Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), яким просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року у розмірі 24073 (двадцять чотири тисячі сімдесят три) гривні 92 (дев'яносто дві) копійки, з яких: 3668 (три тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 73 (сімдесят три) копійки - це заборгованість по кредиту; 8697 (вісім тисяч шістсот дев'яносто сім) гривень 83 (вісімдесят три) копійки - це заборгованість по процентах, за користування кредитом; 10084 (десять тисяч вісімдесят чотири) гривні 79 (сімдесят дев'ять) копійок - це сума пені за несвоєчасність виконання грошових зобов'язань за договором; 1622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) гривні 57 (п'ятдесят сім) копійок - це сума штрафу за порушення виконання грошових зобов'язань за договором, а також понесені судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 21 січня 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 18 грудня 2013 року та 21 січня 2014 року (шляхом публікації в пресі оголошення про виклик), та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 08 травня 2006 року, звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання заяви позичальника №DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року, якою просила видати їй кредит у розмірі 4095 (чотири тисячі дев'яносто п'ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки з метою придбання товарів у суб'єкта підприємницької діяльності - [PERSON] (індивідуальний номер [NUMBER]), сплати комісії «ПРИВАТБАНКУ» і товариству з обмеженою відповідальністю «Приват Кредит» (а.с.4-5). Підписавши заяву позичальника № DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) також підтвердила, що ця заява разом із запропонованими ПРИВАТБАНКОМ Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами, складає між нею та банком кредитно-заставний договір, оригінал якого вона отримала (а.с.4). За кредитно-заставним договором, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) кредит шляхом й у межах сум, вказаних у заяві позичальника, тобто у сумі 4095 (чотири тисячі дев'яносто п'ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки, на строк 24 місяці, по 08 травня 2008 року включно, шляхом перерахування 3303 (три тисячі триста три) гривні на рахунок [NUMBER] суб'єкта підприємницької діяльності - [PERSON] (індивідуальний номер [NUMBER]), сплати комісії ПРИВАТБАНКУ і товариству з обмеженою відповідальністю «Приват Кредит», а [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) взяла на себе зобов'язання повернути кредит у порядку та строки, відповідно до заяви позичальника, тобто повернути кредит і сплатити проценти (із розрахунку 2,9% в місяць, від суми заборгованості по кредиту, а у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань по погашенню кредиту, також у розмірі 6% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, які сплачуються окремо понад суму щомісячного платежу, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу) не пізніше 08 травня 2008 року, шляхом сплати кожного місяця, з 21 по 28 число, щомісячного платежу у розмірі 219 (двісті дев'ятнадцять) гривень 48 (сорок вісім) копійок (а.с.4-9,68). Восьмого травня 2006 року між суб'єктом підприємницької діяльності - [PERSON] (індивідуальний номер [NUMBER]) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) було складено акт прийому-передачі [PERSON] товарів за списком (а.с.35). Десятого травня 2006 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) перерахував 3303 (три тисячі триста три) гривні на рахунок [NUMBER] суб'єкта підприємницької діяльності - [PERSON] (індивідуальний номер [NUMBER]); 231 (двісті тридцять одну) гривню 21 (двадцять одну) копійку перерахував товариству з обмеженою відповідальністю «Приват Кредит», а 561 (п'ятсот шістдесят одну) гривню 51 (п'ятдесят одну) копійку перерахував на свій рахунок у якості комісії за розрахунково-касове обслуговування (а.с.69-71). Двадцять шостого вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення заборгованості, що виникла за кредитно-заставним договором №DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року (а.с.2). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) та відповідачем [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобов'язанні, отриманого ним кредиту та сплати належних позивачу процентів за користування кредитом. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, восьмого травня 2006 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) уклали змішаний кредитно-заставний договір № DNH4KS35100348, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредиту) банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 4095 (чотири тисячі дев'яносто п'ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути банку кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених заявою позичальника №DNH4KS35100348, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами банку (а.с.4-9,68). Сторони договору встановили, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 4095 (чотири тисячі дев'яносто п'ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки шляхом перерахування грошових коштів на рахунок [NUMBER] суб'єкта підприємницької діяльності - [PERSON] (індивідуальний номер [NUMBER]), сплати комісії ПРИВАТБАНКУ і товариству з обмеженою відповідальністю «Приват Кредит» (положення заяви позичальника та пункту 2.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам). На підтвердження факту виконання банком як кредитодавцем, зобов'язання з видачі кредиту у розмірі 4095 (чотири тисячі дев'яносто п'ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] суб'єкта підприємницької діяльності - [PERSON] (індивідуальний номер [NUMBER]) суми у розмірі 3303 (три тисячі триста три) гривні, сплати комісії ПРИВАТБАНКУ у розмірі 561 (п'ятсот шістдесят одна) гривня 51 (п'ятдесят одна) копійка і товариству з обмеженою відповідальністю «Приват Кредит» у розмірі 231 (двісті тридцять одна) гривня 21 (двадцять одна) копійка, банком надано меморіальні ордери (а.с.69-71). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитно-заставного договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 24 місяці, по 08 травня 2008 року включно (положення заяви позичальника), при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (у розмірі 2,09% у місяць, що складає 25,08% річних, від суми залишку заборгованості по кредиту, а у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань по погашенню кредиту, також у розмірі 6% на місяць, що складає 72% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, які сплачуються окремо понад суму щомісячного платежу, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу) до закінчення цього строку (положення заяви позичальника, тарифів банку та пунктів 3.2.3.,3.2.9.,4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам). Також позивач та відповідач встановили у договорі, що розмір щомісячного платежу, який підлягає сплаті позичальником з 21 по 28 число кожного місяця складає 219 (двісті дев'ятнадцять) гривень 48 (сорок вісім) копійок (положення заяви позичальника). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року (а.с.3) та виписки з рахунку [NUMBER], відкритого банком на виконання вказаного договору для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості (а.с.52-67), позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів. У зв'язку з чим, у [PERSON] як позичальника, перед ПРИВАТБАНКОМ як кредитодавцем, станом на 11 вересня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 12366 (дванадцять тисяч триста шістдесят шість) гривень 56 (п'ятдесят шість) копійок, з яких: 3668 (три тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 73 (сімдесят три) копійки - це заборгованість по кредиту; 8697 (вісім тисяч шістсот дев'яносто сім) гривень 83 (вісімдесят три) копійки - це заборгованість по процентах, за користування кредитом. Зважаючи на встановлені обставини, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту та сплати процентів на підставі кредитно-заставного договору (а.с.4-9,68), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту та сплати процентів. Оскільки вказане право позивача порушене саме відповідачем, суд вважає, що той спосіб захисту, який обрав позивач є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення і наслідкам, спричиненим цим порушенням, а тому зможе відновити порушене право позивача. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення з неї заборгованості у розмірі 12366 (дванадцять тисяч триста шістдесят шість) гривень 56 (п'ятдесят шість) копійок, з яких: 3668 (три тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 73 (сімдесят три) копійки - це заборгованість по кредиту; 8697 (вісім тисяч шістсот дев'яносто сім) гривень 83 (вісімдесят три) копійки - це заборгованість по процентах, за користування кредитом, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, кредитно-заставним договором №DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою позичальника та пунктами 3.2.2. і 3.2.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, якими передбачено обов'язок своєчасної сплати кредиту та відсотків, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу, у гривні (положення пункту 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам). Також, кредитно-заставним договором №DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми заборгованості (положення пункту 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № DNH4KS35100348 від 08 травня 2006 року (а.с.3) та виписки з рахунку [NUMBER], відкритого банком на виконання вказаного договору для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості (а.с.52-67), позичальник несвоєчасно сплачував кредит та відсотки, у тому числі більше ніж на 30 днів. У зв'язку з чим, банк використав своє право на нарахування пені та штрафу, а у [PERSON], як позичальника, виник обов'язок сплатити зазначену пеню, розмір якої склав 10084 (десять тисяч вісімдесят чотири) гривні 79 (сімдесят дев'ять) копійок, а також штраф у розмірі 1622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) гривні 57 (п'ятдесят сім) копійок. При цьому, судом враховано, що штраф та пеня є різновидами такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, а тому їх одночасне застосування і стягнення не призводить до подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому не свідчить про порушення положень частини першої статті 61 Конституції України. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) про стягнення з неї пені у розмірі 10084 (десять тисяч вісімдесят чотири) гривні 79 (сімдесят дев'ять) копійок та штрафу у розмірі 1622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) гривні 57 (п'ятдесят сім) копійок, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи, що відповідачем не було вчинено фактичних дій, передбачених частиною третьою статті 267 ЦК України, судом, до спірних правовідносин, не застосовувались положення цієї статті. При цьому, на виконання положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, судом враховано висновки Верховного Суду України, надані ним у постанові від 20 листопада 2013 року, прийнятої по справі №6-126цс13. Зважаючи на викладене, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 240 (двісті сорок) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.15), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved