Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

13.06.2016 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Національного антикорупційного бюро України, в якому просить: - визнати недостовірною та такою що принижує честь та гідність [PERSON] наступну інформацію, яка була поширена під час «Звіту директора НАБУ [PERSON]» та трансльована на телеканалі «112» в прямому ефірі: «[INFO].»; - зобов'язати Національне антикорупційне бюро України спростувати вищезазначену інформацію шляхом повідомлення директором Національного антикорупційного бюро України [PERSON] в спосіб, яким інформація була поширена, дійсних обставин кримінального провадження порушеного за заявою [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у провадженні Національного антикорупційного бюро України перебуває кримінальне провадження №52015000000000007 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України, вчиненого відносно Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ". Як вказує позивач, вказані дії були спрямовані на спричинення майнової шкоди [PERSON], який має частку у статутному капіталі вказаного товариства у розмірі 109264972,72 грн. (97,55%) та є мажоритарним власником. Як вказує позивач, вказаним злочином [PERSON] позбавлено права розпоряджатися належною йому часткою у статутному капіталі товариства, який включає в себе майно. Зазначене кримінальне провадження відкрито за заявою [PERSON], в якій він зазначає про те, що в діях Міністра юстиції [PERSON] міститься склад злочину, передбачений ст. 364, ст. 382, 206, 206-2 КК Україні. Як вказує позивач, до подій, пов'язаних з захоплення Житомирської кондитерської фабрики, власником якої є [PERSON], як сам [PERSON] так і трудовий колектив фабрики, неодноразово намагалися привернути увагу шляхом проведення мітингів, направлення заяв до органів державної влади з прохання сприяти в відновленні прав власника, надання коментарів на прес-конференціях тощо, зазначаючи, що до захоплення фабрики причетні особи, які на сьогоднішній час є представниками влади в України, діючими депутатами ВР України тощо. Як вказує позивач, [INFO] року під час ефіру на каналі «112», який відбувся «Наживо» в 11.22 год. під назвою «[INFO]», на 32.04 хв., директор НАБУ [PERSON] дав коментар щодо розслідування кримінального провадження за заявою власника ТДВ «ЖЛ» [PERSON] та повідомив: «[INFO] «...І там у будь-якому випадку необхідно буде під час прийняття остаточного рішення ставити питання про відповідальність судів, які виносили то рішення, але ие одна із пріоритетних справ, яка пов'язана з одним із керівників адміністрації президента [PERSON] - як раз він розробляв схему цього захоплення.» Вважає, що діями відповідача були порушені його особисті немайнові права, а саме право на повагу до гідності та честі та недоторканість ділової репутації, а саме висловлювання, які були поширені директором НАБУ [PERSON] під час звітування про діяльність НАБУ, є недостовірними та підлягають спростуванню відповідно до вимог чинного законодавства. Як вказує позивач, з виступу директора НАБУ [PERSON] вбачається, що підставою для кримінального провадження, що розслідується НАБУ є корпоративний конфлікт між співвласниками Житомирської кондитерської фабрики, який виник внаслідок захоплення підприємства за участю одного із керівників адміністрації президента [PERSON]. Однак, як вказує позивач, вказана інформація не відповідає дійсності. Підставою для відкриття кримінального провадження №52015000000000007 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України, відносно Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" стала заява позивача від 20.12.2015 року, я якій викладені події кінця 2015 року - початку 2016 року. В заяві позивача були описані відповідні факти та дії вчиненні посадовими особами щодо незаконного володіння майном ТДВ «ЖЛ» у 2015 році та, як вказує позивач, не мають жодного відношення до діяльності адміністрації президента [PERSON]. Саме з цими обставинами й виникли у ЗМІ питання щодо подій які відбуваються на Житомирській кондитерській фабриці. Як вказує позивач, під час розслідування даного кримінального провадження, НАБУ проводиться перевірка обставин набуття право власності позивачем майнових прав на майнових комплекс Житомирської кондитерської фабрики, однак це не стосується подій, які відбуваються на фабриці на сьогоднішній час. Однак, як вказує позивач, прослуховуючи звіт Директора НАБУ, виникає враження що НАБУ розслідує обставини щодо законності набуття позивачем корпоративних прав, а не незаконне заволодіння даним майном у 2015 році за участю посадових осіб та органів державної влади, які є суб'єктами владних повноважень у 2015 році. Вказані обставини створюють негативний імідж для позивача, оскільки Директор НАБУ пов'язав його ім'я з особами, які асоціюються у суспільстві зі злочинним режимом в Україні. Як вказує позивач, своїм виступом, директор НАБУ, як особа яка представляє авторитетний державний орган, створив враження, що позивач незаконно набув право власності на своє майно, чим негативну вплинув на ділову репутацію [PERSON] В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги [PERSON], та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, передбачено ст.297 ЦК України. Відповідно до ст. 299 ЦКУ України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом встановлено, що детективами Національного бюро дійсно здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52015000000000007 від 10.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України, за фактом замаху на протиправне (рейдерське) заволодіння майном Житомирської кондитерської фабрики невстановленими особами за можливої участі керівництва Міністерства юстиції України та підконтрольних йому посадових осіб. [INFO] з метою інформування суспільства з питань діяльності Національного бюро, відбувся публічний звіт Національного бюро за друге півріччя роботи (серпень 2015 - лютий 2016), під час якого керівництвом Національного бюро було повідомлено, у тому числі, про хід кримінального провадження № 52015000000000007 від 10.12.2015. Так, [INFO] року під час ефіру на каналі «112», який відбувся «Наживо» в 11.22 год. під назвою «[INFO]», на 32.04 хв., директор НАБУ [PERSON] повідомив: [INFO]Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України від 14.10.2014 № 1698-VII «Про Національне антикорупційне бюро України» (далі - Закон № 1698) Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці. У ст. 6 Закону № 1698 визначено, що керівництво діяльністю Національного бюро здійснює його Директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України в порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1698 одним із обов'язків Національного бюро є здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проводить досудове розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1698 Національне бюро через засоби масової інформації, на своєму офіційному веб-сайті та в інших формах регулярно інформує суспільство про свою діяльність. Частинами першою, другою ст. 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що здійснене [INFO] року під час ефіру на каналі «112» повідомлення є оціночним судженням, яке сформоване стороною обвинувачення в результаті проведення досудового розслідування. За таких обставин, викладені у позовній заяві твердження позивача про поширення недостовірної інформації та такої, що принижує честь та гідність позивача, є безпідставними, оскільки повідомлена інформація мала оціночне забарвлення. Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.4 ст.59 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, ч.2 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами /передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Таким чином, позивач, посилаючись на порушення права на повагу до його гідності та честі та право на недоторканність своєї ділової репутації, повинен довести належними та допустимими доказами наявність такого порушення з боку відповідача. Разом з цим, з боку позивача не представлено належних та допустимих доказів, які свідчать про порушення з боку відповідача його особистих немайнових прав. З огляду на викладене вище, суд, з врахуванням всіх доказів наданих у справі, дійшов висновку про те, що позивачем не доведені обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо порушення його прав з боку відповідача і щодо наявності підстав для задоволення позову, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь та гідність, зобов"язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed