Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

02.11.2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання виконавчого напису №83895 від 03.06.2021 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., таким, що не підлягає виконанню, а також просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №83895 від 03.06.2021 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 12 602,64 грн. На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем 15.07.2021 року відкрите виконавче провадження. Вказаний напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки він винесений без законних підстав для вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Нотаріусу не було надано кредитного договору, що посвідчений нотаріально. Крім того, вказану заборгованість не можна визнати безспірною, оскільки право вимоги по кредитному договору неодноразово було передано за договорами, а заборгованість обрахована невірно. З метою захисту своїх майнових прав змушений звернутися до суду. Провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 30.11.2021 року до суду надійшов відзив від ТОВ «Вердикт Капітал», в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказують, що виконавчий напис був здійснений згідно ЗУ «Про нотаріат». Відповідач скористався своїм правом на звернення стягнення заборгованості у строки, визначені для вчинення виконавчого напису щодо примусого стягнення. Щодо суми заборгованості вказують, що боржник в разі незгоди з сумою має право в судовому порядку її оскаржити. Зазначають, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Також відповідач направив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Відповідач не погоджується з сумою 5000 грн. стягнення правової допомоги на користь позивача, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують розмір та оплату правничої допомоги. Також зазначена сума є значно завищеною, оскільки представником позивача виконано лише роботи по написанню позовної заяви та формування її додатків, надання консультації. Треті особи копію ухвали про відкриття провадження отримали. Пояснень, заперечень проти позову до суду не надійшло. Зважаючи на викладене, суд відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, проводить розгляд за наявними у справі матеріалами. 15.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66098524 на підставі виконавчого напису №83895, виданого 03.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 12602,64 грн. (а.с.16). З копії виконавчого напису №83895 від 03.06.2021 року вбачається, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" набуло право вимоги за кредитним договором № 0966551037 від 22.11.2018 року, укладеного між ТОВ "ІНФІНАНС" та [PERSON] відповідно до договорів відступлення права вимоги (а.с.12). Заборгованість розрахована за період з 22.11.2018 року до 26.05.2021 року у розмірі 12602,64 грн., яка складається з 2400 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10 152,64 грн. - за відсотками та комісією. За вчинення виконавчого напису з боржника стягнуто 50 грн. Вирішуючи справу по суті суд аналізує наступні норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року) ? «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Установлені судом обставини свідчать, що серед документів, наданих позивачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17, де, зокрема, наголошено, що постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналізуючи зазначені факти, суд приходить до висновку, що вказаний виконавчий напис вчинений за наявності спірної заборгованості, тобто нотаріусом не дотримано основної обов`язкової умови щодо наявності безспірності заборгованості [PERSON] перед ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ". Тому вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір (908 грн. за подачу позовної заяви та 454 грн. заяви про забезпечення позову) покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правничу професійну допомогу, то суд приходить до наступного. На підтвердження розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. представником позивача до позову долучено копію договору № б/н /21 від 20.08.2021 року про надання професійної правничої допомоги, а також додаток № 1 до договору, де у п. 2 визначено, що за надання послуг клієнт сплачує бюро гонорар у розмірі 5000 грн. Також долучено рекомендовані мінімальні ставки адвокатського гонорару Адвокатського бюро "Калінін і партнери" та меморіальний ордер від 01.09.2021 року на суму 5000 грн., призначення платежу [PERSON] , договір б/н/21 від 20.08.2021 року. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, тобто судових витрат. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. З урахуванням принципу співмірності із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд приходить до висновку про доцільність стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн., тому у вказаній частині вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial