Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по пенсії у сумі 58407,46 грн., яку відповідач нарахував за період з серпня 2010року по липень 2011року включно на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2011р., яким відповідач був зобовязаний здійснити перерахунок і виплату пенсії за Законом «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач на виконання вказаного рішення здійснив перерахунок пенсії у сторону її збільшення за вказаний період, зазначений у рішенні суду, але донараховану пенсію йому не виплатив, і на даний час існує заборгованість у вказаній сумі, що підтверджено довідкою відповідача. При звернення до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства позивач послався на Закон «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» , на розяснення Вищого адміністративного суду і Київського апеляційного адміністративного суду з даного приводу, на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних прав від 10.03.2013р. . Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду №8 від 20.05.2013р., згідно яким за Законом «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» підлягає виконанню рішення про стягнення з державного органу на користь особи, а для виконання рішення зобовязального характеру встановлено інший порядок, а також враховуючи розмежування цивільного і адміністративного судочинства позови про стягнення суми боргу мають вирішуватись в порядку цивільного провадження, натомість в порядку адміністративного судочинства суд у своїй постанові може зобовязати субєкт владних повноважень вчинити певні дії, на кшталт здійснити нарахування та виплату. Постанова суду, ухвалена в порядку адміністративного судочинства, якою на відповідача було покладено зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії, відповідачем виконано частково, здійснено перерахунок і донарахування пенсійних виплат за зазначений у постанові період, але виплата нарахованих сум пенсії не здійснена; дана постанова знаходиться на виконанні у ДВС України, але стягнення вказаної суми за порядком, визначеним у наведеному вище законі, може бути проведено лише на підставі рішення про стягнення. Відповідач позов не визнав, у наданих запереченнях і в суді з приводу конкретних обставин спору між сторонами відповідач пояснив, що постанову суду, якою відповідач був зобовязаний здійснити перерахунок пенсії позивачу, він виконав, в процесі виконання даної постанови на вимогу державного виконавця він здійснив перерахунок пенсії позивачу, за яким розмір пенсії позивача був збільшений, внаслідок чого вникла заборгованість (за вказаний у постанові період перерахунку) в сумі 58407,46грн., про що була надана довідка про перерахунок і про заборгованість. Виплата даної суми не відбулась, і здійснити виплату даної заборгованості відповідач не може, оскільки кошти на виплату даних сум у нього відсутні, і для даних виплат законом визначений інший порядок. Що згідно законів про державний бюджет на 2011, 2012, 2013 роки норми і положення статей 50 та 54 закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувались у порядку та розмірах , встановлених КМУ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ на 2011, 2012 і 2013рік, а у звязку з прийняттям закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з 1.01.2013р. та Постанови КМ У № 440 від 3.09.2014р. , якою затверджено «Порядок погашення заборгованості за рішеннями судів, виконання яких гарантується державою» - через органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в порядку черговості після внесення рішення до реєстру. 19.10.2016р. відповідач, отримавши повідомлення про внесення постанови (щодо [PERSON]Г.) до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою; на виконання даного повідомлення відповідач надав довідку від 27.10.2016р. в якій вказано суму, яка підлягає до виплати згідно постанови суду від 14.02.2011р., і погашення даної суми позивачу повинно здійснюватись в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про державний бюджет України на відповідний рік. Вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову і для стягнення саме з відповідача даної суми заборгованості, що виникла внаслідок перерахунку пенсії позивачу на підставі судового рішення, оскільки дана сума заборгованості підлягає перерахуванню позивачу через казначейські органи в порядку, передбаченому наведеним вище законом, а підстав для стягнення саме з нього, відповідача, вказаної суми заборгованості нема, дана сума заборгованості за ним не рахується, і було б неправильним у разі задоволення даного позову виконання такого рішення у такий спосіб, як списання даної суми з рахунку відповідача. Третя особа ГУ Державної казначейської служби України у Київській області надала письмові пояснення, в яких підтвердила, що постанова суду від 14.02.2011р. (щодо [PERSON]Г.) внесена до реєстру судових рішень, виконання яких гарантується державою, згідно акту-приймання передачі за 4 квартал 2016року від Управління ДВС ГУЮ в Київські й області; що вказане рішення на даний час не виконане. Погашення заборгованості за такими судовими рішеннями здійснюється в межах бюджетних асигнувань, визначених законом Про державний бюджет на відповідний рік за бюджетною програмою (КПКВ 3504040 Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою) які виконуються згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ №845 від 3.08.2011р. На даний час на виконанні за програмою знаходяться судові рішення на суму 3858,62млн.грн., що надійшли та зареєстровані раніше, а законом «Про державний бюджет на 2017 рік» на поточний рік за даною програмою передбачено 500,00млн.грн., тобто недостатньо. Відповідно до пункту 20 Постанови КМУ №440 погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, покладено на державну казначейську службу України- як на орган, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. При розгляді даного позову , суд виходить з наступного: Позивач є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, інвалід 2 групи довічно. Позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2011р. було частково задоволено вимоги [PERSON], визнано неправомірними дії відповідача у відмові в перерахунку державної і додаткової пенсії згідно з ст.50, 54, ч.3 ст.67 закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязано відповідача провести з 19.07.2010р. перерахунок та виплату державної і додаткової пенсії згідно з ст.50, 54, ч.3 ст.67 закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - із розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком і восьми мінімальних пенсій за віком, встановлено ч.1 ст. 28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат. За даним виконавчим документом відкрито виконавче провадження. [PERSON] подав заяву до Управління ДВС ГУЮ в Київській області від 29.12.2014р., вхідний номер 3.03.2015р., в якій просив прийняти на виконання виконавчий документ від 14.02.2011р. На виконання даної постанови Управління ДВС ГТУЮ в Київській області 17.10.2016р. за № 2-25\\1 надав повідомлення вимогу до відповідача в якій повідомив про прийняття на облік даного судового рішення. Відповідач на запит ГТУЮ у Київській області № 2-25\\1 від 17.10.2016р. надав свою довідку № 11414\\03 від 27.10.2016р., в якій зазначив, що на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області №2-2-а-424\\11 від 14.02.2011р. (зобовязати провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON]Г.) [PERSON] нараховано 58407,46грн. з урахуванням виплачених сум. Позивач представив суду довідку, яку надав йому відповідач. Згідно наданої відповідачем позивачу довідки встановленого зразка №4850 від 28.10.2016р. про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії з січня 2010 року по липень 2011 року включно, - позивачу перераховано пенсію (у сторону її збільшення), частково виплачено, різниця між нарахованим і виплаченим становить за період з серпня 2010 року по липень 2011року 58407, 46грн. Як зазначено у даній довідці, виданій відповідачем, станом на 28.10.2016р. було проведено перерахунок пенсії відповідно до рішення суду, при цьому сума до виплати склала 58407,46грн., але не виплачувалась у звязку з змінами в чинному законодавстві та відсутністю цільових коштів на фінансування вказаних виплат. Таким чином, встановлено, що на даний час існує заборгованість по нарахованій позивачу пенсії, яка позивачу відповідачем не виплачена ні безпосередньо, ні в порядку виконання судових рішень, виконання яких гарантується державою. Законами України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивачу гарантоване право на отримання пенсії, яка є поточною щомісячною виплатою. Нарахована (перерахована на підставі судового рішення) пенсія позивачу виплачена не повністю, існує заборгованість по пенсійним виплатам за вказаний у довідці період в сумі 58407,46грн. Дана обставина відповідачем підтверджена і не оспорюється. Суд дійшов висновку, що це є порушенням пенсійних і майнових прав позивача, і позивач має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості, і такі позовні вимоги пенсіонера є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що вказана сума є заборгованістю по пенсії, нарахованій і не виплаченій позивачу, враховуючи, що позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача, і саме відповідач є тим органом, хто здійснює виплату пенсії позивачу і є відповідальним за своєчасну її виплату, то дана сума заборгованості по пенсійним виплатам має бути стягнута на користь позивача саме з відповідача. Тому підстав для відмови у позові до відповідача, як про це просить відповідач, суд не вбачає. Суд не вбачає також підстав для закриття провадження у даній цивільній справі за пунктом 5 частини першої статті 205 ЦПК України, оскільки існуюче судове рішення - постанова в адміністративній справі не є таким судовим рішенням, яке передбачено в даній нормі закону. Суд також погоджується з позивачем у тому, що питання стягнення вказаної суми заборгованості не може бути ним вирішене в порядку ст.267 КАСУ, або в порядку звернення до адміністративного суду з заявою про зміну способу і порядку виконання постанови суду в адміністративній справі, оскільки така б зміна способу і порядку виконання рішення (з зобовязання здійснити виплату на стягнення конкретної суми заборгованості) не було б виконанням прийнятого судом рішення, а було б підміною позовних вимог і фактично було б розглядом нових позовних вимог майнового характеру (в ньому конкретно визначена ціна позову - що не було обєктом дослідження в адміністративній справі, в якій було прийнято постанову. Суд також дійшов висновку, що з урахуванням положень ст.15 ЦПК України, ст.17 КАСУ щодо розмежування підсудності справ, та розяснень Вищого адміністративного суду, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних прав від 10.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», позов про стягнення заборгованості по нарахованій та невиплаченій пенсії має розглядатись в порядку цивільного судочинства. Таким чином, позов підлягає задоволенню і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по пенсійним щомісячним виплатам в сумі 58407,46грн., нарахована і не виплачена відповідачем вчасно. Разом з тим суд, ухвалюючи дане рішення про задоволення позову, вважає за необхідне врахувати наступне: Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Згідно ч.1 ст.3 даного закону - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно ч.2, 3, 4 ст.3 закону - стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені\~Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Згідно ст. 4 закону - виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному\~Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно ст.7 закону - виконання рішень суду про зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому\~Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобовязаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Згідно п..3 Прикінцевих та перехідних положень до даного закону - заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоровя, а також у звязку з втратою годувальника. Постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 3.09.2014р. на виконання даного закону затверджено «Порядок погашення заборгованості за рішеннями судів, виконання яких гарантується державою» . Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 3.08.2011р. затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Оскільки відповідач є державним органом в розумінні ст.2 Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то на виконання даного рішення у цивільній справі так само поширюється дія даного закону. Таким чином, судове рішення, яке суд ухвалює в даній цивільній справі, підлягає виконанню у відповідності до Закону «Про виконавче провадження» з особливостями, визначеними у Законі «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Тому в своєму рішення суд вважає за необхідне відповідно до ст.217 ЦПК України зазначити саме на такий порядок виконання даного рішення, що забезпечить дотримання і захист прав як позивача, так і відповідача, і сприятиме більш повному і ефективному виконанню даного рішення.

Outcome: approved