Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

09.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що їй на праві власності належить жилий будинок № 55 по вул. Леніна ( Центральна) у с. Миколаївка, Волноваського району Донецької області на підставі свідотцтва про право на спадщину ( за законом) від 02.07.2012 року. 25.03.2003 року в зазначеному домі, вона надала дозвіл на реєстрацію на правах члена сім"ї власника житла відповідача [PERSON], який є родичем позивача. Відповідач фактично з моменту реєстрації в її будинку не проживав, таким чином відсутній в її будинку на протязі більше року. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації. У зв"язку з тим, що він порушує права позивача, просила визнати його таким, що втратив право користування вказаним будинком. Позивач в судове засідання не з"явилась, в заяві вказала про розгялд справи за її відсутність. Відповідачв судове засідання не з"явився, був повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяву про причину неявки суду не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, свідотцтво про право на спадщину за законом від 02.07.2012 року, згідно якого позивач є власником будинку № 55 по вул. Леніна ( Центральна) в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області (а.с.6), акт про не проживання відповідача за цією адресою з 2003 року (а.с.7) , вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при умові відсутності члена сім"ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Пунктами 33,34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 Цк УКраїни позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] з березня 2003 року не користуються житлом - будинком № 55 по вул. Леніна ( Центральна) у с. Миколаївка, Волноваського району Донецької області, який належить на праві приватної власності позивачу а також не користуються до теперішнього часу, власних речей там не зберігає, обовязки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації.

Outcome: approved