Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В січні 2016 року ПАТ «[PERSON] національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернулось до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання повернути грошові кошти в сумі 125362,81 доларів США, одержані за Договором про внесення змін від 29.05.2015 р. до договору банківського вкладу "Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 строком на 25 місяців в іноземній валюті - долар США (без капіталізації процентів). Позовні вимоги мотивовані тим, що перевіркою укладеного між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] національний кредит» договору банківського вкладу "Депозит різдвяний" строком на 25 місяців в іноземній валюті - долар США (без капіталізації процентів), було виявлено його нікчемність з підстав, встановлених п.1 ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зокрема, позивач вказує на те, що у зв'язку із незастосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою [PERSON] відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату зазначеної у позові суми відповідачу. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «[PERSON] національний кредит» просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме ст.ст.215,216,524 ЦК України ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви. Крім того, апеллянт наголошує, що Головним слідчим управлінням МВС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015000000000255 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.200 та ч.2 ст.205 КК України, під час здійснення якого, було встановлено, що службовими особами ПАТ « [PERSON] кредит» за попередньою змовою з фізичними та юридичними особами розроблено та втілено у дію схему незаконного виведення активів банку, чим заподіяно збитки. Серед договорів повязаних із заподіянням банку збитків в матеріалах кримінального провадження міститься і договір про внесення змін до договору банківського вкладу,укладеного між банком та [PERSON] 29 травня 2015 року. Такий спосіб захисту порушеного права, як примусове виконання [PERSON] обов'язку повернути, одержане від ПАТ «[PERSON] національний кредит» майно за нікчемним правочином, забезпечить реальне відновлення прав банку. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, договором банківського вкладу "Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 строком на 25 місяців в іноземній валюті - долар США (без капіталізації процентів) встановлено зобов'язання, за яким ПАТ «[PERSON] національний кредит» відкриває [PERSON] як вкладнику депозитний рахунок №26359001/2635.6.080830.003, а [PERSON] вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 4 170 000 доларів США в іноземній валюті - доларах США (а.с.7-9). Згідно п.2.3 Депозитного договору, банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 11,5% річних, а у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (п.3.7 договору) Строк дії договору визначено п.2.2 договору з 6 січня 2015 року до 21 січня 2017 року. 29 травня 2016 року Договором про внесення змін до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 від 6 січня 2015 року було погоджено нову редакцію п.3.7 депозитного договору, за якою «У випадку розірвання договору з ініціативи вкладника,проценти нараховуються та сплачуються за ставкою 11,5% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку». Вказані зміни до договору набирають чинності з моменту його підписання.( а.с.10) В той же день, тобто 29 травня 2015 року вкладник звернувся до банку з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу «Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 від 6 січня 2015 та відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 06.01.2015 року по 29.05.2015 року отримав суму вкладу .( а.с.11,13-53) На підставі Постанови Правління [PERSON] банку України № 358 від 05.06.2015 року « Про віднесення Публічного акціонерного товариства « [PERSON] національний кредит» до категорії неплатіжостроможніх, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.06.2015 року « Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «[PERSON] національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ « [PERSON] національний кредит». Постановою Правління [PERSON] Банку України від 28.08.2015 року № 563 розпочато процедуру ліквідації банку. Уповноваженою особою Фонду, у порядку ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було проведено перевірку та виявлено, що договір про внесення змін від 29.05.2015 року до Договору банківського вкладу «Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 від 6 січня 2015 року, який укладено між позивачем та відповідачем є нікчемним з підстав визначених п.1ч.3 ст.38 вказаного вище закону. На адресу відповідача було направлено лист з проханням в добровільному порядку повернути кошти. ( а.с.12) Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «[PERSON] національний кредит» та [PERSON] не укладалось жодних правочинів, які передбачають відмову Банку від майнових прав, а тому виплата [PERSON] вкладу та нарахованих процентів за період від дати внесення коштів на вкладний рахунок і до дня, що передує їх поверненню, відповідає ст.ст. 509, 525, ч. 1 ст. 1058, ч. 3 ст. 1060, ч.ч. 5, 6 ст. 1061, ч. 3 ст. 1058, ст. 1074 ЦК України і така виплата не є відмовою Банку від своїх майнових прав, враховуючи положення ст. 509 ЦК України, відповідно до якої у даному зобов'язанні управленою стороною по відношенню до Банку виступає саме вкладник. Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком суду з наступних підстав. Згідно з частинами 2-4 статті 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно доЗакону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Відповідно до вимог ст. 633, ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Наказу банку про застосування пільг щодо умов депозитних вкладів в перід внесення змін до договору банківського вкладу, до певних вкладників суду сторонами не надано. З пояснень представників банку вбачається , що такий наказ відсутній. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що укладення договору про внесення змін до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний" №DF 1649/2014-1 від 6 січня 2015 є відмовою банку від власних майнових вимог, оскільки у звязку з незастосуванням банком перерахунку нарахованих відсотків за заниженою відсотковою ставкою потягло за собою необґрунтовану виплату [PERSON] грошових коштів у розмірі 125362,81 долар США, а тому відповідно до п.1ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини вчинені після призначення уповноваженої особи Фонду є нікчемними. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-1601цс15. Частиною 1 статті ст.303 ЦПК України визначено межі розгляду справи апеляційним судом, а тому під час перегляду справи в апеляційному порядку зміна позовних вимог позивачем не передбачена, тому колегія суддів розглядає справу в межах вимог заявлених в суді першої інстанції. Таким чином, позов Публічного акціонерного товариства « [PERSON] національний кредит» до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню. Відповідно до вимог ст.88 ч.5 ЦПК України апеляційний суд при ухваленні нового рішення змінює розподіл судових витрат, а тому з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] національний кредит» підлягає стягненню в повернення судового збору 101 337 гривень 18 копійок.

Outcome: approved