Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] 23 квітня 2014 р. звернувся до Кіровського міського суду з позовом до ПАТ " ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20.000 грн., посилаючись на те, що він з 22 жовтня 1990 р. по 31 серпня 2012 р. (тобто 21 рік 10 місяців) працював у відповідача гірничим робітником підземним . За яких обставин, коли з позивачем трапився нещасний випадок 08 січня 1995 р., що саме було травмовано та коли вперше визначена часткова втрата професійної працездатності від трудового каліцтва та у вигляді якого відсотку втрати професійної працездатності в позові не вказано, як не вказано чи взагалі складався акт про нещасний випадок 26 грудня 2013 р. Донецькою обласною МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30% в зв'язку з професійним захворюванням: хронічним бронхітом П ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий і базальний пневмосклероз ; повторно 10% через трудове каліцтво 08 січня 1995 р., а за сукупністю 40% зі строком переогляду 01 січня 2016 р. із встановленням 3 групи інвалідності. Професійне захворювання було спричинено тяжкими умовами праці на підземних роботах на вугільних підприємствах у сукупності з недосконалістю технологічних процесів видобутку вугілля, запиленістю повітря робочої зони, де він працював тривалий час, внаслідок чого в теперішній час його постійно турбує його фізичний стан: кашель, біль в легенях, задишка при ходьбі, тяжке дихання, слабкість, безсоння через що він вимушений постійно лікуватися, приймати ліки, обмежувати себе в активному пересуванні, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, не може як раніше в повному обсязі виконувати роботу по господарству, розуміє безповоротність зміни, що сталися в його організмі, що потребує від нього додаткових зусиль для нормальної організації життя, що вкрай негативно відбивається на його душевному та психічному стані, заподіюючи йому щодня моральні страждання, тобто моральну шкоду. В позові поставлене питання про відшкодування моральної шкоди у сумі 20.000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] вточнив свої позовні вимоги та пояснив, що в даному позові просить стягнути грошову компенсацію за моральну шкоду, спричинену виключно професійним захворюванням, а тому і не додав копії акту про нещасний випадок та первинного висновку МСЕК щодо втрати професійної працездатності від трудового каліцтва. У відповідача він працював майже 22 роки гірничим робітником підземним, працював весь час бригадиром гірничих робітників підземних. Вважає, що підлягає відшкодуванню моральна шкода, спричинена виключно професійним захворюванням саме відповідачем, оскільки він працював у відповідача: тривалий час та умови праці у відповідача були тяжкими, з великою фізичною навантаженістю та інтенсивністю праці, що супроводжувалося колосальною запиленістю та недостатньою вентиляцією, а інженер з охорони праці лише розводив руками, примовляючи, що вони працюють все ж таки не на макаронній фабриці. 26 грудня 2013 р. Донецькою обласною МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30% в зв'язку з професійним захворюванням: хронічним бронхітом другої стадії фаза затихаючого загострення, прикореневий і базальний пневмосклероз 1-П ст. ; повторно 10% через трудове каліцтво 08 січня 1995 р., а за сукупністю 40% зі строком переогляду 01 січня 2016 р. із встановленням 3 групи інвалідності. Через професійну хворобу йому тяжко дихати, він відчуває слабкість, підвищену втому, не може тривалий час ходити, йому не достає повітря, вимушений часто відпочивати, він не може підіймати важкі сумки, що викликає в нього негативні емоції. Змінився його образ життя через вимушеність обмеження руху, необхідність систематичного приймання ліків та щорічного лікування при загостреннях професійної хвороби, на що витрачаються значні кошти тільки для підтримання здоров'я, оскільки про його відновлення просто не йдеться. Вартість моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, оцінив у 20000 грн. через необхідність придбання ліків та санаторно-курортного лікування для підтримання свого здоров'я. Позивач виказав своє обурення погрозами відповідальних посадових осіб відповідача, пов'язаних з подачею ним даного позову та довів до відома суду те, що напередодні суду йому дзвонив чоловік, що представився начальником юридичного департаменту ПАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу", який вимагав забрати позов з суду під погрозою того, що в іншому випадку це негативно відіб'ється на його дітях, що в теперішній час працюють у відповідача, порадив подумати над цим та передзвонити. Дійсно через деякий час дзвоник повторився та почувши його, [PERSON], негативну відповідь та намагання довести цій посадовій особі, що він не має права так поводити себе з ним, оскільки він не тільки тривалий час проробив на цій шахті, а намагався працювати якомога відданіше, доказом чого служить те, що він є кавалером Ордену Шахтарської Слави, у відповідь почув чергову погрозу, що шахта буде вимушена звернутися до апеляційного суду та позбавити його всіх виплат. Розмовою він був вкрай виснажений та пригнічений таким ставленням, погрозами, підозрами, що не додало йому здоров'я, оскільки заспокоюватися прийшлося шляхом прийняття ін'єкцій від підвищеного тиску та ліків від серця. Представник відповідача Карпенко Вікторія Валеріївна позов не визнала та пояснила, що на її думку в матеріалах справи відсутні докази вини відповідача у виникненні у позивача часткової втрати професійної працездатності від професійного захворювання та надала суду копії актів порівнівульних іспитів протипилевих респіраторів у виробничих умовах від 09 листопада 2011 р. та 21 грудня 2011 р., внаслідок яких було встановлено, що концентрація пилу під полумасками іспитуємих респіраторів була значно нижчою від ГДК (10 мг/м3), проте представник не змогла пояснити, чому вона посилається на якість респіраторів, іспити пілотних проектів яких тільки проводилися в кінці 2011 р., проте не доведено їх використання позивачем на протязі 22 років його роботи і чому тоді в актів розслідування професійного захворювання, складеним працівниками шахти "Комсомолець Донбасу" 04 грудня 2013 р. зазначене значне підвищення ГДК над нормою у гірничих робітників підземних. Крім того, представник відповідача вточнила у позивача, що він ще не отримував одноразової допомоги. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], після демобілізації з рядів Радянської Армії 26 листопада 1981 р. з 23 років працював в шахтоуправлінні "Комсомольське" з 09 січня 1982 р. по 22 жовтня 1990 р.(8 років 9 місяців 13 днів); потім працював на шахті "Комсомолець Донбасу" з 22 жовтня 1990 р. по 31 серпня 2012 р. гірничим робітником підземним з повним робочим днем під землею.(на протязі 21 року 10 місяців 9 днів), тобто загалом на протязі 30 років 7 місяців 22 днів працював на підземних роботах; був звільнений 31 серпня 2012 р. в зв'язку з виходом на пенсію за віком р. Таким чином позивач більше 30 років працював на роботах з повним робочим днем під землею, тобто на роботах, передбачених Списком №1 виробництв, робіт, професій і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, як роботи з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, навіть при умові забезпечення процесу видобутку вугілля найсучаснішими технологічними процесами. Саме тому працівникам, зайнятим на роботах з повним робочим днем під землею, діючим трудовим законодавством надається ряд пільг, в тому числі у вигляді скороченого робочого часу, додаткових відпусток, підвищених розмірів тарифних ставок, зменшенню віку для переходу на пенсію за віком, пільгових умовах обчислення різного роду пенсій. [PERSON] за власним бажанням пропрацював у офіційно визнаних на державному рівні та всім відомим особливо шкідливих умовах праці на протязі більше як 30 років, майже 22 роки він працював на ВАТ "Шахта "Комсомолець Донбасу", не приділяючи при цьому достатньо уваги власному здоров'ю задля забезпечення добробуту своєї сім'ї, не звертаючи уваги на негативні фактори умов праці. Отож, те, що умови праці були дуже тяжкими є скоріше закономірним, передбаченим, дуже відомим для позивача з перших днів його трудової діяльності на шахтах; бо саме в цих добре відомих йому тяжких умовах праці він за власним бажанням працював більше 30 років, не зважав на вияви починаючої хронічної професійної хвороби, яка не виникає раптово, не захоплює зненацька; працював, доки дозволяли лікарі після проходження передбачених законодавством періодичних медичних оглядів, розраховуючи на те, що лікарі уважно слідкують за станом його здоров'я. 26 грудня 2013 р. Донецькою обласною МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30% в зв'язку з професійним захворюванням: хронічним бронхітом ; повторно 10% через трудове каліцтво 08 січня 1995 р., а за сукупністю 40% зі строком переогляду 01 січня 2016 р. із встановленням 3 групи інвалідності. За медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії "Інституту медицини праці національної академії медичних наук України" в місті Києві №4234 від 16 жовтня 2013 р. вперше встановлено професійний характер захворювання хронічного бронхіту П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневого та базального пневмосклерозу 1-П ст., підґрунтям для визначення якого явилися дані клінічного обстеження, інформація про умови праці, представлені в інформаційних довідках №5122/033 від 29 листопада 2012 р. та №9 від 12 вересня 2012 р., згідно яких хворий підлягав дії пилу в концентраціях перевищуючих гранично-допустимий профмаршрут, стаж роботи в шкідливих умовах 30 років, динаміку захворювання, його розвиток в період роботи в шкідливих умовах праці. У відповідності з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 04 грудня 2013 р. професійне захворювання виникло через недосконалість технологічних процесів видобутку вугілля та тривалої праці в умовах діяння шкідливих факторів виробництва, запиленістю повітря на робочому місці гірничого робітника підземного дільниці КТ 16,6 мг/м3 при ГДК 10 мг/м3 на протязі 90,2% зміни, пил вуглепородний із змістом у пилу SіО 2- 4,5 %, категорія труда 3 кл 1 ст. за пилом; на робочому місці гірничого робітника підземного ділянки МДУ 15,8 мг/м3 при ГДК - 10 мг/м3 на протязі 96% зміни, пил вуглепородний із змістом у пилу SіО 2- 4,9%, категорія праці 3 кл 1 ступеня за пилом; на робочому місці гірничого робітника підземного ділянки КПП 13,3 мг/м3 при ГДК-2 мг/м3 на протязі 86,1% зміни, пил вуглепородний із змістом у пилу SіО 2- 17,8 %, категорія праці 3 кл 3 ст. за пилом, дія фіброгенна ; на робочому місці гірничого робітника підземного ділянки ВШТ-1 19,2 мг/м3 при ГДК-2 мг/м3 на протязі 87,5% зміни, пил вуглепородний із змістом у пилу SіО 2- 15,4 %, категорія праці 3 кл 3 ст. за пилом, дія фіброгенна; на робочому місці гірничого робітника підземного ш/у "Комсомольське" 10-30 мг/м3 до 100 мг/м3 при ГДК-4 мг/м3, пил вуглепородний, категорія праці 3 кл 2-4 ст. за пилом, дія фіброгенна. За медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії "Інституту медицини праці національної академії медичних наук України" в місті Києві №4234 від 16 жовтня 2013 р., позивачу протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого міікроклімату, що зазначено і в довідці МСЕК серії 10ААБ №415418 від 26 грудня 2013 р., в якій зазначено, що він може виконувати роботу на поверхні без вказаних протипоказань: гірничим робітником поверхні, сторожем, вахтером, з чого випливає, що позивач може виконувати роботу на поверхні без тяжких фізичних навантажень, поза контактом з пилом та токсичними речовинами, що об'єктивно спростовує твердження позивача про неможливість виконання ним хатньої роботи, котру ніякий законодавчий акт до тяжкої не відносить. Аналізуючи надану позивачу Кіровською центральною міською лікарнею виписку з амбулаторної карти [PERSON] та епікризів захворювань видно, що найбільш активними були звернення позивача до лікарів з січня 2012 р. та напередодні проходженням ним МСЕК, відмічав втому, слабкість біля 5 років до звернення; після встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності він ще не встиг звернутися до лікаря через незначний проміжок часу після проходження МСЕК. Можливе право на відшкодування моральної шкоди за часткову втрату професійної працездатності внаслідок виробничої травми, що [PERSON] отримав 08 січня 1995 р., в судовому засіданні не доведено і не доводилося позивачем, оскільки їм не надано суду копії акту про нещасний випадок, неможливо встановити час виникнення права позивача на відшкодування шкоди, оскільки суду не надано виписку з первинного МСЕК після виробничої травми, а в час після виробничої травми відшкодування шкоди регулювалося різними нормативними актами, а саме - Закон України "Про охорону праці" був введений в дію 14 жовтня 1992 року, - Правила відшкодування власником підприємства або уповноваженим їм органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472, -Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року набрав чинності та діє з 01 квітня 2001 року. -Стаття 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) не розповсюджувалася на правовідносини, які виникли між сторонами у 1990 році, оскільки питання щодо відшкодування моральної шкоди при виконанні трудових обов'язків регулюється нормами трудового законодавства, а ні нормами цивільного кодексу. Отже, оскільки в даному судовому засіданні неможливо встановити час виникнення спірних правовідносини і позивач просив визначити йому тільки моральну шкоду від професійного захворювання, то неможливо визначити в даному судовому засіданні і нормативний акт, на підставі якого позивач мав би право на отримання відшкодування моральної шкоди. До того ж, суд розглядає справу у межах уточненого позивачем в судовому засіданні позову На день встановлення позивачу МСЕК вперше часткової втрати професійної працездатності від професійного захворювання 26 грудня 2013 р. Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в ст.21 вже не передбачена грошова компенсація за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому та обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди вже не покладається на установи Фонду, оскільки ці положення були скасовані Законом України від 23 лютого 2007 р. №717-У, а рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 р. №20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок работодавця. Правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди за часткову втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання регулюються ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 р., відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ч.1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що позивач працював у ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» 33 21 рік 10 місяців 09 днів, що в цей час відповідно до довідки АБ 285599 від 06 травня 2011 р. з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) носить назву «Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» , яке створене для підземного видобутку вугілля і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата часткової працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов'язків, що підтверджено складеними посадовими особами відповідача актом розслідування професійного захворювання та інформаційними довідками Єнакіївської міської санітарно-епідеміологічної станції, що були об'єктом дослідження Центральної лікарсько-експертної комісії та свідчить про те, що роботодавці не створили нешкідливі умови праці. На погляд суду, позивачем надано достатньо доказів, вказуючих на вину відповідача у виникненні в нього часткової втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, оскільки відповідачем не були забезпечені належні умови, які б відповідали вимогам охороні праці і вказані обставини представником відповідача не спростовані, оскільки надані представником відповідача акти порівнівульних іспитів протипилевих респіраторів у виробничих умовах від 09 листопада 2011 р. та 21 грудня 2011 р., внаслідок яких було встановлено, що концентрація пилу під полумасками іспитуємих респіраторів була значно нижчою від ГДК (10 мг/м3), лише підтверджують те, що іспити пілотних проектів вказаних начебто якісних респіраторів тільки проводилися в кінці 2011 р., проте не доведено їх використання позивачем на протязі 22 років його роботи, що об'єктивно підтверджено актом розслідування професійного захворювання, складеним працівниками шахти "Комсомолець Донбасу" 04 грудня 2013 р. зазначене значне підвищення ГДК над нормою у гірничих робітників підземних. Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода умовами виробництва внаслідок втрати ним частково професійної працездатності через професійне захворювання, оскільки його непокоять болі в легенях, задуха, слабкість, втома, вимушений періодично, систематично лікуватися, що обмежує умови праці та порушує нормальні життєві зв'язки. Дана моральна шкода підлягає відшкодуванню. На погляд суду, позивач не пропустив тримісячний строк позовної давності, встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України, оскільки звернувся до суду на протязі місяця після встановлення йому МСЕК часткової втрати професійної працездатності, до того ж моральні страждання внаслідок стійкої втрати позивачем професійної працездатності через професійне захворювання тривають та продовжуються безперервно з 26 грудня 2013 р. до теперішнього часу. Крім того, відповідно до ст. 268 ч.1 п.3 Цивільного кодексу України, позовна давність взагалі не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Позивач раніше не звертався до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди через часткову втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання ні до відповідача, ні до відділення виконавчою дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кіровське. Суд вважає необов'язковим та недоцільним проходження позивачем МСЕК для визначення факту наявності моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, проте суд вважає, що визначена позивачу ступінь втрати професійної працездатності в зв'язку із професійним захворюванням у розмірі 30% не є показником розміру спричинених потерпілому моральних страждань, оскільки ні один нормативний акт, напряму пов'язуючи розмір одноразової допомоги та щомісячних виплат у відшкодування шкоди зі ступенем втрати професійної працездатності, не пов'язує з ним розмір моральних страждань, що оцінюються виключно з фактично спричиненими потерпілому моральними стражданнями (фізичних, психічних, душевних тощо). На погляд суду, належить відшкодуванню тільки моральні страждання потерпілого від професійного захворювання. Причому відшкодування моральної шкоди через професійне захворювання повинно відповідати конкретним заходам реабілітації по усуненню моральної шкоди. Позивач пояснив суду, що моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я, яку він бажає стягнути з відповідача , він оцінює у 20.000 грн., що, на погляд суду, є надмірною сумою, виходячи з конкретних обставин справи, глибини, характеру , тривалості страждань, віку позивача, встановлення йому часткової втрати професійної працездатності з переоглядом 01 січня 2016 р., власного відношення до збереження здоров'я, наявності інших загальних захворювань, можливості виконувати роботу на поверхні без шкідливих факторів, тривалості праці в підземних умовах у відповідача на протязі більше як 30 років. Суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди через професійне захворювання позивачу слід брати до уваги лише заходи реабілітаційного характеру та можливість покращення здоров'я при здійсненні заходів по його реабілітації, які позивач вбачає в прийманні ним ліків та санаторно-курортному лікуванні. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з втратою ним частково професійної працездатності через професійне захворювання, враховуючи, що втрату часткової працездатності позивач одержав працюючи на підземних роботах та у відповідача на протязі більше як 30 років, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково: на користь позивача за заподіяну моральну шкоду через професійне захворювання має бути стягнено з відповідача 9.000 грн., а в решті позову слід відмовити за його необґрунтованістю. Відповідно до ст. 81 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 р. №3674-У1, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial