності територіальної громади с. Фурси Білоцерківського району в силу положень ст.7 Закону № 1457-ІУ, а тому розпоряджатися нею могла виключно Фурсівська сільська рада. Таким чином, розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 11.11.2008 року № 746 про виділення [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4000 га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Фурсівської сільської ради є протиправним, оскільки видане без повноважень на розпорядження землями комунальної власності територіальної громади с. Фурси Білоцерківського району, а тому державний акт на право власності на землю, виданий [PERSON] на підставі протиправного розпорядження Білоцерківської РДА, слід визнати недійсним та скасувати. Крім того, обґрунтованими є посилання представника позивача на не дотримання і процедури надання відповідачу спірної земельної ділянки. Так, відповідно до Постанови КМУ від 26.05.2004 року «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» № 677, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, розроблений проект відведення земельної ділянки виконавець подає у випадках, установлених статтями 118 і 123 Земельного кодексу України, на погодження відповідній комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, за місцем розташування земельної ділянки. Пунктом 10 Постанови передбачено, що погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства. Як передбачено нормами ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. За ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. А згідно ч.ч. 6-8 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Ст. 50 Закону України "Про землеустрій" (в редакції чинній момент виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. В даному випадку, в складі проекту землеустрою відсутні: копія клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; відомості про обчислення площі земельної ділянки; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель; перелік обмежень у використанні земельних ділянок; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість). Крім того, кадастровий план не відповідає п. 1.1.6 Наказу Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті міністрів України «Про затвердження Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98)» № 56 від 09.04.98, а саме: не застосовано діючі "Умовні знаки для топографічних планів масштабів 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500" з урахуванням доповнень і пояснень Укргеодезкартографії щодо особливостей їх застосування. Отже, як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку технічна документація щодо складання державного акту на право власності на спірну земельну ділянку площею 1,4000 га, розташовану в адміністративних межах Фурсівської сільської ради, не є проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є порушення визначеної законом процедури отримання земельної ділянки у власність. Недодержання процедури надання земельної ділянки, надання земельної ділянки з порушення законодавства є самостійною підставою для визнання державного акту на землю недійсним. Таку правову позицію висловив ВСУ у постанові від 23.10.2013 р. справа № 6-93цс13. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, то суд не вбачає підстав для їх застосування, оскільки вивчивши матеріали справи погоджується з позицією позивача відносно того, що Фурсівська сільська рада дізналася про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] в квітні 2015 року, в результаті проведення упорядкування земель комунальної власності депутатською комісією Фурсівської сільської ради під час якої цей факт було виявлено. Даний факт підтверджується копією акту №4 постійної депутатської комісії з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, комунальної служби та законності Фурсівської сільської ради щодо проведення інвентаризації земель, які ввійшли згідно виготовленого та затвердженого Генерального плану в межі села Фурси. /а.с. 89/ Крім того, як вказано вище, в судовому засіданні встановлено та підтверджується пояснення відповідача той факт, що з моменту отримання спірної земельної ділянки у власність відповідач [PERSON] її за цільовим призначенням не використовував, а з 2000 року по даний час ця земля використовується мешканцями с. Фурси під огородництво. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов заявлено в межах трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач довів в судовому засіданні свої позовні вимоги, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved