Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач 16.08. 2019 року звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди землі. В позовних вимогах позивач зазначає,що 23 квітня 2010 року між ним [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,2 га розташованій на території Менчикурівської сільської Ради Веселівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладено строком на 49 років. Пунктом 5 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 84739 грн. Відповідно до п.9 Договору орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки, а саме 2542 грн. Пунктом 28 Договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Наведене кореспондується зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає такі ж права орендодавця. Відповідно до п.11 Договору орендна плата вноситься з 01.12 поточного року. Перерахунок суми орендної плати відповідно до строку фактичного користування земельною ділянкою договором не передбачений, таким чином, за весь строк з дня укладення договору до моменту пред`явлення позову розмір належної йому орендної плати повинен скласти 20.336,00 грн. (двадцять тисяч триста тридцять шість гривень 00 копійок.). На неодноразові звернення позивача, щодо погашення заборгованості з орендної плати відповідач не реагує. Крім того, сума орендної плати, встановлена п.9 Договору не відповідає порядку обчислення орендної плати, передбаченому цим же Договором. Так, орендна плата погоджена сторонами в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки. Нормативна грошова оцінка 84739 грн. 3% від цієї суми становить 2542,17 грн. Що не відповідає сумі орендної плати за договором. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 та 25 цього Закону та умовами договору. Вважає, що своїми діями відповідач грубо порушує вимоги договору та закону. Відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Крім того, пунктом 13 Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається раз у 5 років. Листом від 19.02.2018 року позивач звернувся до відповідача з проханням підвищити розмір орендної плати у зв`язку зі збільшенням нормативної грошової оцінки землі. Листом від 02.03.2018 року відповідач відмовив йому у підвищенні розміру орендної плати, чим грубо порушив умови Договору. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З 1 січня 2019 року набула чинності загальнонаціональна нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення. Грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів провели протягом 2018 року на згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 №105 «Про проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення». Для забезпечення процедури проведення нормативної грошової оцінки було прийнято наказ Міністерства аграрної політики від 23 травня 2017 року №262 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення». Всі отримані дані розміщені на порталі загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення. На сайті є можливість он-лайн - розрахунку нормативної грошової оцінки як зареєстрованих у Державному земельному кадастрі земельних ділянок, так і несформованих об`єктів. Згідно офіційних даних, які є загальнодоступними та розміщені на порталі за адресою: https://ngo.Iand.gov.ua/uk/map/. нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер 2321284000:04:009:0022 яка була передана позивачем в оренду відповідачу складає, станом на 14.08.2091 року 191.925,30 грн. ( сто дев`яносто одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять гривень 30 коп.). Наведена нормативна грошова оцінка в 2,26 разів перевищує оцінку, вказану в договорі оренди. Відповідно до практики Верховного суду, викладеній в «Огляді судової практики...» від 01.12.2018 року та відповідно до статті 1, частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, що діяла на час укладення спірного договору) нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок є капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами, що проводиться у разі, зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Зі змісту положень чинного законодавства вбачається, що обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно регульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням із порушенням умов та порядку, передбачених чинним законодавством; дотримання порядку визначення орендної плати відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки є чинником економічного регулювання земельних відносин шляхом визначення економічно обґрунтованих надходжень до місцевих бюджетів та можливості подальшої індексації відповідних надходжень; виконанням вимог статті 627 ЦК України щодо справедливості укладеного договору шляхом забезпечення застосування рівного підходу при визначенні орендної плати незалежно від особи-учасника правовідносин, а отже порушення цього порядку суперечить вимогам частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель". Також вважає за необхідне зазначити, що ст. 652 ЦК України передбачений судовий порядок розірвання договорів у зв`язку з істотною зміною обставин. Так, по-перше, збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки є для нього істотною зміною обставин. По-друге, при укладенні договору сторони не могли передбачити істотне збільшення нормативної грошової оцінки землі. По-третє, на зміни обставин сторони не можуть вплинути, а відповідач взагалі відмовився вносити зміни до Договору. По-четверте, виконання Договору позбавляє його, як заінтересовану сторону того, на що позивач розраховував при укладенні Договору. А саме - на 3% від нормативної грошової оцінки землі. По-п`яте, із суті Договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе він, як заінтересована сторона. Наслідками розірвання договору оренди землі, передбаченими ст. 34 Закону України «Про оренду землі» є зобов`язання орендаря повернути земельну ділянку орендодавцеві. Посилаючись на ст. 24, 32,34 Закону України «Про оренду землі», ст.. 651,652 ЦК України, ст.ст. 174,175 ЦПК України, просить суд - 1.Розглянути позовну заяву в порядку загального позовного провадження. 2.Розірвати договір оренди землі від 23.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] площею 7,2 га та застосувати наслідки, передбачені ст. 34 Закону України «Про оренду землі» - зобов`язати [PERSON] повернути орендовану земельну ділянку [PERSON] 3.Стягнути з відповідача судові витрати та витрати на надання правничої допомоги. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні [PERSON] просить суд відмовити позивачеві в задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі надавши суду свої заперечення відповідно до яких зазначив: Згідно із ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.13, ч.1 ст.14 ЗУ «Про оренду землі»). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до стаття 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Пунктом 8 спірного Договору оренди землі передбачено, що договір укладено на 49 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур (згідно з проектом землеустрою). Відповідно до п.9 умов цього Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовій, 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (2542,00 грн.) Згідно п. 10 умов цього Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування індексації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На виконання умов Договору оренди землі № б/н від 23.04.2010 року укладеного між відповідачем та [PERSON] , який зареєстрований у Веселівському РВ ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.05.2010 року за №041026800008, за згодою орендодавця, орендна плата за оренду землі сплачена відповідачем у повному обсязі за усі 49 років, що підтверджується письмовою розпискою наданою позивачем [PERSON] від 23.04.2010 року. Оригінал розписи від 23.04.2010 року знаходиться у відповідача та може бути надано суду для огляду. Позивач в позові зазначає на невиплату позивачеві орендної плати за весь період оренди та висуваючи у зв`язку з цим прохання про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, між тим, не просить стягнути орендну плату, що, принаймні є нелогічним, якщо вона в дійсності не була сплачена. Саме ці обставини свідчать на підтвердження тому, що письмова розписка від 23.04.2010 року в дійсності підтверджує виплату позивачеві відповідачем суми орендної плати за 49 років у повному обсязі. Вказане повністю узгоджується з поведінкою позивача щодо його бездіяльності протягом 8 років з приводу заборгованості з орендної плати, а також непред`явлення відповідної вимоги про стягнення орендної плати за цей період одночасно з вимогою про дострокове розірвання договору оренди. Відповідач зазначає, що сплата орендної плати наперед не суперечить умовам договору, які не містять таких положень та як згідно зі статтею 531 ЦК боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди. Із суті орендних зобов`язань така заборона також не випливає. Отже, якщо договором оренди землі не встановлена така заборона, то сплата орендної плати наперед, якщо такої згоди досягли сторони, не порушує прав орендодавця та не суперечить нормам права. (Правова позиція Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2018 року у цивільній справі №313/1474/17 (провадження № 22-ц/778/2891/18))., а як вбачається в даному випадку, умовами договору оренди не передбачена заборона сплати орендарем орендної плати наперед за майбутні періоди. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Щодо посилання позивача на наявність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із відмовою відповідачем у перегляді умов договору відповідач посилається на наступне: Відповідно до вимог ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~ Згідно з умовами діючого законодавства та вказаного договору оренди землі, орендодавець або орендар не має права в односторонньому порядку переглядати розмір орендної плати (тобто, вносити зміни до умов договору) без письмової згоди орендаря, тим більше, що орендна плата за весь період оренди землі була виплачена у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, про що свідчить власноруч написана позивачем письмова розписка від 23.04.2010 року. Згідно ст.30 Закону України "Про оренду землі" Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Зокрема, розміри орендної плати можуть переглядатися лише за згодою обох сторін у разі внесення на розгляд однієї із сторін пропозиції про внесення таких змін. Пунктом 36 умов Договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Зміна умов договору здійснюється в такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). Як встановлено ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається в письмовій формі. Представник відповідача зазначив, що позивач до відповідача з письмовою пропозицією звертався ,але з проектом додаткової угоди на внесення змін до договору оренди землі № б/н від 23.04.2010 року (Офертою) для його розгляду та подальшого підписання або відмови у підписанні не звертався та з позовом про скарження його відмови у внесенні змін до договору до суду не звертався. Про що позивач підтвердив в ході судового засідання. Так, пунктом 36 Договору, ст. 30 Закону України «Про оренду землі» та ст.654 ЦК України передбачено порядок та механізм врегулювання спору у разі недосягнення сторонами згоди щодо зміни умов договору оренди землі, що виключає розірвання договору оренди землі, а передбачає оскарження відмови у внесенні змін о договору. Вважає що, позовні вимоги позивача в даній частині є передчасними та безпідставними. Посилаючись на ст. 81 ЦПК України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини, рішення Європейського суду, відповідач вважає що, позовні вимоги позивача в даній частині є передчасними та безпідставними. Відповідно до обґрунтованості заявлених вимог про стягнення витрат за професійну правничу допомогу: відповідач зазначив що, ним не визнаються й позовні вимоги в частині стягнення витрат понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн. з тих, підстав, що позивачем не доведено та не надано суду жодного фінансового документу, який би підтверджував понесення таких витрат позивачем. З даного приводу, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року у цивільній справі № 301/1894/17 сформулював позицію, згідно якої відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК 2004 року до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.1 закону №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтверджувалося би несенням позивачем фактичних витрат на сплату послуг з професійної правничої допомоги. А тому просить позовні вимоги позивача залишити без задоволення. Суд вислухавши сторони, їх пояснення, ознайомившись з письмовими доказами наданими сторонами в їх поясненнях, надавши сторонам можливість дати додаткові докази прийшов до наступного: Сторонами не заперечується укладання Договору оренди землі № б/н від 23.04.2010 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований у Веселівському РВ ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.05.2010 року за №041026800008, на 49 років де Пунктом 5 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 84739 грн. Відповідно до п.9 Договору орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки, а саме 2542 грн., за згодою орендодавця, орендна плата за оренду землі сплачена відповідачем у повному обсязі за усі 49 років, що підтверджується письмовою розпискою наданою позивачем [PERSON] від 23.04.2010 року, позивачем написання розписки не заперечується, але ним в поясненнях та в судовому засіданні стверджується, що розписка не містить суму виплачених грошових коштів, на його думку жодним чином не може підтверджувати виконання відповідачем умов договору. В позовних вимогах позивача, мається прохання про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, але позивач, між тим, не просить стягнути орендну плату, якщо вона в дійсності не була сплачена. Судом також зі слів позивача ним отримана грошова виплата під час укладання договору в сумі 20000 грн. Відповідно певний час, позивач до 19.02.2018 року письмово не звертався до відповідача щодо перегляду виплати розміру орендної плати за користування земельною ділянкою і на його відповідь - відмову, не вирішував це питання в судовому порядку, згідно з умовами діючого законодавства та вказаного договору оренди землі. Відповідно до ст.93 ЗК України та ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької і іншої діяльності. Згідно із ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.13, ч.1 ст.14 ЗУ «Про оренду землі»). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до стаття 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови Пунктом 8 спірного Договору оренди землі передбачено, що договір укладено на 49 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур (згідно з проектом землеустрою). Відповідно до п.9 умов цього Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовій, 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (2542,00 грн.). Згідно п. 10 умов цього Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування індексації. Посилаючись в позові на невиплату позивачеві орендної плати за весь період оренди та висуваючи у зв`язку з цим прохання про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, позивач, між тим, не просить стягнути орендну плату, що, принаймні є нелогічним, якщо вона в дійсності не була сплачена. Ці обставини свідчать на підтвердження тому, що письмова розписка від 23.04.2010 року в дійсності підтверджує виплату позивачеві відповідачем суми орендної плати за 49 років у повному обсязі. Вказане повністю узгоджується з поведінкою позивача, щодо його бездіяльності протягом 8 років з приводу заборгованості з орендної плати, а також непред`явлення відповідної вимоги про стягнення орендної плати за цей період. Сплата орендної плати наперед не суперечить умовам договору, які не містять таких положень та як згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди. Із суті орендних зобов`язань така заборона також не випливає. Отже, якщо договором оренди землі не встановлена така заборона, то сплата орендної плати наперед, якщо такої згоди досягли сторони, не порушує прав орендодавця та не суперечить нормам права. (Правова позиція Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2018 року у цивільній справі №313/1474/17 (провадження № 22-ц/778/2891/18))., а як вбачається в даному випадку, умовами договору оренди не передбачена заборона сплати орендарем орендної плати наперед за майбутні періоди. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~ Згідно з умовами діючого законодавства та вказаного договору оренди землі, орендодавець або орендар не має права в односторонньому порядку переглядати розмір орендної плати (тобто, вносити зміни до умов договору) без письмової згоди орендаря, тим більше, що орендна плата за весь період оренди землі була виплачена у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, про що свідчить власноруч написана позивачем письмова розписка від 23.04.2010 року. Згідно ст.30 Закону України "Про оренду землі" Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Зокрема, розміри орендної плати можуть переглядатися лише за згодою обох сторін у разі внесення на розгляд однієї із сторін пропозиції про внесення таких змін. Пунктом 36 умов Договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Зміна умов договору здійснюється в такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). Як встановлено ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається в письмовій формі. Судом встановлено ,що позивач до відповідача з письмовою пропозицією до відповідача 19.02.2018 року звертався, але з проектом додаткової угоди на внесення змін до договору оренди землі № б/н від 23.04.2010 року (Офертою) для його розгляду та подальшого підписання або відмови у підписанні не звертався та з позовом про скарження його відмови у внесенні змін до договору до суду не звертався. Про що, позивач підтвердив в ході судового засідання. Відповідно до пункту 36 Договору, ст. 30 Закону України «Про оренду землі» та ст.654 ЦК України передбачено порядок та механізм врегулювання спору у разі недосягнення сторонами згоди щодо зміни умов договору оренди землі, що виключає розірвання договору оренди землі, а передбачає оскарження відмови у внесенні змін о договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Щодо заявлених вимог про стягнення витрат за професійну правничу допомогу судом було встановлено наступне: Відповідачем не визнаються й позовні вимоги в частині стягнення витрат понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн. з тих, підстав, що позивачем не доведено та не надано суду жодного фінансового документу, який би підтверджував понесення таких витрат позивачем. З даного приводу, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року у цивільній справі № 301/1894/17 сформулював позицію, згідно якої відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК 2004 року до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.1 закону №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтверджувалося би несенням позивачем фактичних витрат на сплату послуг з професійної правничої допомоги. Виходячи з встановлених під час судового засідання правовідносин та обставин, суд приходить до висновку про те що позовні вимоги позивач задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed