Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання незаконним розпорядження органу приватизації про приватизацію квартири і видачу свідоцтва про право власності на житло та внесення змін в розпорядження органу приватизації про приватизацію та в свідоцтві про право власності на житло. В обгрунтування позову вказав, що в липні 2012 року він випадково дізнався, що [PERSON] 03.11.2005 року без його згоди продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] Позивач є рідним сином [PERSON], з 30.11.1988 року і по теперішній час в спірній квартирі зареєстровано його постійне місце проживання, тому він вважає що приватизація квартири, яка проведена 01.11.2005 року, повинна була відбуватись із урахуванням рівних часток кожного із зареєстрованих в ній осіб, а саме по ? частні кожному. Позивач вказав, що документи для оформлення договору купівлі-продажу жилої квартири оформляли працівники ЖКП "Цукровик". Так, в домовій книзі було зроблено відмітки про виписку усіх членів сім'ї [PERSON] без їх відома та видано довідку про склад сім'ї з одної особи -[PERSON]. Але в паспортному столі на день приватизації, станом на 01.11.2005 року позивач був зареєстрований в спірній квартирі як постійно там проживаючий. Позивач вважає, що органом приватизації Новоукраїнської міської ради порушено його право на житло, тому просить визнати незаконним розпорядження органу приватизації Новоукраїнської міської ради № 1204 від 01.11.2005 року про приватизацію квартири [ADDRESS] і видачу свідоцтва про право власності на житло на ім»я [PERSON], а також внести зміни в розпорядження органу приватизації № 1204 від 01.11.2005 року доповнивши його членом родини [PERSON] та зобов»язати Новоукраїнську міську раду внести зміни в свідоцтво про право власності на житло від 01.11.2005 року, виданого на ім»я [PERSON], додавши члена його родини [PERSON] по ? частині кожному. 08 листопада 2013 року представником відповідача [PERSON], [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням з дня вибуття, в якій вона вказала наступне. З 1988 року [PERSON] разом із своєю родиною - дружиною [PERSON], сином [PERSON] та донькою [PERSON] проживали у спірній квартира [ADDRESS] квартиронаймачем якої являвся [PERSON] На початку 2000 років сім»я фактично розпалась, [PERSON] створила іншу сім»ю та разом із своїм новим чоловіком та сином [PERSON] виїхала проживати в іншу місцевість, зокрема в с. Михайлівка. До м. Новоукраїнки в спірну квартиру останні на постійне проживання не повертались, а проживали в Маловисківському районі, а пізніше в м. Знам»янка Кіровоградської області. Представник позивача по зустрічному позову вказує на те, що [PERSON] з 2003 року не проживав в спірній квартирі без поважних причин в зв»язку із добровільною зміною місця постійного проживання. А тому у відповідності ст. 107 ЖК України просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою з дня вибуття, тобто з 01.01.2003 року. [PERSON] подав заперечення на первісний позов, в якому вказав, що з 2003 року і на час приватизації 01.11.2005 року його син [PERSON] не проживав у спірній квартирі без поважних причин в зв»язку із добровільною зміною місця постійного проживання, тому втатив право на користування цим житлом. [PERSON] подав заперечення на зустрічний позов, де вказав, що оскільки [PERSON] на даний час не являється власником квартири [ADDRESS] тому не може звертатись до суду з даними позовними вимогами. Вказав, що на даний час в провадженні Новоукраїнського районного суду перебуває справа з аналогічними позовними вимогами нової власниці спірної квартири [PERSON], тому що остання лише влітку 2012 року дізналась про те, що [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі. Провадження у цій справі зупинено до вирішення даного позову. Позивач в судовому засіданні разом зі своїм представником [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в спірній квартирі він проживав разом з батьками та сестрою. До початку 2000 років він постійно проживав у [ADDRESS], а потім він періодично виїзжав на заробітки в м. Кіровоград та інші місця, хворів та перебував на стаціонарному лікуванні, але постійно навідувався до квартири, де зберігались його речі та були відповідні меблі. Вказав, що до органу приватизації Новоукраїнської міської ради у 2005 році з метою приватизації спірної квартири він не звертався. Просив задовольнити його позов та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник [PERSON] надала суду заперечення на позовну заяву, які підтримала в судовому засіданні. Вважає, що [PERSON] не навів переконливих доказів того, що на момент приватизації квартири [ADDRESS] він виявляв бажання скористатись своїм правом на приватизацію частини квартири, тому заперечила у задоволенні первісних позовних вимог. Крім того підтримала зустрічний позов вказавши, що у спірній квартирі протягом 2003 - 2005 років [PERSON] не проживав, за комунальні послуги не сплачував, в зв»язку із чим утворилась велика заборгованість, у квартирі були відключені вода та електропостачання, тому вона на той час взагалі була не придатною для проживання. Оскільки в домовій книзі була відмітка про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, тому [PERSON] не було відомо про реєстрацію в ній інших осіб. Просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області [PERSON] заперечив у задоволенні первісних позовних вимог та вказав, що до відділу приватизації Новоукраїнської міської ради в 2011 року звернувся [PERSON] з приводу видачі ордеру на квартиру [ADDRESS] квартиронаймачем якої він являється. На підставі поданим заявником документів виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради винесено рішення № 172 від 25.08.2005 року, згідно якого [PERSON], до складу сім»ї якого входить одна особа, видано ордер на вказану квартиру, після чого 01.11.2005 року керівником органу приватизації Новоукраїнської міської ради [PERSON] видане свідоцтво на право власності на житло. У наданих [PERSON] документах в довідці про склад сім»ї, яка складалась на підставі відомостей домової книги, інших зареєстровані в квартирі особи не вказані. Із заявами до органу приватизації Новоукраїнської міської ради у 2005 році [PERSON] про бажання приватизувати частину квартири [ADDRESS] не звертався. Третя особа [PERSON] вказала, що вона у 2005 році придбала у [PERSON] спірну квартиру, за якою рахувався великий борг за комунальні послуги та квартира була в занедбаному стані, вона сплатила за квартиру всі борги та розрахувалась із [PERSON] Вважає, що в разі задоволення первісних позовних вимог буде порушене її конституційні права, як власника житла, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог та вказала, що в провадженні Новоукраїнського районного суду є цивільна справа за її позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою та зняття його з реєстраційного обліку, яка зупинена до вирішення цієї справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посвідчила, що протягом тривалого часу проживає за адресою [ADDRESS] та їй відомо, що до 2005 року квартира [ADDRESS] в цьому ж будинку рахувалась за родиною [PERSON]. На початку 2000 років [PERSON] вдарило струмом та він перебував на лікуванні, потім він виїхав із м. Новоукраїнка. Оскільки спірна квартира перебуває з нею на одному стояку їй відомо, що у період 2003 -2005 років в квартирі [PERSON] було відключено водопостачання і в ній ні хто не проживав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що в 2003 році вона шукаючи собі для купівлі квартиру, оглядала квартиру [ADDRESS], яка була не жилою, двері були вибиті, речі знаходились в занедбаному стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що з 2003 по 2011 роки займала посаду головного бухгалтера ЖКП «Цукровик». На протязі 2003-2005 років до ЖКП неодноразово із скаргами звертались сусіди [PERSON] з приводу того, що в їх квартирі ні хто не проживає. За її участі складались акти про відсутність у квартирі труб, засобів опалення, двері у квартирі були вибиті, та фіксувались факти непридатного для проживання стану квартири. Вказала, що в 2005 році [PERSON] приходив до ЖКП вказував, що борги за комунальні послуги платити не бажає і бажає виписатись, для чого брав домову книгу, яка зберігається в ЖКП. Майстер ЖКП неодноразово перевіряв та повідмляв, що в квартиру [ADDRESS] заходять сторонні люди, шкодять, давав вказівку забити вхідні двері. [PERSON] працювала майстром на підприємстві та зазначену квартиру придбала, при цьому сплативши велику заборгованість за комунальні послуги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] приблизно з 2002 року по 2005 рік проживали в с. Михайлівна, куди він постійно приїздив, бо поруч тримає пасіку. На спірну квартиру він одного разу в 2003 році підвозив [PERSON], доньку [PERSON], яка там брала потрібні їй речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посвідчила, що проживає [ADDRESS] з 1998 року, спірна квартира [ADDRESS] розташована прямо по кридору, добре знає, що в квартирі [ADDRESS] з 2003 року вже ніхто із родини [PERSON] постійно не проживав. [PERSON] іноді приїздив навідувався, дружину та дітей не бачила. Особисто повідомляла начальника ЖКП, щоб забили вхідні двері. Свідок [PERSON] посвідчила, що з 2000 року проживає разом з віповідачем [PERSON] в громадському шлюбі, із сином відповідача раніше спілкувалися а зараз вже ні, іноді до квартри по [ADDRESS] вони навідувалися, двері були вибиті, вікна побиті. У 2005 році в квартирі ніхто не проживав, знайшовся покупець [PERSON], яка придбала квартиру при цьому сплативши велику заборгованість за комунальні послуги, а залишок суми надала її співмешканцю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір»ю [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON], з яким разом не проживають з початку 2000 років. У період з 2002 по 2004 років вона проживала разом із сином в с. Михайлівка, у 2003 році син знаходився на стаціонарному лікуванні в Новоукраїнській ЦРЛ, після чого вона його привозила до спірної квартири в м. Новоукраїнці. Вона постійно навідувалась до квартири [ADDRESS], в якій ні хто із членів родини постійно не жив, але в ній були всі необхідні речі та зручності для проживання. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступні обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.7). Згідно договору найму житлового приміщення від 30.03.1986 року [PERSON] визначений наймачем квартири [ADDRESS] (раніше 14-а) м. Новоукраїнка (а.с. 14, 128). Розпорядженням № 4 від 25.03.1986 року визначено що родина квартиронаймача [PERSON] складається з чотирьох осіб, в тому числі сина [PERSON], який має право на проживання в квартирі (а.с. 15, 129). Рішенням виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради № 172 від 25 серпня 2005 року [PERSON], на підставі поданих ним документів, видано ордер на квартиру [ADDRESS]. При цьому вказано що сім»я [PERSON] складається із однієї особи (а.с. 11, 130). 01.11.2005 року органом приватизації Новоукраїнської міської ради [PERSON] згідно розпорядження № 1204 видано свідоцтво про право власності на житло, зокрема квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно копії домової книги вбачається, що позивач [PERSON] виписаний та знятий з реєстараційного обліку 20 липня 2005 року(а.с.16-Між [PERSON] та [PERSON] 03.11.2005 року було укладено нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який зареєстрований в встановленому законом порядку, після чого остання набула право власності на цю квартиру (а.с.54). Зазначений договір укладений у письмовій формі, сторони досягли всіх істотних умов договору, оформлений нотаріально, зареєстрований в БТІ, отже відповідає вимогам закону. Угода, яка відповідає вимогам закону, є дійсною і не потребує визнання її такою в судовому порядку, крім випадків, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України). Згідно довідки Новоукраїнського ЖКП № 541 від 17.10.2013 року заборгованість за комунальні послуги за адресою [ADDRESS] станом на 28.08.2005 року загалом становила 4270 грн. 71 коп. (а.с. 55). Погашення заборгованості за комунальні послуги здійснювалась [PERSON], про що свідчать копії квитанцій (а.с. 56). В період з жовтня 2002 року по листопад 2005 року за адресою [ADDRESS] постачання електроенергії не проводилось і оплата за фактично використану електроенергію не надходила, про що свідчить довідка Новоукраїнського РЕМ від 07.10.2013 року (а.с. 57). Згідно інформаційного листа голови Новомиколаївської сільської ради Новоукраїнського району в період 2000 - 2003 років на території с. Михайлівка проживали [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку, який на правах спадщини належав матері [PERSON], яким в подальшому було придбано ще домоволодіння на території цього ж села (а.с. 84, 85). Актом обстеження від 20.10.2003 року засвідчено, що в квартирі [ADDRESS] було встановлено дертев»яну глушку на труби водопостачання, в зв»язку з аварійним станом системи водопостачання, чим припинено постачання води в дану квартиру (а.с. 86). [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні Новоукраїнської ЦРЛ з 06.09 по 09.09.2002 року , а з 25.04 по 29.05.2003 року знаходився на лікуванні в травмотологічному відділенні , про що свідчить довідка від 19.11.2012 р. (а.с. 165). Відповідно до п.11 ст.8 Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду" всі спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду вирішуються судом. Відповідно до п. 2 ст. 8 «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно п.3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадян. Відповідно до ст.ст. 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і п.п.5, 19 Положення Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» передача займаних квартир у спільну сумісну власність здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири підтверджується письмово і додається до заяви. При приватизації житла до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Таким чином, право на участь у приватизації квартири державного житлового фонду мають особи, які постійно проживали у даних квартирах на момент приватизації. Відповідно до Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року № 2482-ХХ1 - метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і зберіганні житла та формування ринкових відносин. Відповідно до ст. ст.1,12, п.2,4 та п.5 ст.8 зазначеного Закону - приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир(будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир(будинків) може бути покладено на спеціально створені органи приватизації. Передача квартир(будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру(будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Власник приватизованого житла має право розпоряджатися квартирою на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укласти інші угоди не заборонені законом. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають двоє і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 (яке діяло на той час), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру, звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктами 20, 21 цього Положення передбачено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Враховуючи викладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не навів належних доказів на обгрунтування своїх позовних вимог про визнання незаконним розпорядження органу приватизації про приватизацію квартири і видачу свідоцтва про право власності на житло та внесення змін в розпорядження органу приватизації про приватизацію та в свідоцтві про право власності на житло, оскільки у 2005 році він не виявив свого бажання на приватизацію квартири [ADDRESS], особисто брав домову книгу і виписувався із квартири (на що вказувала в своїх показах свідок [PERSON].). Органу приватизації Новоукраїнської міської ради квартиронаймач [PERSON] надав необхідний перелік документів, на підставі яких отримав свідоцтво про право власності на квартиру. Дослідивши всі докази в їх сукупності суд вважає що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у окремих випадках, передбачених цією нормою понад цей строк. У разі поважності причин відсутності осіб понад встановлені законом строки (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжено судом (ч. 2 ст. 71, ст. 72 ЖК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"). Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та письмові докази, зокрема довідку РЕМ від 07.10.2013 року (а.с. 57), акт обстеження про відсутність водопостачання (а.с.86), копії квитанцій (а.с. 56) суд вважає доведеним те, що [PERSON] у період з 2003 року не проживав у квартирі [ADDRESS], оскільки з 2002 по 2005 роки квартира була без електропостачання, у 2003 році в ній було відключено водопостачання, сусіди на протязі 2003- 2005 років не бачили [PERSON], та він не приймав участі в погашенні заборгованості за комунальні послуги. Разом з цим суд розцінює критично покази свідка [PERSON], яка є членом родини [PERSON] і вказала, що на теперішній час в неї неприязнені стосунки з колишнім чоловіком [PERSON] Посилання [PERSON] на те, що він тяжко хворів та знаходився на стаціонарному лікуванні, в зв»язку з чим тимчасово не користувався жилим приміщенням, частково підтверджується довідкою Новоукраїнської ЦРЛ за період з 06.09.2002 року по 09.09.2002 року та з 25.04.2003 року по 29.05.2003 року, тому суд розцінює це як поважні причини його тимчасової відсутності за вказані періоди. Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи; роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте суд вважає, що [PERSON] з 03.11.2005 року не будучи власником квартири [ADDRESS], не навів переконливих доказів того, що на теперішній час його права порушені, невизнані або оспорюванні. Власником квартири на підставі договору купівлі-продажу є [PERSON], яка в порядку передбаченому чинним законодавством сама звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись жилим приміщенням. Тому суд вважає, що у зустрічних позовних вимогах [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням з дня вибуття, а саме з 01.01.2003 року необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати сторін вважати фактично понесеними .

Outcome: dismissed