Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивач 23.10.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років; стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. В обгрунтування позову зазначила, що перебуває у зареєстрованому 18 вересня 2014 року з відповідачем шлюбі, від якого мають малолітню дитину доньку Аврору, яка народилась [INFO] . На час звернення до суду, шлюб не розірвано, але спільне життя з відповідачем не склалось, вона з вересня 2019 року разом з дитиною проживають окремо від відповідача. З моменту народження дитини, вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, її матеріальний стан важкий, дитина перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні доньки, в добровільному порядку матеріальну допомоги не надає, відмовляється матеріально утримувати її до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11 грудня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме аліменти на дитину визнає у визначеному позивачем розмірі аліменти на дружину визнав в розмірі 500,00 грн. Вказав, що починаючи з 06.05.2019 року позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, працює у Херсонській філії міжнародної ІТ компанії DATA ART Херсон. 10.09.2019 року майно та кошти набуті подружжям у шлюбі поділені між сторонами за договором про поділ спільного майна подружжя, за яким позивач отримала у власність автомобіль HONDA CIVIK, 2008 року випуску та грошові кошти в розмірі 138897 грн.. Крім того, він за вказаним договором виплатив залишок у розмірі 89449 грн. Ним відкрито на ім`я позивачки банківську картку, за допомогою якої вона отримує кошти з його банківського рахунку та може вільно знімати грошові кошти. Він у вільний від роботи час регулярно проводитьь з донькою, з дозволу позивачки, бере участь у її вихованні та всіляко допомогає в утриманні доньки, зокрема, грошовими коштами. Він визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, а саме в максимальному розмірі 17990 грн. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, вказав, що оскільки позачка за власною ініціативою вирішила спочатку розірвати шлюб, а у позові про стягнення аліментів вказала неправдиві відомості, які спотворюють обставини справи стосовно свого матеріального становища та ніби-то бездіяльності відповідача в утриманні доньки, які не відповідають дійсності та вводять суд в оману, він не бажає та заперечує проти задоволення позовних вимог у розмірі саме 1/4 частини від усіх його доходів. Вважає суму яку просить стягнути позивач в якості аліментів на своє утримання значно завищеною, та вважає можливим сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 500 грн. щомісячно. 12 грудня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив. у якому вказала, що перебування у статусі приватного підприємця не свідчить про отримання нею доходу, оскільки у зв`язку з тим, що вона весь час знаходиться зі своєю донькою не має змоги повноцінно працювати, тому, доходу від підприємницької діяльності не отримує. Крім того, з 09.12.2019 року нею припинено заняття підприємницькою діяльністю. Посилання відповідача на те, що вона отримала кошти при поділі майна набутого під час шлюбу не звільняє його від обов`зку сплати аліментів на її утримання. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №2252 від 18.09.2014 р, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (арк. справи 7). Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.04.2018 року (арк. справи 8). Згідно акту №152 від 11.10.2019 р. ПП "Жилсервіс", за адресою: [ADDRESS] з 07 вересня 2019 року проживають [PERSON] та її донька [PERSON] (арк. справи 9). За відомостями безкоштовного запиту, [PERSON] та [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (арк. справи 10, 29-31). Між сторонами 10.08.2019 року укладено договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округ Стадник І.В., за яким поділено спільне майно подружжя (арк. справи 33-34). Відповідачем надано виписку за картковим рахунком клієнта за період з 01.06.2019 р. по 04.12.2019 р. АТ "Укрсиббанк", з якого вбачається, що доступ до вказаної картки має позивачка [PERSON] , та якою у вказаний період використовувалась картка на власні потреби (оплата товарів, послуг, зняття готівки тощо) (арк. справи 36-60). З проміжної виписки за період з 01.01.2019 по 10.12.2019 р. АТ КБ "Приватбанк" картки клієнта ФОП [PERSON] вбачається, що грошових коштів на вказаний рахунок не отримано (арк. справи 68). Згідно довідки від 10.12.2019 р. АТ КБ "Приватбанк", [PERSON] закрито 09.12.2019 р. поточний рахунок, корпоративні рахунки у вказаному банку (арк. справи 69). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осілб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] 09 грудня 2019 року припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (арк. справи 70-73). Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, СК України визначає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів та не пов`язує це з заявою платника аліментів та мінливості його доходу. Матеріали справи не містять доказів наявності передбачених частиною першою статті 184 СК України обставин для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, позивач наполягає саме на стягненні аліментів відповідно до ст. 183 СК України, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у частці від усіх видів його заробітку (доходів). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України). Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 26 Закону України «Про оплату праці» передбачено випадки обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. Так, ч.1 цієї статті передбачено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Суд не приймає до уваги та вважає таким, що не відповідає закону обмеження у виплаті аліментів на дитину до 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки ч. 5 ст. 183 СК України встановлює таке обмеження при зверненні до суду з заявою про видачу лише судового наказу. Інших доводів щодо розміру аліментів на димтину не наведено, наявність інших утриманців, захворювань у відповідача чи інших істотних обставин не встановлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини. За ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, при цьому, право на таке утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати таку матеріальну допомогу (ч.2, 3 ст.84 СК України). З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» убачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Щодо визначеного позивачем розміру аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача, суд вважає необхідним зазначити, що позивачем не наведено обгрунтування вказаному розміру, посилання відповідача на те, що він може сплачувати аліменти на утримання позивача в розмірі 500,00 грн. не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем визначено частку від доходу, а не тверду грошову суму. Надані позивачем ультразвукові обстеження, консультаційний лист акушера-гінеколога, консультативний висновок спеціаліста не можуть бути прийняті судом до уваги як доказ постійного нервового стресу у зв`язку із подружньою зрадою відповідача, оскільки на момент подання позовної заяви вказані докази позивачем до позовної заяви не додавались та у позові не вказувались. Крім того, встановити дійсну підставу для вказаних у довідках хвороб, причини їх виникнення та чи є вони хронічні та виникли ще до подання позову не можливо. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати дружині допомогу. Оскільки позивач наполягає на стягненню аліментів саме в частці від заробітку, аліменти не підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. В той же час, за наявності у відповідача стабільного доходу, позивач не довела суду потребу у аліментах в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Суд вважає достатнім, розумним та справедливим визначити розмір аліментів - 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу). У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 23 жовтня 2019 р. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК У країни, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Тому, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., які підтверджуються квитанцією №012 від 22.10.2019 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 21 грудня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial