Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON], який діє як представник за угодою в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Головного Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в особі відділу Державної міграційної служби Рахівського району Закарпатської області\~ про захист житлових прав, визнання особи такою, що втратила право користування житлом, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та виселення. Позовні вимоги мотивує тим, що громадянці [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2008 року (справа №2-363/2008 року) належить житловий будинок № 30 разом з надвірними спорудами, господарськими будівлями та прибудовами, що розташований по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18729474, виданим 07 травня 2008 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради Закарпатської області. В даному житловому будинку на день звернення позивачки до суду є зареєстрованими: син, [PERSON], [INFO], який фактично проживає в [INFO]; дочка, [PERSON], [INFO], проживає тут же; внук, [PERSON], [INFO], проживає тут же, та проживає без реєстрації: зять, [PERSON], який фактично зареєстрований в іншому будинку за адресою: вул. Леніна, буд.56, село Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Фактично у житловому будинку позивачки на законних підставах та у порядку, передбаченому чинним законодавством, є зареєстровані лише її син, [PERSON], та дочка, [PERSON]. Інші співмешканці - зять, [PERSON], та внук, [PERSON], проживають у будинку без її згоди та відповідного дозволу на реєстрацію місця проживання. При цьому, Договору житлового найму між позивачкою, як власником нерухомого майна, та ними, як наймачами, не укладалося. Крім того, син позивачки, [PERSON], являється на даний час особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням. Дані обставини надають позивачці, [PERSON], як одноосібній власниці нерухомого майна, звернутися до суду першої інстанції за вирішенням спору, шляхом прийняття відповідного судового рішення. У звязку із втратою гр-ном [PERSON] права на користування житловим приміщенням, незаконним проживанням у будинку позивачки гр-на [PERSON] та незаконною реєстрацією та проживанням її внука, [PERSON], порушується право приватної власності позивачки на це житло, як на саму власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпоряджання. Дані обставини проявляються у неможливості одержанні позивачкою певних документів для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо, оскільки відповідачі на даний час зареєстровані у будинку позивачки, не маючи на те відповідних правових підстав, та незаконно проживають в ньому, що підтверджується наступними доводами. Вважає, що членами сімї позивачки на даний час відповідачі, не являються, правом власності у будь-якій формі чи частці/частках на даний житловий будинок не володіють, а їхнє проживання та реєстрація щодо проживання у даному житловому будинку органами ДМС проведена без згоди позивачки, [PERSON], як власника цього нерухомого майна. Відповідачі з позивачкою не ведуть спільного господарства, не мають з нею спільного бюджету, не ведуть за нею тимчасового чи постійного догляду, якого вона в силу стану свого здоровя потребує, у звязку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР відповідачі не наділені правами і обов'язками, якими володіє позивачка у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми. На даний час відповідач, [PERSON], не проживає в її житловому будинку вже близько півтора року, фактично проживає за іншою адресою у звязку із чим останній втратив право на дане житло. Таким чином, у відповідності до частини 1 статті 71, статті 72 ЖК УРСР він, [PERSON], являється особою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності в цьому житловому будинку понад встановлений законодавством строк. Відповідач, [PERSON], [INFO], на житлову площу приватного будинку позивачки, [PERSON]І, зареєструвався без її згоди на це та її вільного волевиявлення. Відповідач, [PERSON], хоча прописаний за іншою адресою, однак проживає у будинку позивачки без її згоди, чим порушує її право приватної власності на нерухоме майно. Виписатися (знятися з реєстрації місця проживання) та виселитися відповідачі в добровільному порядку відмовляються, що змушує позивача, як власника нерухомого майна, звернутися до суду першої інстанції із питанням вирішенням даного спору шляхом прийняття відповідного судового рішення. У жовтні місяці 2014 року через свого представника позивачка звернулася до відділу ДМС Рахівського району Закарпатській області із відповідною вимогою проведення адміністративної виписки/зняття з реєстрації гр-на [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою: [INFO], із житлової площі житлового будинку № 30 (старий номер 16), що по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, належного позивачці в цілій частині на праві приватної власності. Однак у проведенні таких дій [PERSON] було відмовлено із посиланням на положення п.4 Настанови з питань оформлення документів і контролю щодо реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 571 від 26.05.2004 року, за якою працівники органів реєстрації інструктуються та дають зобовязання про недопущення протиправного використання і передачі персональних даних іншим фізичним чи юридичним особам, які зазначаються в документах реєстрації місця проживання та перебування. Посадовими особами державної міграційної служби було запропоновано звернутися до суду із відповідними вимогами щодо захисту порушених житлових прав. Як вбачається із матеріалів даної справи, гр-н [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням позивачки, гр-н [PERSON] підлягає виселенню із належного позивачці житлового будинку у звязку із самоправним вселенням в нього, а гр-н [PERSON] зняттю з реєстрації та виселенню із житлового будинку, оскільки позивачка, [PERSON], як власник нерухомого майна, згоди на реєстрацію місця проживання заявника [PERSON] у житловому будинку № 30, що по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, у звязку із відсутністю в останнього ордеру, свідоцтва про право власності, договору найму (піднайму, оренди) або інших документів, визначених у Заяві про реєстрацію місця проживання, як Додатку 5 до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, не давала. У звязку із наведеним її порушене цивільне право підлягає судовому захисту. На підставі наведеного просив визнати громадянина [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилими приміщеннями будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, якийналежить на праві приватної власності гр-ці [PERSON] та зняти його з реєстрації місця проживання, а саме - із житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, без його згоди. Виселити гр-на [PERSON] із житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, який належить на праві приватної власності гр-ці [PERSON], без надання йому іншого житлового приміщення. Позбавити гр-на [PERSON], [INFO], права користування житловими приміщеннями житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, який належить на праві приватної власності гр-ці [PERSON], зняти його з реєстрації місця проживання, а саме - із житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області без його згоди та виселити його із даного житлового будинкубез надання йому іншого житлового приміщення. Надати дозвіл Головному управлінню Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі відділу Державної міграційної служби Рахівського району Закарпатської області зняти гр-на [PERSON], [INFO], та гр-на [PERSON], [INFO], з реєстрації місця їхнього проживанняза адресою: будинок № 30 (старий номер 16), що розташований по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Вирішити питання розподілу судових витрат. В судовому засіданні позивачка, [PERSON] , ствердила, що усі без виключення відповідачі обажають її, обзивають, знущаються з неї, тому й порушила питання про зняття їх з реєстрації та виселення. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивачки, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, просив такі задовольнити. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], а також представник відповідача [PERSON] - ЦіплеДіана Ільківни, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та ствердили, що все своє життя проживачють у будинку, з якого хоче їх виселити позивачка, за вийнятком відповідача [PERSON], який являється зятем позивачки і живе за вказаною адресою з моменту одруження. Не дивлячись на те що позивачка згідно документів являється одноосібним власником бужинку, право на такий мають і її діти та внук, оскільки на момент смерті чоловіка позивачки , а відповідно батька відповідача [PERSON] та дідуся [PERSON]там вони проживали, мали право на спадщину, однак надали можливість позивачці оформити спадщину на себе, оскільки довіряли їй і не думали, що в подальшому вона поставить питання про їх виселення. Також запевняють, що вони не б'ють позивачку та не погрожують їй, вона все це вигадує. Просять у позові відмовити. Представник відповідача відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в особі відділу ДМС Рахівського району в Закарпатській області, в судове засідання не з"явився, однак представник за довіреністю, [PERSON] надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу без участі їхнього представника. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивачки, [PERSON], [INFO] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: село Біла Церква, вулиця Леніна, будинок 30, Рахівського району, Закарпатської області, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18729474, виданим 07 травня 2008 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради Закарпатської області. У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи та показів сторін судом достовірно встановлено, що у житловому будинку №30 (старий номер 16), що розташований по вул. Леніна, у с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, окрім позивачки [PERSON] та її дочки, [PERSON] є також зареєстрованими відповідачі по справі: [PERSON], [INFO], який являється сином позивачки та [PERSON], [INFO] - внук позивачки. Окрім того судом встановлено, що в будинку позивачки [PERSON] проживає без реєстрації її зять, [PERSON], який згідно відповіді начальника Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області №149 від 26.01.2015 року, числиться зареєстрованим в іншому будинку за адресою: село Біла Церква, вул. Леніна, буд.38 Рахівського району, Закарпатської області. Позивачка, [PERSON] у позовній заяві просить визнати такими, що втратили право користування жилими приміщеннями належного їй на праві власності житлового будинку №30 по вул. Леніна у с. Б. Церква, відповідачів [PERSON] та [PERSON], знявши їх з реєстрації місця проживання та виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з даного житлового будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Визначення кола членів сім"ї власника житла проводиться відповідно до положень ч.2 ст. 64, ч.3 ст. 156 ЖК України. Це дружина (чоловік) власника житла, їх діти та батьки. Членами сім"ї можуть бути визнані також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Судом достовірно встановлено та визнано позивачкою про те, що відповідач [PERSON], являється членом її сім"ї. При цьому останній зареєстрований у житловому будинку позивачки на законних підставах та у порядку передбаченому чинним законодавством. При цьому, посилання позивачки про те, що відповідач [PERSON] втратив право користування житлом не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Припинення права користування житлом з цієї підстави, можливе, якщо відсутність члена сім"ї понад один рік мала місце без поважних причин. Такими поважними причинами відсутності члена сім"ї власника за аналогією зі ст. 71 ЖК можна вважати призов на строкову військову службу, тимчасовий виїзд за умовами і характером роботи, або у зв"язку з навчанням, тощо. З довідки № 778 виданої 17.10.2014 року виконкомом Білоцерківської сільської ради слідує, що відповідач [PERSON], протягом останнього року працює на сезонних роботах Краснодарському Краї Російської Федерації. З вище наведеного, суд констатує поважною причиною відсутності [PERSON] понад один рік за місцем соєї реєстрації. Не доведеними, жодним належним та допустимим доказом залишилися посилання позивачки про те, що її син [PERSON], б"є її та погрожує по телефону фізичною розправою. Суд вважає безпідставними посилання позивачки про те, що відповідач, [PERSON] не являється членом її сім"ї, оскільки останній являється внуком позивачки. З моменту свого народження і по даний час проживає разом з позивачкою, має з нею спільний побут та веде з нею спільне господарство. В судовому засіданні також спростовано посилання позивачки про те, що [PERSON] проживає у житловому будинку без її згоди та відповідного дозволу на реєстрацію місця проживання. На підставі наведеного, судприходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання такими, що втратили право користування жилими приміщеннями належного позивачці на праві власності житлового будинку №30 по вул. Леніна у с. Б. Церква, відповідачів [PERSON] та [PERSON], знявши їх з реєстрації місця проживання та виселення [PERSON] з її житлового будинку задоволенню не підлягають. Поряд з вище наведеним, суд вважає підставною та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про виселення громадянина [PERSON] з житлового будинку позивачки, виходячи з наступних підстав. Згідно роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. В судовому засіданні встановлено і не заперечено відповідачем [PERSON], що позивачка, договору найму чи оренди з ним не укладала. На пропонування позивачки добровільно виселитися з будинку відповідач не реагую. Навпаки, вчиняє щодо неї насильницькі дії, шляхом нанесення побоїв, висловлення різних образ, чим перешкоджає їй проживати у власному будинку. Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача [PERSON] відсутні будь-які правові підстави для проживання у вище зазначеному будинку, доказів про вселення його у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. Тому, на думку суду, відповідача [PERSON] слід вважати такими, що самоправно проживає в спірному житловому будинку, оскільки вселився у нього та проживає у ньому без будь-яких підстав та без правоустановчих документів та створює позивачці перешкоди у користуванні належним їй майном. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самовправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. В силу ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що проживання відповідача [PERSON] в будинку позивачки [PERSON] чиняться перешкоди у здійсненні останньою права власності, зареєстрованого в належному порядку, то суд приходить до висновку, що позовну вимогу про виселення [PERSON] з наведених підстав слід задовольнити. Враховуючи \~положення \~ст. ст. \~79 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у звязку із розглядом справи в суді позивачка, \~понесла судові витрати в розмірі 243,60 гривень по сплаті судового збору, \~суд стягує вище наведені витрати у повному обсязі, на користь позивачки, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial