Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

В червні 2018 р. позивач звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю 2 місяці з дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у виді земельної ділянки (пай) №0420, площею 3,13 га, розташованої на території Великовільшанської сільської ради. Позивач є спадкоємцем майна померлої п`ятої черги, батько позивача - був спадкоємцем першої черги майна померлої [PERSON] , однак не прийняв спадщини з поважних причин, а саме у зв`язку з тривалою психічною хворобою, та помер [INFO] . Позивач, звернувшись до нотаріуса з питанням оформлення спадщини, отримала постанову про відмову у заведенні спадкової справи, у зв`язку з чим, для реалізації своїх спадкових прав звернулась до суду з вказаним позовом. 06.11.2019 р. представником позивача подано до суду заяву про зміну підстав позову, в якому зазначає, що до вказаних правовідносин підлягає застосуванню положення ст. 529, 549 ЦК УРСР, що діяв на час смерті спадкодавця [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву представника відповідача про розгляд справи у її відсутності , позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Так, у відповідності до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15), законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (3425-12) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року № 2709-IV (2709-15) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР). Місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає (ч. 1 ст. 17 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ст. 548 ЦК України). Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, відповідачами у справах за позовами спадкоємців про визнання права власності на спадкове майно, є інші спадкоємці, а якщо спадкоємців немає - відповідна територіальна громада. Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ст. 550 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що [PERSON] , яка була бабою позивача, померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Васильківського районного округу Соломатіної О.П. від 14.05.2018 р. [PERSON] відмовлено у заведенні спадкової справи після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку подання заяви про вступ до спадщини та володіння спадковим майном. Син померлої - [PERSON] - помер [INFO] , єдиним спадкоємцем якого є його дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину і дізналась, що її батько не вчинив дій щодо прийняття спадщини після смерті своєї матері. Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду від 01.08.2008 р. [PERSON] визнаний недієздатним. Відповідно до витребуваної судом медичної документації хворого [PERSON] встановлено, що йому 21.10.2015 р. виставлено діагноз «епілепсія з недоумством». При цьому встановлено, що він хворіє з 12 років. 12 раз лікувався в КОПБ №1, в 2005 р. лікувався в КОСПНМО. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] не прийняв спадщину після своєї матері із поважних причин - у зв`язку з психічною хворобою, а позивач, прийнявши спадщину після свого батька дізналась про неоформлення ним спадщини після матері. Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позову, відсутності інших спадкоємців майна померлих [PERSON] та [PERSON] , суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), в судовому засіданні встановлено наявність законних підстав для задоволення позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved