Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.09.2000 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне проживання позивача та відповідача стало неможливим, шлюб фактично розпався та у вересні 2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці було винесено рішення про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір'ю у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позивач переїхав проживати до своєї матері у м. Калинівку Вінницької області, де і проживає на даний час. Протягом декількох років позивач постійно відвідував своїх дітей, які проживали разом з відповідачем у м. Вінниці, надавав дітям допомогу. Відповідач не цікавилася життям дітей, займалась своїми справами, діти фактично, проживаючи у матері, були без материнського догляду, погано навчались у школі. Відповідач почала вести антигромадський спосіб життя, зловживати алкоголем, зовсім перестала піклуватись про дітей, створила вкрай негативні умови, які унеможливлювали нормальний розвиток та подальше проживання дітей разом з нею. У грудні 2014 року після чергової сварки з приводу неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, позивач був змушений забрати обох дітей жити до себе в м. Калинівку Вінницької області. З того часу діти проживають разом з позивачем та знаходяться на його повному утриманні. Проживаючи з позивачем, діти мають всі належні умови для життя, відвідують школу та різноманітні гуртки, що позитивно впливає на їх розвиток. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав та суду пояснив, що з вересня 2000 року вони з відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі. Оскільки стосунки між ними погіршилися то з квітня 2011 року вони припинили спільне проживання, у вересні 2011 року шлюб було розірвано. Неповнолітні діти залишилися проживати з матір'ю у м. Вінниці, він часто провідував дітей та надавав їм допомогу. Відповідач належним чином дбала про дітей, жодних нарікань не було. Однак, з 2014 року відповідач почала вести аморальний спосіб життя, вживати алкогольні напої, що підтверджується копіями протоколів допиту співмешканців та друзів відповідача. Оскільки відповідач перестала належним чином дбати про дітей, в грудні 2014 року він був змушений забрати дітей до будинку своєї матері в м. Калинівку Вінницької області. З того часу діти проживають з ним та з його матір'ю, в них належні побутові умови, він матеріально утримує дітей та займається їх вихованням. Відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та не надає будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання. Вважає, що ці обставини беззаперечно підтверджують факт самоусунення відповідача від виховання дітей та небажання виконувати будь-які батьківські обов'язки. Він звертався із відповідними заявами до органів опіки та піклування, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Калинівської РДА 01.10.2015 року він був присутній та давав пояснення. При вирішенні питання щодо дачі висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 10.02.2016 року він присутнім не був, його та відповідача на засідання не викликали. Він не забороняє відповідачу бачитися з дітьми, однак вона дітей тривалий час не відвідує та з ними не спілкується. Провідувати дітей відповідач розпочала лише після того, як до участі у справі долучився її адвокат. На даний час син не бажає спілкуватися з матір'ю, дочка з матір'ю спілкується. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2015 року було вирішено стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей. До органів Державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду він не звертався. Просить позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову та суду пояснили, що позивач в квітні 2011 року без жодних пояснень покинув сім'ю та поїхав з місця їх спільного проживання у м. Вінниці. На утриманні відповідача залишилося двоє неповнолітніх дітей, вона залишилася без роботи, важко хворіла, однак належним чином займалася вихованням дітей. Позивач матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, у вересні 2011 року шлюб між ними було розірвано. Позивач дітям належної уваги не приділяв, оскільки влаштовував особисте життя. Питання щодо місця проживання дітей постало в 2014 році. Позивач та батько відповідача мають намір позбавити відповідача права власності на квартиру і з цією метою хочуть позбавити її батьківських прав. В грудні 2014 року діти поїхали до матері позивача в м. Калинівку на канікули, і лише в січні 2015 року відповідачу стало відомо, що позивач перевів дітей на навчання в м. Калинівку. З цього часу можливість спілкування з дітьми стала обмеженою. Відповідач неодноразово купляла подарунки та приїжджала до будинку, де проживає матір позивача разом з дітьми та просила надати можливість побачитися із дітьми, однак позивач вчиняє сварки, в результаті чого страждають та нервуються діти, тому відповідач не мала змоги відвідувати дітей. Відповідач любить дітей та має намір і бажання займатися їх вихованням. Вважають, що немає підстав позбавляти відповідача батьківських прав. Аліменти відповідач на даний час не сплачувала, оскільки лише в грудні 2015 року отримала рішення про стягнення аліментів, позивач до органів Державної виконавчої служби не звертався. Крім того, відповідач за будь-якої можливості надає дітям матеріальну допомогу, постійно спілкується з дочкою за допомогою телефонного зв'язку. Відповідач розуміє, що допускала помилки, однак вона зробила належні висновки. Спиртних напоїв та наркотичних засобів відповідач не вживає, на наркологічному обліку не перебуває, аморальний спосіб життя не веде, до кримінальної відповідальності не притягувалася. На засідання комісії з питань захисту прав дитини Калинівської РДА 01.10.2015 року відповідача не викликали та її думки з приводу позбавлення батьківських прав не заслуховували. При вирішенні питання щодо дачі висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 10.02.2016 року вона присутньою не була, на засідання її також не викликали. Вважають, що даний висновок є необґрунтованим та безпідставним, прийнятий без урахування всіх обставин справи. Просять в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON] пояснила, що питання про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Калинівської РДА 01.10.2015 року, було заслухано пояснення батька дітей, розглянуто інші матеріали, пояснення відповідача не заслуховувалися, оскільки вона на засідання комісії не зявилася. Про засідання комісії відповідача повідомляли простою кореспондецією та в телефонному режимі. За результатами розгляду даного питання було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник органу опіки також зазначила, що на засіданні комісії батько пояснював, що діти проживають з ним, мати не бажає брати участь у вихованні дітей, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. При надані висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 10.02.2016 року бралося до уваги рішення прийняте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 01.10.2015 року, позивач та відповідач не викликалися та їх думки не заслуховувалися. Таким чином, представник третьої особи вважає, що даний висновок відповідає вимогам чиного законодавства та підтримують даний висновок. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання не з'явився, однак листом від 16.12.2015р. порвідомиd суд, що висновок по даній справі має приймати орган опіки та піклування Калинівської РДА, на який покладено обовязок захищати права та інтереси дітец своєї територіальної громади.(а.с. 52-53) В судовму засіданні, за клопотанням позивача, була допитана свідок [PERSON] Відповідно до частини 5 статті 180 ЦПК України свідок попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідача ще з дитинства. Вона товаришувала з її батьками. Сім'ю [PERSON] також знає давно. Це була цілком дружня та успішна сімя. Раніше вони жили дуже добре, проте близько трьох років назад сім'я розпалася. [PERSON] залишив сім'ю, переїхавши в Калинівку до своєї мами, та згодом почав жити з іншою жінкою, а [PERSON] залишилася одна з двома дітьми. Спочатку вона була без роботи, однак згодом працевлаштувалася та забезпечувала себе та дітей сама. Позивач допомоги не надавав. Однак, близько року тому, [PERSON] потрапила до лікарні і їй не було на кого залишити дітей, оскільки позивач на той час проживав окремо і до дітей не навідувався. Дітей доглядала його сестра. [PERSON] любить своїх дітей та не заслуговує на позбавлення батьківських прав. Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що позовна заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Положеннями частини 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно зі статтею 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з вимогами частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (повторне), виданого 04.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] народився [INFO] року в м. Калинівці Вінницької області, про що 21.06.2001 року зроблено відповідний актовий запис за №99. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, [PERSON] народилася [INFO] року в м. Калинівці Вінницької області, про що 04.05.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 85. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8). Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.09.2011 року, яке набрало законної сили 13.09.2011 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. (а.с. 9). Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В роз'ясненнях, що містяться в пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між сторонами у вересні 2001 року діти залишилися проживати з матір'ю [ADDRESS]. З грудня 2014 року по даний час діти проживають з батьком по [ADDRESS] Дані обставини сторонами не заперечуються. Спору щодо місця проживання дітей на даний час між сторонами немає. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 10.09.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 66-68). Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не заперечується, позивач із заявою про примусове виконання рішення про стягнення аліментів до органів Державної виконавчої служби не звертався. З довідок Виконавчого комітету Калинівської міської ради №2611 від 27.05.2015 року, №3080 від 22.06.2015 року, №3081 від 22.06.2015 року вбачається, що позивач [PERSON] на своєму утриманні має неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які проживають [ADDRESS] без реєстрації. (а.с. 10-11). З довідок виданих Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 м. Калинівка № 91 та №92 від 27.05.2015 року, №28 та №29 від 24.02.2016р. та з характеристик на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] вбачається, що діти з 26.12.2014 року навчаються в Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3 м. Калинівка. Вихованням та навчанням дітей займається батько [PERSON], за весь період навчання [PERSON] та [PERSON] у вказаній школі мати [PERSON] лише один раз цікавилася успіхами своєї доньки та жодного разу успіхами сина, а на батьківських зборах не була жодного разу (а.с. 12-15, 147-148). Як вбачається з Акту обстеження житлових умов [PERSON] від 27.05.2015 року по [ADDRESS] в даному будинку проживають позивач, його мати та неповнолітні діти позивача. Діти перебувають на утриманні позивача та його матері. (а.с. 17). Як вбачається з Актів відвідування помешкання [PERSON] від 28.09.2015 року та від 21.12.2015 року по [ADDRESS] під час виходу за даною адресою з метою обстеження житлово-побутових умов, обстежити житлово-побутові умови не було можливості, оскільки двері в квартиру ніхто не відкривав. Зі слів сусідів було з'ясовано, що в квартирі проживає [PERSON], яка веде негативний спосіб життя. (а.с. 18, 101). Згідно довідки ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об'єднання» №5387 від 25.09.2015 року відповідач [PERSON] (власник) та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [ADDRESS] (а.с. 25). З довідки Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення Вінницької міської ради від 26.06.2015 року №2345 вбачається, що [PERSON] на обліку в управлінні не перебуває і ніяких видів допомог не отримує. (а.с. 112). Як вбачається з довідки Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці №589 вбачається, що [PERSON] станом на 26.06.2015 року не зареєстрована безробітною. (а.с. 113). Суд зазначає, що згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В частинах 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року) закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З матеріалів позовної заяви та з пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що підставами для позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначає те, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться розвитком дітей, не підтримує з ними ніяких стосунків, усунулася від допомоги при вихованні та утриманні дітей, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. В судовому засіданні відповідач категорично заперечила проти позбавлення її батьківських прав та суду пояснила, що вона любить свої дітей, бажає займатися їх вихованням, відвідувати їх та піклуватися про них. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, що безпосередньо впливає на стосунки відповідача з дітьми. Суд зазначає, що та обставина, що між сторонами, після припинення спільного проживання, склалися неприязні стосунки, не свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей в розумінні частини 1 статті 164 СК України, а лише вказує на складність стосунків між батьками дітей та обмежує відповідача у можливості спілкуватися з дітьми. Суд не бере до уваги посилання позивача на письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], листи Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 14.12.2015 року № 1/Ж-16 ад та від 21.12.2015 року №Л-188, висновок про результати розгляду виклику працівників міліції від 01.05.2015 року, висновок про результати розгляду ЖЕО №30344 від 21.09.2015 року, лист Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області від 27.10.2015 року №1/7462вк, висновок про результати розгляду звернення [PERSON] від 29.12.2015 року, лист Калинівського відділу поліції від 04.01.2016 року, так як дані документи не свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та не є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав в розумінні ст. 164 СК України. (а.с. 26, 27, 29, 30, 60-63, 103, 110-111). Що стосується посилань позивача на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, суд зазначає наступне. Згідно з абзацом 4 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. В матеріалах даної цивільної справи відсутній медичний висновок про алкогольну залежність відповідача, отже посилання позивача про вживання відповідачем алкогольних напоїв не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про дітей, участі у їх вихованні не бере, не відвідує дітей та не цікавиться їх життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче відвідувати дітей, піклуватися про них, проявляти турботу та бажає брати участь у вихованні дітей. Крім того, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про її ухилення від виховання дітей. Також до суду не надано доказів про вжиття стосовно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання нею батьківських обов'язків. Разом з тим суд зазначає, що несплата аліментів не є безспірним доказом щодо навмисного невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дітей. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач до органів Державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів не звертався. Щодо стосується висновку органу опіки та піклування Калинівської районної державної адміністрації від 10.02.2016 року суд зазначає наступне. (а.с. 88). Відповідно до положень частини 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено в судовому засіданні, 01.10.2015 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини Калинівської РДА, на якому розглядалася заява [PERSON] щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] Комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення не заперечувати проти позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо двох неповнолітніх дітей, що підтверджується протоколом № 9 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 01.10.2015 року. (а.с. 90-96). Як вбачається з даного протоколу на засіданні комісії було заслухано пояснення позивача [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], які пояснили, що [PERSON] не займається вихованням дітей, зловживає алкогольними напоями. 10.02.2016 року Калинівською РДА Вінницької області прийнято висновок № 01-17-362 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 88). З даного висновку вбачається, що питання про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав приймалося на підстві матеріалів, наданих службою у справах дітей Калинівської РДА Вінницької області. У висновку, зокрема, зазначено, що мати [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не забезпечує дітям належного догляду, не відвідує їх, не допомагає фінансово, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. У висновку вказано, що орган опіки та піклування Калинівської РДА не заперечує проти позбавлення батківських прав [PERSON] відносно двох неповнолітніх дітей. Згідно з частиною 6 статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку від 10.02.2016 року № 01-17-362 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], при дачі висновку орган опіки і піклування взяв до уваги лише думку позивача [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] Проте не було заслухано пояснення матері дітей, не взято до уваги думку неповнолітньої дочки [PERSON], не зазначено, які саме матеріали було розглянуто при дачі висновку. В той же час, представником третьої особи не надано доказів повідомлення відповідача про засідання комісії. Поряд з цим, у висновку не зазначено істотних обставин, які б переконливо свідчили про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зловживає алкогольними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Висновок не містять конкретних посилань на винні дії або бездіяльність відповідача, які свідчать про свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, викладені в ньому підстави для позбавлення батьківських прав носять загальний характер. Крім того, вказаний висновок не містить конкретного бачення комісії щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, а зазначає лише про те, що комісія не заперечує щодо такого позбавлення. На підставі викладеного суд оцінює даний висновок критично та не погоджується з даним висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей. Крім того суд зазначає, що згідно з принципом 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Аналізуючи встановлені обставини справи та наведені норми національного і міжнародного права, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України), виходячи із захисту інтересів дітей, враховуючи потребу дітей в материнському піклуванні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому судом також беруться до уваги неодноразові намагання відповідача зустрітися з дітьми, її бажання приймати участь у вихованні дітей, те що вона розуміє свій обов'язок щодо участі у вихованні дітей та бажає приймати таку участь. Дані обставини підтверджуються зокрема поясненнями відповідача в судових засіданнях, поясненнями свідка. Крім того суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде порушувати права дітей, гарантовані Декларацією прав дитини, Конвенцією про права дитини, Сімейним кодексом України та Законом України "Про охорону дитинства", зокрема право дітей підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з матір'ю. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в судовому засіданні не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а судом, за результатами розгляду справи, не встановлено підстав, передбачених законодавством, для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачеві в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для відшкодування судових витрат, понесених позивачем, немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed