Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного безвиїзного проживання на території України станом на 24.08.1991 року по сьогоднішній день, оскільки встановлення цього факту необхідно йому для отримання громадянства України. Зазначає, що факт постійного проживання підтверджується відомостями з трудової книжки. Крім того, 11 лютого 1994 року Ленінським РАЦС м. Миколаєва був зареєстрований його шлюб з [PERSON] . З 18 листопада 1999 року і по теперішній час він здійснює підприємницьку діяльність на території України. 24 грудня 2008 року він змінив прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". 12 жовтня 2016 року він отримав посвідку на постійне проживання в Україні. Від представника заінтересованої особи надійшли заперечення проти заяви, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі. Зазначає, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, тобто належність до громадянства України підтверджується фактом постійного проживання на території України з 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Заявником не надано доказів, які б підтверджували в достатній мірі обставини його чи його батьків постійного проживання на території України у спірний період. Копія трудової книжки не підтверджує факт постійного проживання [PERSON] чи його батьків на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] народився [INFO] в с. Березівка Кормянського району Гомельської області (Республіка Білорусь), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , видано відділом внутрішніх справ Кормянського районного виконкому Гомельської області Союзу радянських соціалістичних республік 13 листопада 1979 року, паспорт серії [NUMBER] , де зазначено національність заявника - "білорус". В зазначеному паспорті серії [NUMBER] , який належить [PERSON] , міститься штемпель, з якого вбачається, що 06 квітня 1984 року Ленінським Палацом реєстрації м. Миколаєва зареєстровано шлюб з [PERSON] , 1958 року народження. З трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , вбачається, що наказом № 23-к від 08.04.1991 року заявник був звільнений з посади механіка Северноморського міжшкільного навчально-виробничого комбінату; наказом № 1 від 02.01.1992 року був прийнятий на посаду головного механіка в кооператив "Скарс"; наказом № 11 від 01.04.1993 року звільнений та переведений в приватне підприємство "Партнер-Південь"; наказом № 36 в серпні 1993 року звільнений з підприємства за власним бажанням. Зі штемпелі паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , вбачається, що Ленінським ЗАГС м. Миколаєва 11 лютого 1994 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 02 червня 2006 року шлюб між ними розірвано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з 18 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В02 № 325168 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого Генеральним консульством Російської Федерації в м. Одеса, [PERSON] , 03 липня 1959 року змінив прізвище на " [PERSON] ". Управлінням ДМС в Миколаївській області 12 жовтня 2016 року [PERSON] , [INFO] , видано посвідку на постійне проживання на території України серії [NUMBER] , відповідно до якого вбачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11 вересня 2015 року. 19 червня 2020 року Головним управлінням Державної податкової служби України в Миколаївській області, [PERSON] , [INFO] присвоєно РНОКПП - [NUMBER] . З письмових пояснень свідка [PERSON] , вбачається, що остання є колишньою дружиною [PERSON] . Зазначає, що шлюб між ними був зареєстрований 06 квітня 1984 року в м. Миколаєві. [INFO] в Білоруській Радянській Соціалістичній Республіці у них народилася донька [PERSON] . [INFO] в РСФСР у них народився син - [PERSON] . В 1991 році вона з [PERSON] та донькою переїхали до м. Миколаєва та до 02 червня 2006 року проживали однією родиною за адресою: [ADDRESS] . Підтверджує, що весь цей період її колишній чоловік [PERSON] безперервно працював та проживав на території України. З письмових пояснень свідка [PERSON] , вбачається, що остання є донькою заявника. Вона народилася [INFO] в Білоруській Радянській Соціалістичній Республіці як громадянка України. В 1991 році вона разом з батьками переїхала до м. Миколаєва. В 1992 році почала навчатися в Миколаївській ЗОШ № 11. З моменту переїзду до м. Миколаєва та до 2006 року вона з батьками проживала за адресою: [ADDRESS] . Підтверджує, що весь цей період її батько [PERSON] безперервно проживав на території України та не виїжджав за її межі. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року №588/2006 зі змінами, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За таких обставин юридичне значення має факт постійного проживання заявника на території України в певний період часу, а саме станом на 24 серпня 1991 року чи станом на 13 листопада 1991 року. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. У судовому засіданні позивач пояснив, що переїхав із сім`єю до України в червні 1991 року. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не звертався до Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області з заявою про видачу паспорта громадянина України. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні заявник зазначив, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на момент набуття незалежності необхідно йому для звернення до пенсійних органів для призначення пенсії та отримання громадянства України. Суд вважає, що звернення заявника з даною заявою безпідставне та не породжує для нього виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав, оскільки встановлення факту проживання на території України використовується для підтвердження громадянства особи, яка звернулася до суду з подібною заявою та отримання в подальшому паспорта громадянина України. Більш того, [PERSON] є громадянином іншої держави, а саме Російської Федерації, що підтверджено паспортом № [NUMBER] виданим 31.10.2013 року. Таким чином на даний час заявник має визначений статус, а саме «іноземець», проживає на території України на законних підставах, а саме має посвідку на постійне проживання, яка видана 12 жовтня 2016 року, тобто після набуття незалежності та прийняття Закону України «Про громадянство України». Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed