Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.08.2012. [PERSON] у справі не є членом сім`ї та зареєстрований з 21.02.2017. [PERSON] не проживає у даному будинку з дня прописки та поданий час в утриманні житла не приймає участі, особистих речей в будинку не має, має інше фактичне місце проживання. На усні прохання позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ніяким чином не реагує. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно належним чином, надали до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримують повністю, просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений вчасно належним чином, заперечень до суду не надав. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Помічнянська міська рада Добровеличківського району Кіровоградської області представника в судове засідання не забезпечили, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). [PERSON] , [INFO] , є єдиним власником будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 серпня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Добровеличківського нотаріального округу Кіровоградської області Чирвою О.В. та домовою книгою за зазначеною адресою ( а.с.10-14). Згідно з довідкою від 06.03.2020 депутата міської ради [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , 1940 року народження та [PERSON] , 1945 року народження, дійсно проживають у двох за адресою [ADDRESS] ( а.с.15). Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] ( а.с.16-17). З довідки, виданої Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області №1399 від 04.03.2020, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно з записом домової книги, за зазначеною адресою зареєстровані дружина [PERSON] , [INFO] , з [INFO] та [PERSON] [INFO] , з 21.02.2017 ( а.с.18). З довідки №43, виданої КНП "Помічнянський центр первинної медико-санітарної допомоги" Помічнянської міської ради встановлено, що [PERSON] хворіє ( а.с.41). З довідки депутата міської ради [PERSON] від 06.03.2020 з`ясовано, що [PERSON] , 1940 року народження, та [PERSON] ,1945 року народження, дійсно проживають у двох за адресою [ADDRESS] . З довідки [PERSON] від 06.03.2020 з`ясовано, що [PERSON] , 1940 року народження, та [PERSON] , 1945 року народження, дійсно проживають у двох за адресою [ADDRESS] . З довідки [PERSON] від 06.03.2020 з`ясовано, що [PERSON] , 1940 року народження та [PERSON] , 1945 року народження, дійсно проживають у двох за адресою [ADDRESS] . З акту про відсутність ( не проживання) особи за місцем реєстрації від 13.05.2020 з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] , у будинку [ADDRESS] не проживає з лютого місяця 2017 року і по тепер. Суд зазначає, що подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Суд зазначає, що поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином відповідач понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживає в житловому будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов`язок щодо сплати комунальних послуг не ніс, відтак останній як зареєстрований мешканець у будинку втратив право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідачів в спірному будинку понад встановлені строки судом не встановлені. Факт перебування на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання , що належить позивачеві . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача у розмірі 840 ( вісімсот сорок ) гривень 80 копійок.

Outcome: approved