Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У провадженні Святошинського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на в"їзд на окуповану території Автономної Республіки Крим неповнолітньої особи без згоди та супроводу батька. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В обгрунтування заявлених позловнимх вимог позивач вказувала, що проживає та зареєстрована в [ADDRESS], назву держави не вказала. Вказувала, що перебувала із відповідачем у теплих та дружніх стосунках продивали разом з 2007 року по 2009 рік. вказувала що [INFO] року народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач. Вказувала, що відповідач є платником аліментів на користь їх сина [PERSON]. Вказувала, що весь час до 2014 року та в даний час вона їх син та відповідач проживають на території АР Крим у м. Севастополь та не мають наміру змінювати свої місце проживання. Позивач вказувала, що з метою відвідування родичів на території України повідомляла відповідача та просила усно надати дозвіл на виїзд їх сина на територію України, але відповідач відмовлявся. Вказувала, що направила на адресу відповідача лист з проханням оформити його згоду на виїзд їх дитини на територію України. Позивач із посиланням на вимоги Конституції України, ст.ст.141,150,155 СК України, ст 18 Конвенції захисту прав дитни просила суд позов задовольнити та надати тимчасовий дозвіл на в"їзд на тимчасово окуповану територію України иа виїзд з нею [PERSON], [INFO], уродженцю м. Севастополья, який проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір"ю [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] , без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS] до досягення [PERSON] 16-річного віку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач викликався у судове засідання через оголошення на сайті Судової влади України, в судове засідання не з"явився, відзову на позовну заяву не подав, доказів про поважні причини неяки суду не подав. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.2. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За ч.2 ст 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За положенням ч.1 ст 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Судом встановлено, що позивач не надала суду належні та обгрунтовані докази, що відповідач не проживає на території України та саме зареєстрований та проживає у м. Севастополь АР Крим, у позовний заяві не вказано відповідного часового проміжку перебування на території АР Крим,тимчасово окупованій теритрії та на території України позивча та неповнолітнього [PERSON]., якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а тому відсутність відповідного часового проміжку перебування у позовній заяві є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed