Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, в якому просить суд надати одноразовий тимчасовий виїзд з тимчасово окупованої території (м. Донецьк) до території підконтрольної України, та в`їзд в район тимчасово окупованої території України м. Донецьк через лінію розмежування у межах Донецької області строком на 30 діб у період з 25.12.2019 до 25.01.2020 без згоди та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] . Позивач посилається на те, що з 19.07.2003 по 05.10.2010 позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 05.10.2010. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] . [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем проживають окремо один від одного. [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Наприкінці 2013 року зв`язок з відповідачем втрачено, останній змінив номер телефону та виїхав на постійне місце проживання з новою сім`єю до Російської Федерації. Позивач має намір тимчасово поїхати разом з сином до родичів у м. Харків, під час зимніх канікул для оздоровлення, відпочинку та для отримання паспорта громадянина України. В зв`язку з тим, що зв`язок з відповідачем втрачений, останній стосунки з дитиною та позивачем не підтримує, а тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини буде здійснюватись в його інтересах, оскільки метою даних поїздок буде відпочинок, оздоровлення, розширення світогляду дитини та оформлення документів, позивач звертається до суду. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.06.2019 вищевказану справу залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження по вищевказаній справі та призначено справу до розгляду судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, наддала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив не надав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просить при розгляді справи врахувати інтереси дитини. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як було встановлено при розгляді справи, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії[NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 342 від 05.10.2010, згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Відповідно до довідки №2329 від 08.11.2019, акту про фактичне проживання від 08.11.2019, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , та з 2004 року проживає без реєстрації [PERSON] . Позивач має намір поїхати разом з сином до родичів у м. Харків, під час зимніх канікул в період з 25.12.2019 до 25.01.2020 для оздоровлення, відпочинку та для отримання паспорта громадянина України. 25.06.2014 [PERSON] надавав згоду на тимчасову поїздку з 01.07.2014 по 01.10.2014 за кордон до Російської Федерації з метою відпочинку сина [PERSON] , 2004 року народження, у супроводі матері [PERSON] , 1982 року народження, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою за р. № 493 приватним нотаріусом Попревич Н.В., однак після цього зв`язок з відповідачем втрачений, останній стосунки з дитиною та позивачем не підтримує. Відповідно до ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до п. 3 Загальних положень "Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із з азначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий лише у випадку: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Відповідач з позивачем та сином відносини не підтримує, а відтак позивач позбавлена можливості отримати від відповідача дозвіл на виїзд та в`зд їх сина з тимчасово окупованої території України. В силу ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини до тимчасово окупованої території України , а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. З наведених вище обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд з тимчасово окупованої території (м. Донецьк) до території підконтрольної України, та в`їзд в район тимчасово окупованої території України м. Донецьк через лінію розмежування у межах Донецької області узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін через лінію розмежування і вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини для оздоровчого відпочинку буде відповідати її інтересам, та має разовий характер. Надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з непідконтрольної території України до території підконтрольній території України без згоди батька на строк 30 діб у період з 25.12.2019 до 25.01.2020 не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved