Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до ВАТ "Содовий завод" про стягнення компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 19.04.1952 року по 01.01.1998 року він працював у відповідача ВАТ "Содовий завод". При звільнені з підприємства відповідач не провів з ним повного розрахунку, у результаті чого відповідно до рішення Слов'янського міського суду від 13.10.1997 року на його користь стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 1075 грн. 58 коп., яку на теперішній час не сплачено. У зв'язку з наведеним просить суд стягнути на свою користь з ВАТ "Содовий завод" компенсацію втрати частини заробітної плати з 13.10.1997 року в сумі 2957 грн. 95 коп., стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 13.10.1997 року по день подання позову, а саме по 25.02.2014 року в сумі 27805 грн. 23 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Відкритого акціонерного товариства "Содовий завод" в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином, надала заяву про розгляд справи без своєї участі, визнавши лише вимоги в частині заборгованості по заробітній платі в іншій частині просила відмовити. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 19.04.1952 року по 01.01.1998 року працюваву відповідача ВАТ "Содовий завод". Відповідно до наказу № 97 від 01.01.1997 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Рішенням Слов'янського міського суду від 13.10.1997 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з заробітної плати у розмірі 1075 грн. 58 коп. . Згідно довідки від 05.03.2013 року, заборгованість по заробітній платі відносно [PERSON] не виплачена. 1. Відповідно до ч1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. У зв'яку з чим у позивача у зв»язку з порушенням ВАТ «Содовий завод» положень ст. 116 КЗпП України, виникло право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати" від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьований протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки ВАТ "Содовий завод" від 13.12.2013 року середній заробіток позивача за останні два місяця перед звільненням становить 149 грн. 11 коп., відпрацював кількість годин за листопад 1997 року - 180 години, за грудень 1997 року - 180 години. Виходячи з цього, розмір середньоденного заробітку складає 6 грн. 81 коп. (149,11/180 (кількість годин на місяць)=0,83(годинна тарифна ставка) х 8,2 (норма робочого часу) та кількість робочих днів за період часу з 13.10.1997 року по 25.02.2014 року складає відповідно 4114 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 1997 рік" N 06/2-3628 від 30.10.96 кількість робочих днів з 13.10.1997 року по 31.12.1997 року складає 38 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 1998 рік" N 10/1-4476 від 03.11.97 кількість робочих днів у 1998 році складає 249 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 1999 рік" N 13-1825 від 26.05.99 кількість робочих днів у 1999 році складає 257 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 2000 рік" N 13-1735 від 12.05.00 кількість робочих днів у 2000 року складає 250 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 2001 рік" N 13-4796 від 20.11.2000 кількість робочих днів у 2001 року складає 250 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 2002 рік" N 010-1201 від 23.11.2001кількість робочих днів у 2002 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 2003 рік" N 010-1135 від 06.11.2002 кількість робочих днів у 2003 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 2004 рік" від 18.11.2003 N 03-3/7221-013-15 кількість робочих днів у 2004 році складає 253 дні. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 2005 рік" від 12.10.2004 N 03-3/10426-036-15 кількість робочих днів у 2005 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про норму тривалості робочого часу на 2006 рік" від 04.10.2005 N 7881/0/14-05/036-15 кількість робочих днів у 2006 році складає 250 днів. Згідно з листом Лист Міністерства праці та соціальної політики України від 09.10.2006 N 6540/0/14-06/13 кількість робочих днів у 2007 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.09.2007 N 6884/0/14-07/13 кількість робочих днів у 2008 році складає 252 дні. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік" 30.09.2008 N 10338/0/14-08/13 кількість робочих днів у 2009 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік" 25.08.2009 N 9681/0/14-07/13 кількість робочих днів у 2010 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік" від 25.08.2010 N 9111/0/14-10/13 кількість робочих днів у 2011 році складає 250 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік" від 23.08.2011 N 8515/о/14-11/13 кількість робочих днів у 2012 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік" від 21.08.2012 N 9050/0/14-12/13 кількість робочих днів у 2013 році складає - 251 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік" від 04.09.2013 N 9884/0/14-13/13 кількість робочих днів у 2014 році по 25 лютого 2014 року складає - 57 днів. У відповідності до викладеного розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 27805 грн. 23 коп., який слід стягнути з відповідача на користь позивача. 2. Вирішуючи питання стосовно компенсації втрати частини заробітку, суд приходить до висновку, що вимоги не обґрунтовані, виходячи з наступного. Так, відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 292 від 23.04.1999 року, компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги за цей період зріс більше ніж як на один відсоток. Відповідно до п. 3 вказаного Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно з п. 4 зазначеного Положення, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців, сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Між тим, позивачем не надано доказів про те, за які конкретно місяці виникла заборгованість по заробітній платі, що є суттєвими обставинами для правильного вирішення справи, тому суд позбавлений можливості провести розрахунок у відповідності до вимог закону. 3.Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з чим, враховуючи обставини справи, а також те, що визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем сам по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану позивачу, суд вважає за можливе зменшити розмір моральної шкоди та встановити її в сумі 500 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial