Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем і в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 01.06.2016 року шлюб між ними розірвано. В 2014 році, ще до розірвання шлюбу, вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання та утримання доньки. З того часу, фактично виховує дитину сама, оскільки відповідач не приймає ніякої участі в її вихованні та утриманні, не виконує своїх батьківських обов'язків. Вона створює належні умови проживання, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини. Батько не забезпечує доньку необхідними речами, взуттям, не підтримує матеріально; не піклується про стан здоров'я, її фізичний, духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. З відповідача стягнено аліменти на утримання доньки за рішенням суду, але фактично [PERSON] їх не сплачує. Таким чином відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує та пояснив, що піклується про доньку, але позивач чинить йому перешкоди у здійсненні батьківських обов'язків. Вона не надає можливості відвідувати доньку та спілкуватися з нею. Категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Конотопської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], матір'ю вказана [PERSON], а батьком - [PERSON] (а.с. 3). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.06.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 10). З довідок Конотопського МВ ДВС ГТУЮ у Сумській області від 31.08.2016 року вбачається, що згідно з виконавчим листом № 2/577/1121/14, який видано 01.10.2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO] року в розмірі 1000 грн. щомісяця. [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 18.08.2014 року по 31.08.2014 року ( а.с. 6). Згідно характеристики, виданої 06.09.2016 року, [PERSON] працює у Вирівському НВК "ЗОШ І-ІІ ст. ДНЗ" Конотопської районної ради Сумської області. В 2008 році закінчила Конотопське медичне училище - комунальний заклад Сумської обласної ради за спеціальністю "Лікувальна справа" і здобула кваліфікацію фельдшер. За час роботи зарекомендувала себе старанним та сумлінним працівником, який відповідально та добросовісно ставиться до виконання своїх посадових обов'язків, дотримується трудової дисципліни й розпорядку роботи. [PERSON] відзначається високою загальною культурою, завжди уважна, тактовна, справедлива, об'єктивна, користується повагою серед колег, учнів, вихованців, батьків, громадськості ( а.с. 7). Позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з матір'ю, бабусею та донькою [PERSON], [INFO] ( а.с. , 5, 8, 9). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 16.09.2016 року сім'я проживає у будинку, який складається із 3-х кімнат: кухня, кімната, зала, туалет на вулиці. Водопровід з холодною водою, опалення газове та пічне. Умови проживання добрі. [PERSON] створений куточок для дозвілля (а.с. 11). Згідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 Сімейного Кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, у даному випадку, саме суд після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, вирішує питання про позбавлення матері чи батька батьківських прав. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законом України від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вищевказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що орган опіки та піклування Конотопської районної державної адміністрації, надав суду висновок від 29.08.2016 року № 04-23/4171 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] ( а.с. 4). Відповідно до положень ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Конотопської районної державної адміністрації, оскільки він недостатньо обґрунтований та є передчасним. Вищевказаний висновок не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини, як позбавлення батька батьківських прав, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину розірвання родинних зв'язків з батьком та відсутність з його боку піклування про неї в майбутньому. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року № 20 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Аналізуючи зібрані по справі докази і даючи їм оцінку, суд вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в судовому засіданні відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні та утриманні доньки, суд приходить до висновку, що питання про можливість позбавлення відповідача батьківських прав може бути предметом судового розгляду у майбутньому, у випадку подальшого невиконання [PERSON] своїх обов'язків. На даний час, достатнім заходом буде попередженння про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та контроль за поведінко відповідача з боку органу опіки та піклування.

Outcome: dismissed