Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що 26.12.2017 року був прийнятий на роботу в ТОВ "ПРОФУР" на посаду в`язальника схемних джгутів. 02.05.2018 року був призваний на строкову військову службу. 04.05.2018 року прибув до військової частини для проходження строкової військової служби та був зарахований до списку особового складу військової частини.\~ 08.05.2018 року був звільнений із роботи за наказом №00000000274 від 08.05.2018 року. Трудова книжка при звільненні не видавалася. Посилаючись на викладене, просить суд скасувати наказ про звільнення №00000000274 від 08.05.2018 року, поновити його на посаді в`язальника схемних джгутів у ТОВ "ПРОФУР" та стягнути середній заробіток за час проходження військової служби за період з 02.05.2018 року по 30.01.2019 року, в сумі 60390 грн. 00 коп., без вирахування податків та обов`язкових платежів. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав в суд заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с.76). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача, суд вирішив можливим розглянути справу в його відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.85), до суду не з`явився, заяв не надав, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2017 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «ПРОФУР» на посаду в`язальника схемних джгутів. 04 травня 2018 року прибув до військової частини [NUMBER] для проходження строкової військової служби та був зарахований до списку особового складу військової частини наказом командира військової частини, що підтверджується довідкою №141 від 02.06.2018 року виданою військовою частиною [NUMBER] . (а.с.7). [PERSON] був звільнений з військової служби указом Президента від 30.01.2019 року, згідно військового квитка серія [NUMBER] . (а.с.8) 08 травня 2018 року позивача було звільнено з роботи, згідно п.3 ст. 36\~КЗпП України, що підтверджується наказом № 00000000274 від 08.05.2018 року (а.с. 59). Відповідно до положень статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року. Статтею 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік. За змістом частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час призову та звільнення позивача з роботи), за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. Наведені зміни до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» внесено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року №116-19, що набрав чинності 08 лютого 2015 року. Пунктом 10 Прикінцевих положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Положення пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України та частини третьої статті 119 КЗпП України приведено у відповідність із частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Законом України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову, що набрав чинності 11 червня 2015 року. Вказаним законом пункт 3 частини першої статті 36 КЗпП України викладено у новій редакції, за якою підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; у частині третій статті 119 КЗпП України слова «призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» замінено словами «призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», а слова «до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року»\~\~-\~\~ словами «до дня фактичної демобілізації». Таким чином, за працівником, призваним на строкову військову службу після 08 лютого 2015 року (дня набрання чинності Законом України від 15 січня 2015 року № 116-19), зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому він працював на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. За ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час проходження військової служби або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час проходження військової служби, суд виходить з наступного. Кількість робочих днів в березні 2018 року - 21 робочий день, в квітні 2018 року 20 робочих днів. Тобто, загальна кількість днів становить 41 день. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 8904,50 грн + 5256,35 грн.= 14160, 85 грн. : 41= 345 грн. 38 коп.\~ Кількість робочих днів у 2018 році: у травні 2018 року 20, у червні 20, у липні 22, у серпні 22, у вересні 20, у жовтні - 22, у листопаді - 22, у грудні 20. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 за №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», кількість робочих днів у січні 2019 21 днів. Період за час проходження військової служби з 04 травня 2018 року по 30 січня 2019 року становить 186 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за період з 04 травня 2018 року по 30 січня 2019 року\~ становить 186 х 345 грн. 38 коп. = 64240 грн. 68 коп. Таким чином, суд частково задовольняє вимогу позивача в частині стягнення з відповідача суми середнього заробітку з 04.05.2018 року по 30.01.2019 року в розмірі 64240 грн. 68 коп. З огляду на викладене, є правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] скасування наказу про звільнення №00000000274 від 08.05.2018 року, поновлення його на посаді в`язальника схемних джгутів у ТОВ "ПРОФУР" та стягнення середнього заробітку за час проходження військової служби у сумі 64240 (шістдесят чотири тисячі двісті сорок) грн. 68 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Згідно п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2522 грн. 40 коп. Відповідно до ст.ст. 43\~Конституції України, ст. ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial