Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, з врахуванням уточнених вимог просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.08.2009 року № 2-2954/2009, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , з 1/4 частки від усіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовані тими обставинами, що Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона по справі №2-2954/2009р. від 20.08.2009 року, було визначено [PERSON] сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини доходу Відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У 2014 році було отримано виконавчий лист та пред`явлено до примусового виконання до ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона. З квітня 2014 року Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини не регулярно та не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, внаслідок чого у дитини виникає недостача речей, продуктів харчування, що необхідні для задоволення потреб дитини її віку. Дії Відповідача призводять до неможливості сплачувати за хореографічно-естетичний комплекс «Едельвейс», де дитина займається, приймає активну участь в різних міських заходах. Відповідач офіційно не працює, однак має свій власний цех з виготовлення корпусних меблів і здійснює свою діяльність на замовлення як фізичних осіб так і на замовлення різних меблевих салонів та має змогу сплачувати аліменти в розмірі , більшому ніж встановлено судовим рішенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволені. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно актового запису про народження №47 від 25.01.2007 року, складеного Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції - [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: мати [PERSON] та батько [PERSON] (а.с. 17). 04.05.2016 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області розірвано шлюб між сторонами (а.с.18). Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона по справі №2-2954/2009р. від 20.08.2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу Відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4. ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 2037-VIII (Закон N 2037-VIII) частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Верховний Суд у своїй Постанові від 12.09.2018 року (справа № 459/2181/17 провадження № 61-37114св18) визначив правову позицію, відповідно якої, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Частиною першою статті 201 СК України встановлено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України. Згідно ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховним Судом України у постанові від 0.02.2014 року № 6-143цс13 висловлена правова позиція, а саме: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення стану їх здоров`я. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , відповідно довідки №1 від 30.01.2019 року працює у ФОП [PERSON] за період з липня 2018 року по грудень 2018 року отримав дохід у виді нарахованої заробітної плати у розмірі 22338,00 грн. (а.с. 40). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності у відповідача цеху з виготовлення корпусних меблів, здійснює відповідної діяльності з виготовлення меблів та отримання доходу від такої діяльності. Матеріали справи не містять відомості, що матеріальний стан відповідача з моменту ухвалення рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.08.2009 року, яким з нього були стягнуті аліменти на користь позивача покращився, інших обставин, визначених ст. 192 СК України, яки є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру судом не встановлено і відповідних доказів сторонами не надано. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, враховуючи наведені вище обставині та відповідні правові норми, що регулюють спірні правівідносини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 80, 82, 141,182,183, 192, 196 СК України, ст. ст. 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed