Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] .Рішення набрало законної сили 12.07.2018 року. Відповідно до розпорядження голови Дубровицької РДА №149 від 25 липня 2018 року [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Дубровицької РДА №152 від 01 серпня 2018 року над [PERSON] встановлено опіку та визначено її опікуном. На даний час дитина проживає в її сім`ї та повністю перебуває на її утриманні, однак коштів на все не вистачає. За весь час проживання дитини з нею, від [PERSON] ніякої матеріальної допомоги не надходило. До початку розгляду справи від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, позов визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] (а.с.6). Судом встановлено, що [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Дана обставина стверджується копією рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року, яке набрало законної сили 12 липня 2018 року (а.с.8). Згідно розпорядження голови Дубровицької районної державної адміністрації №149 від 25.07.2018 року "Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування" (а.с.9) [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування на підставі свідоцтва про смерть матері [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Лісівської сільської ради Дубровицького району від 09.09.2017 року та рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06.06.2018 року, справа №560/362/18 про позбавлення батьківських прав батька [PERSON] з влаштуванням дитини на час надання статусу в сім`ю тітки [PERSON] . Згідно розпорядження голови Дубровицької районної державної адміністрації №152 від 01.08.2018 року "Про встановлення опіки над [PERSON] " (а.с.10) над дитиною, позбавленою батьківського піклування [PERSON] , [INFO] встановлено опіку та призначено опікуном дитини тітку [PERSON] . Згідно Акту обстеження умов проживання дитини, яка залишилася без батьківського піклування вбачається, що неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні опікуна [PERSON] (а.с.11). Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. 'У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладається в тому числі і на осіб, позбавлених батьківських прав, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити в повному обсязі та призначити відповідачу аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved