Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім"ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] за місцем проживання [PERSON] та за місцем реєстрації самої дитини - [ADDRESS] ; визначити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , наступним чином: 1) [PERSON] щомісячно проводить час із сином [PERSON] без присутності матері [PERSON] у вихідні дні 2-го та 4-го тижня місяця з п"ятниці по неділю з ночівлею за місцем проживання позивача - [ADDRESS] . Позивач особисто забирає сина за місцем його знаходження у п"ятницю о 17-00 год. до себе та повертає сина [PERSON] у неділю того ж тижна о 20-00 год; 2) [PERSON] і [PERSON] проводять час без присутності матері [PERSON] . Місця перебування і місця знаходження в ці дні батька з сином вільні, на власний розсуд батька; 3) православіні та офіційні святкові дні та канікули за домовленістю сторін [PERSON] та [PERSON] , але час проведений батькмо із дитиною в святкові дін та канікули має бути рівнозначним із часом проведеним дитиною із матір"ю; 4) безперешкодне вивезення [PERSON] його батьком [PERSON] під час канікул, а саме при настанні днів відпочинку, встановлений Міністерством освіти України, на відпочинок за кордон за попередньою згодою [PERSON] на визначений термін та із зазначенням країни відпочинку, відповідно до норм чинного законодавства України. Батьки дитини мають право в рівних частинах проводити вихідні та канікули за їх бажанням та можливістю. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2007 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2018 року був розірваний. У шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти проживають як у позивача, так і у відповідача. Однак старший син більше прихильний до батька і виявив самостійне бажання проживати постійно з батьком. Відповідач відреагувала досить ревно на таке рішення сина, і з того часу чинить перешкоди у спілкуванні старшого сина із батьком. Будь які спроби позивача домовитися із відповідачем про прижвання старшого сина із ним та вирішити ситуацію мирним шляхом, виявилися марними. Відповідач не бажає йти на компроміс та продовжує чинити перешкоди у спілкуванні старшого сина з батьком. Враховуючи зазначене, позивач просить визначити місця проживання старшого сина разом з ним. Також позивач бажає визначити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні із молодшим сином, з метою подальшого уникнення можливих перешкод з боку відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 05.08.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2019 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Службу у справах дітей та сім"ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог про визначення місця постійного проживання дитина разом з батьком., посилаючись на те, що відповідач не чинить перешкод батьку у спілкуванні із дітьми, не заперечувала та не заперечує щодо періодичного проживання старшого сина з батьком. Представник Служби у справах дітей та сім"ї Оболонської районної у м. Києві деражвної адміністрації у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, надавши до суду Висновок щодо визначення місця проживання дитини. Представник Служби у српавах дітей та сім"ї Дарницької районної у м. Києві деражвної адміністрації також у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення учаснік справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2007 року. У шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 19, 20). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2018 року у справі № 753/4076/18 шлюб між ними було розірвано (а. с. 35). Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі після розірвання шлюбу разом не проживають. Відповідно до Довідок про реєстрацію місця проживання особи позивач [PERSON] , а також малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 29, 30, 31). Судом встановлено, що на даний час діти проживають разом з матір"ю [PERSON] за адерсою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 104-9619 від 16.10.2020 року про визначення місця проживання дитини [PERSON] та про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , встановлено, що діти проживають разом з матір"ю, навчаються в спеціалізованій школі № 239 Оболонського району м. Києва, [PERSON] має велику прив"язаність до молодшого брата [PERSON] , а тому визнано за недоцільне змінювати місце проживання та розділяти дітей [PERSON] та [PERSON] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України). Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України). За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Суд, враховуючи в першу чергу якнайкращі інтереси дітей, висновок органу опіки та піклування про недоцільність зміни місця проживання [PERSON] та розділення дітей [PERSON] та [PERSON] , а також те, що за місцем проживання [PERSON] разом з матір"ю встановилися певні соціальні зв"язки, він навчається в школі № 239 Оболонського району м. Києва, має велику прив"язаність до молодшого брата, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог щодо визначення місця проживання [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] . Щодо позовних вимог про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , то суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Оскільки обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] шляхом спілкування з ними без присутності матері дитини у такому порядку: - другий та четвертий тиждень щомісяця, з 17-00 год. п"ятниці до 20-00 год. неділі; - православіні та офіційні святкові дні та канікули порівну між батьками за попередньою домовленістю з матір"ю. При цьому судом було враховано інтереси дитини та встановлено графік зустрічей, який не порушує режиму дня дитини та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному існуванню. Також судом враховано ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини. Щодо вимог про безперешкодне вивезення [PERSON] його батьком на відпочинок за кордон за згодою матері, то суд вважає у їх задоволенні відмовити, оскільки вказане право позивача жодним чином не порушене. Крім того чинним законодавством передбачений інший, не судовий, порядок вивезення дитини за кордон за згодою батьків. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своїх дітей, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо них. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial