Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Ясінянської селищної ради, терті особи: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, рухівська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року померла її мати [PERSON], після чого відкрилася спадщина на ? частину належної їй квартири [ADDRESS]. Як спадкоємець першої черги спадкування за законом вона звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час звернення нотаріус оглянула представлені нею документи і виявила розбіжності в особі матері в її свідоцтві про народження, а саме в графі мати, остання зазначена як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]», у зв'язку з чим їй надане роз'яснення стосовно необхідності підтвердження родинних відносин між нею [PERSON] та [PERSON]. Факт наявності їхніх родинних стосунків із матір'ю підтверджується довідками Ясінянської селищної ради та свідоцтвом про право власності на житло від 23 березня 1994 року. Також було виявлено, що у свідоцтві про право власності на житло від 23 березня 1993 року в 1/2 частині, що складає спадщину, і який став правовстановлюючим документом на майно [PERSON] допущена помилка. Замість прізвища за паспортом громадянина України, свідоцтвом про смерть - „[PERSON]" у свідоцтві про право власності на житло зазначено - „[PERSON]". Факт належності її матері доданого до позовної заяви свідоцтва про право власності на житло підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано на підставі паспорта останньої. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. В свою чергу, як вона вже зазначала вище, вона є дочкою та спадкоємцем першої черги спадкування за законом [PERSON], яка померла [INFO] року, та в силу ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину як спадкоємець, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 23 березня 1993 року та довідкою виконкому Івангородської сільської ради Христинівського району Черкаської області №550 від [INFO] року, зокрема, вона проживала разом з матір'ю засвоїм місцем проживання в с. Івангород, де її і поховала. Разом із зазначеними перешкодами в отриманні нею свідоцтва про право на спадщину за законом стала відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через те, що відсутня реєстрація правоствновлюючих документів спадкового будинку за спадкодавцем [PERSON], тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Однак, з цим вона не погоджується з огляду на наступне. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому підтвердженням приналежності квартири її матері в 1/2 частині, яка знаходиться в сільському населеному пункті, є свідоцтво про право власності на житло від 23 березня 1994 року, видане згідно з розпорядженням голови фонду комунального майна від 28 січня 1994 року №31. Саме відсутність необхідності в реєстрації свідоцтва про право власності на житло на момент його видачі і спричиняє сьогодні подання нею, як спадкоємцем, позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. У зв'язку з цим, просила встановити факт, що померла [INFO] року [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року та [PERSON], згідно свідоцтва про її, [PERSON], народження серії [NUMBER] від 24 березня 1989 року, є рідною її, [PERSON], матір'ю, встановити факт належності її матері -[PERSON], померлій [INFO] року свідоцтва про право власності на житло в ? частині від 23 березня 1994 року, виданого головою фонду комунального майна на ім'я [PERSON], визнати за нею [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS] Христинівського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на ?? частину квартири [ADDRESS] Рахівського району Закарпатської області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, оскільки нею подана заява, якою просить справу розглянути в їх відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - Ясінянської селищної ради в судове засідання не з'явився. Селищний голова Зелінський Е.Ф. надав заяву, якою позовні вимоги визнає та просить справу розглянути без представників селищної ради. Представник третьої особи без самостійних вимог - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з'явився. Начальник служби Делятинчук А.І. надав заяву про розгляд справи без участі представника реєстраційної служби та на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Завідуюча нотконторою Пріц О.І. надала заяву, якою просить справу розглянути без її присутності, позовні вимоги підтримує. В силу ч.1 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] після чого відкрилася спадщина на 1/2 частину належної їй квартири [ADDRESS]. Звернення позивачки до суду з вимогою встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок та родинної спорідненості із спадкодавцем. Відповідно до ст. 255 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] була народжена [INFO] року [PERSON]. 24 березня 1989 року виконкомом Ясінянської селищної ради видано свідоцтво про народження позивачки, в якому було допущено помилку в написанні прізвища матері позивачки, зокрема зазначено прізвище [PERSON], замість вірного [PERSON]. Враховуючи різне звучання прізвища спадкодавця [PERSON], із плутаниною написання місцями букв «е» та «и», суд констатує, що дійсно має місце помилка в написанні прізвища спадкодавця, яка є очевидною. Крім того, перекручене прізвище [PERSON] було вказано й у свідоцтві про право власності на житло в ? частині від 23 березня 1994 року, виданого головою фонду комунального майна на ім'я [PERSON], і який став правовстановлюючим документами на майно матері позивачки [PERSON] У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON], померлої [INFO], отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, випливає висновок, що підтвердженням приналежності будинку [PERSON], який знаходиться в сільському населеному пункті, є свідоцтво про право власності на житло від 23 березня 1994 року, видане головою фонду комунального майна, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, що стверджено довідкою виконавчого комітету Івангородської сільської ради Христинівського району Черкаської області, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved