Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 18.12.2007 року Публічне Акціонерне Товариство "Дельта Банк" (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний Банк "Дельта"), та [PERSON] уклали кредитний договір №003-23002-181207. Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного договору позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 1368,00 грн. на придбання певного майна/послуг, на умовах визначених договором. Відповідно до п.2.3 договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% в рік. А також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 3,25 % в місяць, п.2.5 договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1368,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер №45857879 від 18.12.2007 року та рахунок - фактура. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок Кредитора в повному обсязі: суми Кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених Договором. Відповідач станом на 31.03.2014 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Таким чином, станом на 31.03.2014 р. за Відповідачем по укладеному з ТОВ "Комерційний банк "Дельта" Кредитному договору №003-23002-181207 від 18.12.2007 року рахується заборгованість на загальну суму 1555,75 грн.: тіло кредиту 1247,72 грн., заборгованість по відсоткам 59,03 грн.; заборгованість за комісіями 249,00 грн. У зв'язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1555,75 та судовий збір у розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не з»явився, попередньо надавши суду заяву з проханням розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить застосувати строк позовної давності, в задоволенні позовних вимог відмовити. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З кредитного договору №003-23002-181207 від 18.12.2007 року, вбачається, що сторони перебували у договірних стосунках, позивач надав [PERSON] кредит у сумі 1368,00 грн. на придбання певного майна/послуг, на умовах визначених договором із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів і комісійних по ньому не пізніше ніж 17.12.2008 року. Відповідно до п.2.3 договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% в рік. А також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 3,25 % в місяць, п.2.5 договору. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості - станом на 31.03.2014 р. за Відповідачем по укладеному з ТОВ "Комерційний банк "Дельта" Кредитному договору №003-23002-181207 від 18.12.2007 року рахується заборгованість на загальну суму 1368,00 грн.: тіло кредиту 1247,72 грн., заборгованість по відсоткам 59,03 грн.; заборгованість за комісіями 249,00 грн. Отже, факт невиконання відповідачем умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Сам відповідач факту його перебування у договірних правовідносинах з позивачем не оспорював, як не оспорював і факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором. Однак з матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості відповідача останнє погашення заборгованості по кредиту, було здійснено позичальником до 21 квітня 2008 року. Отже саме з цієї дати розпочав свій перебіг строк позовної давності щодо вимог позивача і зазначений строк на звернення до суду з позовом скінчився 21 квітня 2011 року. Позивач звернувся до суду із даним позовом лише 18 червня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення прозову більш ніж на три роки , а відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача комісії за користування кредитом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed