Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 09 січня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна компанія» укладено договір №217-ОбІн пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку. Згідно умов вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання передати по завершенню об'єкту будівництва у власність позивача об'єкт інвестування - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вартість об'єкта інвестування на день укладення договору складала 216701 грн. 60 коп. 19.06.2008 року Інвестором [PERSON] було здійснено оплату вказаної суми. 20.06.2008 Інвестором було отримано довідку від ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» про інвестування на 100% загальної площі об'єкту інвестування. 03 листопада 2008 року укладено Угоду про зміну сторони в зобов'язанні між ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» з однієї сторони, [PERSON], з другої сторони і [PERSON] з третьої сторони, згідно якої первісний інвестор відступає, а новий - приймає на себе права та обов'язки, що належать первісному інвестору за договором № 217-ОбІн від 09.01.2006 року і стає інвестором за цим договором, укладеним між первісним інвестором та ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія». За такою угодою, [PERSON] за умови виконання своїх зобов'язань щодо повної оплати вартості об'єкта інвестування на умовах договору № 217-ОбІн від 09.01.2006 року, отримує право вимоги у ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» передачі об'єкта інвестування, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 27.07.2009 року між ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» та ПрАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» було укладено договір про зміну сторони в зобов'язанні, на укладення якого позивачем було надано свою згоду. Відповідно до цього договору всі права та обов'язки ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» перед позивачем переходять до Приватного акціонерного товариства «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан». Однак 13.09.2007 року ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» уклало з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 686п. Відповідно до договору, предметом іпотеки є майнові права на 54 квартири в житловому будинку, в тому й числі квартира [ADDRESS]. Оскільки про передачу квартир в іпотеку, інвесторам інформація не надалась, їх згода не отримувалась, укладення вказаного договору без відома та згоди позивача порушує його права та позбавляє можливості володіти, користуватися, розпоряджатися об'єктом інвестування. Позивач просить в судовому порядку визнати за ним майнові права на квартиру в будинку незавершеного будівництва та визнати недійсним, з моменту укладення, договір іпотеки №686п від 13.09.2007 року, укладений ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» та АКБ «Київ» в частині квартири №344. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач викупив майнові права на квартиру у іншої особи, ні йому, ні попередньому інвестору не було відомо про передання майнових права на квартиру в іпотеку, вважали іпотеку майнових прав на окрему квартиру такою, що не відповідає законодавству. Представник відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в поданому суду запереченні просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] також не з'явилась, подала заперечення на позов. Інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань суду не подали, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 09.01.2006 року ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» та [PERSON] уклали договір №217-ОбІн пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку. Згідно вказаного договору об'єктом інвестування є квартира [ADDRESS]. Вказаним договором передбачено, що інвестор здійснює інвестування будівництва визначеного об'єкта інвестування, а підприємство зобов'язується передати у власність об'єкт інвестування. Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до виконання ними своїх зобов'язань. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №67 від 19.06.2008 року та довідки про інвестування від 20.06.2008 року [PERSON] проінвестував сто відсотків вартості загальної площі об'єкту інвестування. 03 листопада 2008 року укладено Угоду про зміну сторони в зобов'язанні між ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» з однієї сторони, [PERSON], з другої сторони і [PERSON] з третьої сторони. Відповідно до вказаної угоди ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» погоджується, первісний інвестор відступає, а новий - приймає на себе права та обов'язки, що належать первісному інвестору за договором № 217-ОбІн від 09.01.2006 року і стає інвестором за цим договором, укладеним між первісним інвестором та ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія». Пунктом 1.2 цієї угоди, з моменту її підписання сторонами, новий інвестор набув право вимоги від ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» виконання зобов'язань та несе обов'язки, визначені договором від 09.01.2006 року, замість первісного інвестора. Згідно нотаріально посвідченого договору іпотеки від №686п від 13.09.2007 року ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» в забезпечення виконання умов кредитного договору №68/07 від 29.08.2007 року та додаткових угод до нього передала в іпотеку ПАТ «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» майнові права на 54 квартири., які є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва в т.ч. і на квартиру [ADDRESS]. Згідно договору про зміну сторони в зобов'язані від 27.07.2009 року ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» прийняв на себе всі права і обов'язки ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» по договору пайової участі в інвестуванні позивача. Згідно договору від 21.08.2009 року ПАТ «АКБ «КИЇВ» передав ТОВ «Фінансова компанія «КИЇВЩИНА-КАПІТАЛ» права вимоги за укладеним 13.09.2007 року договором іпотеки. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України «Про інвестиційну діяльність». Згідно ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Згідно ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майнові права - це будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі і права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст.328 ЦК України, тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України визначено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше. Статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином, об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Судом встановлено, що позивач уклав договір про інвестиційну діяльність, за умовами якого оплатив 100% грошових коштів вартості обумовленої ціни на об'єкт інвестування - жиле приміщення визначеного розміру, яке має бути передано у власність інвестору після введення будинку в експлуатацію, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно ст.7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та інвестицій, включаючи реінвестицій та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів. Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей. Такими цінностями можуть бути майнові права на нерухоме майно, які за ст.4 вищевказаного Закону можуть бути об'єктом інвестиційної діяльності. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. Судом встановлено, що правовідносини сторін випливають з договору про участь у фонді фінансування будівництва предметом вимоги позивача та зобов'язання боржника є не грошова вимога, а вимога отримання у власність об'єкту інвестування, тобто нерухомого майна. Позивачем повідомлено дані, які не спростовані відповідачем, про можливість здійснення процедури ліквідації відповідачів, ухилення відповідачів від виконання договору та врегулювання спірних правовідносин, змін юридичної адреси відповідачів. Також вказані підстави дають для суду підстави вважати, що внаслідок процедури ліквідації відповідача для задоволення вимог кредиторів шляхом продажу майна або окремої його частини позивач може позбутися своїх майнових прав, які охороняються законом але їм не захищені, оскільки дослідження матеріалів справи свідчить, що проблема правового захисту індивідуальних інтересів інвесторів, як і виключення можливості зловживання такими інтересами, у сучасному законодавстві України ефективно не вирішена, а тому суд захищаючи інтереси позивача вважає за необхідне визнати за ним майнові права на об'єкт спорудження (інвестування). Таким чином, об'єктом цивільного права за інвестиційними договорами є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивачі в праві володіти, користуватися і розпоряджатися. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняться законом. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки, зокрема, може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення договору». Стаття 6 вказаного Закону зобов'язує іпотекодавця до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Оцінюючи доводи позову про недійсність договору іпотеки суд враховує наступне. Первинний інвестор [PERSON] свої зобов'язання виконав, сплативши сто відсотків вартості загальної площі об'єкту інвестування, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 67 від 19 червня 2008 року та довідкою про інвестування від 20 червня 2008 року. 3 листопада 2008 року укладено угоду про заміну сторони в зобов'язанні між ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія», [PERSON] і [PERSON] Відповідно до вказаної угоди ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» погоджується з тим, що первісний інвестор відступає, а новий приймає на себе права та обов'язки, які належать первісному інвестору за договором № 217-ОбІн від 9 січня 2006 року і стає інвестором за цим договором. У п. 1.2 цієї угоди зазначено, що з моменту підписання її сторонами [PERSON] набув право вимоги до ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» щодо виконання зобов'язань та несе обов'язки, визначені договором від 9 січня 2006 року замість [PERSON] Згідно договору про заміну сторони в зобов'язані від 27 липня 2009 року ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» прийняло на себе всі права і обов'язки ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» по договору пайової участі в інвестуванні позивача. Згідно договору іпотеки від 13 вересня 2007 року ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» на забезпечення виконання умов кредитного договору № 68/07 від 29 серпня 2007 року передала в іпотеку ПАТ «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» майнові права на 54 квартири, які є об'єктами інвестування в об'єкті будівництва, в тому числі і на спірну квартиру. З обставин спору вбачається, що згідно умов договору пайової участі обов'язок підприємства передати інвестору квартиру, а у останнього право вимоги, виникає після сплати ним коштів за об'єкт інвестування. Виникнення у інвестора будь-яких прав до проведення оплати, в т.ч. майнових, цим договором не передбачено. У спірних правовідносинах сплата коштів за договором пайової участі проведена після укладення договору іпотеки, Суд вважає, що у позивачем належно не обґрунтовано які його права, як сторони за договором пайової участі, були порушені оспорюваним договором, на час укладення договору іпотеки будь-які права, в т.ч. майнові, щодо спірної квартири інвестор не набув, позивач не є стороною оспорюваного правочину - договору іпотеки, тому позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими. Частиною 4 статті 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Доводи позивача про наявність підстав для визнгання договору іпотеки недійсним суперечать висновкам ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року обставинам, а нових суттєвих для надання іншої правової оцінки обставин під час нового судового розгляду не встановлено. При вирішенні спору суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові, прийнятій у справі 6-100цс13, розглянутій ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України. Таким чином, достатніх підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору суд не вбачає. Разом з тим, суд не вбачає також підстав для зобов'язання приватного нотаріуса змінювати записи в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки такі вимоги є передчасними.

Outcome: partial