Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею [PERSON], [INFO], право власності на 1/4 частину квартири загальною площею 61,60 кв.м, житловою площею 47,30 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 14.12.2006 року вона за договором купівлі-продажу №134/1 придбала у [PERSON] 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі-продажу був укладений на Товарній Біржі "Ізумруд" і зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод за №134/1 від 14.12.2006 року. Дана угода була виконана сторонами повністю. Після укладення договору купівлі продажу, в силу своєї юридичної необізнаності, позивач не здійснила реєстрацію права власності на зазначену частину квартири в Миколаївському МБТІ. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав на їх обтяжень від 16.06.2017 року № 35704629, державний реєстратор прав на нерухоме майно, відмовив [PERSON] у державній реєстрації права власності, оскільки, подані позивачем документи, не відповідають вимогам, встановленим Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зокрема, відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу квартири чи іншого нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, договір купівлі-продажу 1/4 частки, укладений на Товарній біржі "Ізумруд", не містить нотаріального посвідчення. Таким чином, зазначений договір купівлі-продажу не відповідає вимогам, встановленим законодавством. На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявилася, проте надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Треті особи: представник Товарної Біржі «Ізумруд» та [PERSON] в своїх заявах не заперечували щодо задоволення позову, просили справу розглядати без їх участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши та оцінивши в сукупності надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.01.2000 р. відділом приватизації Херсонського відділу Одеської залізничної дороги на підставі розпорядження №2909 від 17.12.1999р., р. № 2909, зареєстрованого 06.03.2000р. В Миколаївському МБТІ, і на підставі договору про поділ квартири, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу [PERSON] від 15.07.2005р. № 413, [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] (а.с.16-19). На підставі договору дарування частини квартири від 27.12.2006р. за № 2217, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 08.07.2011р. (а.с. 22-23), зареєстрованого 05.03.2007 р. в Миколаївському МБТІ за р. № 11209786, [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 895, [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. 14.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №134/1 нерухомого майна. Згідно зазначеного договору, позивач придбала у відповідача 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був укладений на Товарній Біржі "Ізумруд" і зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод за №134/1 від 14.12.2006 року. Дана угода була виконана сторонами повністю. Після укладення договору купівлі продажу, в силу своєї юридичної необізнаності, позивач не здійснила реєстрацію права власності на зазначену частину квартири в Миколаївському МБТІ. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч.5 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК). За таких обставин, відповідно до вимог п.п. 1,5 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved