Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Представник АТ КБ "ПриватБанк" Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності №3084-К-Н-О від 11 серпня 2020 року, звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача 32 419 грн 29 к. заборгованості за кредитним договором б/н від 13 жовтня 2010 року та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулась до ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13 жовтня 2010 року. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Це підтверджується підписом відповідача у заяві. Представник позивача вказує, що [PERSON] був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", такі було надано йому для ознайомлення в письмовій формі. В позовній заяві зазначено, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито відповідачу картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, розмір якого в подальшому збільшено до 25 000 грн, надано у користування кредитну картку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту позивач керувався п. 2.1.2.3., 2.1.2.4. Договору. АТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі виконало свої зобов`язання за договором: [PERSON] було надано можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту. Водночас відповідач, який зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. Так, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за договором б/н від 13 жовтня 2020 року, у нього станом на 12 серпня 2020 року утворилась заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" - 32 419 грн 29 к., з яких: 26 925 грн 17 к. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 494 грн 12 к. - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань і не погашає наявну заборгованість за договором про надання банківських послуг, представник АТ КБ "ПриватБанк" просить позов задоволити, стягнути з [PERSON] на користь позивача 32 419 грн 29 к. заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 15 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Також повідомлення [PERSON] про розгляд справи здійснено шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Крім того, інформація щодо розгляду справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Про причини неявки відповідач суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні факти і відповідні їм правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 13 жовтня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 14) і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Початковий кредитний ліміт було встановлено в розмірі 0,00 грн, який 14 серпня 2017 року збільшено до 25 000 грн, а 16 травня 2019 року року зменшено до 0,00 грн (а.с. 12). Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] видавались кредитні картки, термін дії останньої з них, виданої 25 жовтня 2019 року, - 08/23 (а.с. 13). З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що АТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк". Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується матеріалами справи, зокрема, випискою з рахунку [PERSON] (а.с. 49 - 59), а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості (а.с.7 - 11), який відповідачем не спростовано, та відповідно до якого заборгованість останнього станом на 12 серпня 2020 року становила 32 419 грн 29 к. та складалась з: 26 925 грн 17 к. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 5 494 грн 12 к. заборгованості за простроченими відсотками. Враховуючи те, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти у добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" ним не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Так як фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 26 925 грн 17 к., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Банк також заявляє вимогу про стягнення з відповідача 5 494 грн 12 к. заборгованості за простроченими відсотками. При цьому представник позивача, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони при укладенні договору керувалися даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Водночас з такою позицією позивача суд не погоджується та вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Суд не має можливості перевірити, коли саме (актуальні на конкретний час - 13 жовтня 2010 року) Умови та правила надання банківських послуг були розміщені на веб-сайті банку. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, а також самі Умови та правила банківських послуг, що розміщені на сайті банку, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Так, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відповідна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. У заяві позичальника від 13 жовтня 2010 року процентна ставка не визначена. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5 494 грн 12 к. за безпідставністю таких через відсутність передбаченого договором обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задоволити частково: стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" 26 925 грн 17 к. заборгованості за простроченим тілом кредиту, в решті позовних вимог - відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про стягнення на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 26 925 грн 17 к., задовольнивши тим самим 83,05% позовних вимог. Отже з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 745 грн 71 к. (2102 грн х 83,05%). На підставі наведеного,

Outcome: approved