Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120190600600001136 від 15.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Так, 14.09.2019 року близько 19 години неподалік будинку [ADDRESS] , з метою заволодіння чужим майном, [PERSON] , вирвав з руки потерпілого [PERSON] , мобільний телефон марки «HUAWEI Y6» чорного кольору вартістю 3500 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку вартістю 50 гривень, та з викраденим з місця події зник. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2020 року (справа № 279/6141/19) [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, з покладанням обов`язків відповідно до ст.76 КК України. Неповнолітній [PERSON] мобільний телефон [PERSON] не повернув, майнову та моральну шкоду не відшкодував, мобільний телефон здав до Ломбарду м.Коростеня Житомирської області, який не був вилучений працівниками поліції оскільки був реалізований. Внаслідок неправомірних дій неповнолітнього йому завдано майнові збитки та заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в ромірі 5000 гривень. Вказаний розмір шкоди обгрунтовується тим, що він пережив душевні страждання та переживання у зв`язку з нападом, відібранням телефону, відсутністю коштів на придбання нового, що позбавило можливості спілкування з друзями та колегами по роботі. [PERSON] є законним представником [PERSON] , тому з врахуванням наведеного просить рішенням суду стягнути з законного представника неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] неповнолітнього [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 3550 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень, а всього 8550 гривень Одночасно просив стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 гривень. 14.05.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачами 21.05.2020 року. У встановлений строк відповідачі відзив на позов та будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подали. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину неповнолітньою особою [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] . Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, з призначенням покарання, передбаченого вказаною нормою Закону. Зі змісту вироку суду слідує, що [PERSON] , 14.09.2019 року неподалік будинку №117 по вул.Шевченка в м.Коростень Житомирської області вирвав з руки потерпілого [PERSON] мобільний телефон марки " HUAWEI Y6" чорного кольору, вартістю 3500 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку вартістю 50 гривень та з викраденим з місця події знак. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Стаття 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або ушкодженням здоров"я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Частиною 2 вказаної норми Закону передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. З п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" слідує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року. На підтвердження позовних вимог позивач надав копію вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2020 року (справа № 279/6141/19) відносно [PERSON] про визнання його винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України. Даний вирок суду набрав законної сили 02.03.2020 року. У кримінальному провадженні цивільний позов не подавався. Стаття 28 КПК України передбачає, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно положень ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи те, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, тому позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 2000 гривень, з врахуванням втрат немайнового характеру, які він зазнав внаслідок неправомірних дій [PERSON] , впливу негативних обставин на його життя, що буде розумним, достатнім та справедливим для відшкодування заподіяного виду шкоди. При цьому також враховуюється майновий стан відповідача. Розмір матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню позивачу, підтверджено матеріалами справи. Сторона відповідача в розумінні ст.76-80 ЦПК України на спростування пред"явлених позивачем вимог належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів не подала. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню, обов"язок по відшкодуванню завданої позивачу шкоди покладається на [PERSON] , як законного представника [PERSON] , оскільки доказів того, що останній має майно, достатнє для відшкодування завданої ним шкоди в матеріалах справи не має. За правилами ст.1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. При цьому, вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що такі витрати в розмірі 500 гривень були понесені.

Outcome: partial