Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

27 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 16 липня 2003 року в с.Іванівка [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області помер його батько, смерть якого було зареєстровано [PERSON] сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 09 від 16 липня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 069765. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на право на земельну частку (пай) площею 9,14 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП Комуніст в межах території [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК №0083264, зареєстрованим за № 2158 від 10 січня 1997 року на ім'я його батька [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] він прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті батька постійно прложивав разом з батьком за адресою: с.Іванівка, вул. Центральна, буд.11 Веселинівського району Миколаївської області. За життя його батько [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає синові [PERSON], тобто йому. До нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину він не звертався, вважаючи, що це він зробить пізніше. В 2010 році він змінив місце проживання та пересилився проживати в смт.Веселинове. При переїзді він втратив частину своїх документів, зокрема, заповіт батька та Сертифікат. Пізніше він звернувся до [PERSON] сільскої ради Веселинівського району Миколаївської області, де отримав дублікат заповіту, та дав оголошення в газету "Зоря" про втрату Сертифікату. В квітні 2015 року він звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки він прийняв спадщину згідно з п.3 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Оглянувши надані ним документи, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючого документу щодо належності спадкодавцеві права на земельну частку (пай). Тому позивач звернувся з відповідним позовом до суду та просить повністю задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав з тих саме підстав, які викладені в позовній заяві, та просив визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 9,14 в умовних кадастрових гектарах в землях, переданих у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству "Комуніст" с. Нововоскресенка Веселинівського району Миколаївської області, успадковне ним після смерті батька [PERSON], [INFO], який помер 16 липня 2003 року в с.Іванівка Веселинівського району Миколаївської області, право якого було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0083264, виданим Веселинівською районною державною адміністрацією Миколаївської області та зареєстрованим 10 січня 1997 року за № 2158. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не прибув, однак до суду 10 червня 2015 року надійшла заява від [PERSON] сільського голови [PERSON] про розгляд справи у відсутність представника відповідача та про визнання позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та з урахуванням наданих доказів, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2003 року в с.Іванівка Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON], смерть якого було зареєстровано [PERSON] сільською радою Веселинівськго району Миколаївської області за актовим записом № 09 від 16 липня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 069765. - (а.с. 7). За життя [PERSON], [INFO], був прийнятий в члени колгоспу Комуніст с.Нововоскресенка Веселинівського району Миколаївської області, в подальшому реорганізованого в КСП "Комуніст", з якого в 1996 році вийшов не пенсію за віком, не припиняючи свого членства в колгоспі. Оскільки [PERSON] на момент отримання КСП "Комуніст" державного акта на право колективної власності на землю був його членом та був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), то він набув право на земельну частку (пай) у розімрі 9,14 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до п. 2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям № 720 від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до листа відділу Держземагенства у Веселинівському районі Миколаївської області від 18 травня 2015 року № 01-19-89/15 [PERSON] набув право на земельну частку (пай) розміром 9,14 в умовних кадастрових гектарах по колишньому КСП "Комуніст" в межах території [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, на підтвердження чого йому було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0083264, зареєстрований за № 2158 від 10 січня 1997 року. - (а.с.16) За життя батько позивача [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає синові [PERSON], тобто позивачеві. - (а.с.8) Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном, зокрема, прийняв на зберігання Сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі своїм батьком [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області №68.04.08 від 12.05.2012 р.(а.с.13) До нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину він після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини не звертався, вважаючи, що він зробить це пізніше. В 2010 році позивач змінив місце проживання та пересилився проживати до смт.Веселинове. При перїзді він втратив заповіт батька та Сертифікат. 30 березня 2011 року позивач звернувся до [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області та отримав дублікат заповіту, що підтверджується доданою до справи копіює дублікату заповіту. - (а.с.8). Також після зверенення до відділу Держземагенства з питанням про поновлення Сертифікату, позивачу було роз'яснено, що він має подати оголошення в газету про втрату Сертифікату, що позивач і зробив, подавши відповідне оголошення в газету "Зоря", що підтверджується даними з газети "Зоря" № 14 від 03.04.2010 року. В травні 2015 року позивач звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки він прийняв спадщину згідно зі ст.549 ЦК УРСР, так як постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Оглянувши надані ним документи, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючого документу щодо належності спадкодавцеві права на земельну частку (пай), що підтверджується матеріалами копії спадкової справи №70/2015 р., заведеної 15 травня 2015 року після смерті 16 липня 2003 року [PERSON]. Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Статтею 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачалося, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застерженнячм. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 вищевказаного Кодексу визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якшо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні дослідженими доказами було встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину до 1 січня 2004 року, оскільки був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, та прийняв на зберігання Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0083264, зареєстрований за № 2158 від 10 січня 1997 року. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови в оформленні права на спадщину оосба може зверонутися до суду за правилами позовного провадження. За матеріалами спадкової справи № 70 /2015 р., заведеної післі смерті [PERSON], позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, виходячи з викладеного, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, і що його право на спадщину ніким не оспорюється, та те, що він іншим шляхом оформити своє право на успадковане право на право на земельну частку (пай) не може, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved