Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивачі звернулись у суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстрації. В обґрунтування вимог послались на те, що згідно договору дарування від 03.12.2014 року вони є власниками квартири [ADDRESS]. Попередній власник -[PERSON], 02.12.2002 р. прописала відповідача - [PERSON] у спірну квартиру, так як той мав здійснювати догляд за нею. Однак, з часу фактичної реєстрації відповідач у квартирі не проживає, не несе витрат на її утримання та сплату житлово-комунальних послуг. Просять суд визнати його таким що втратив право на проживання у даному житловому приміщенні. У судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач був прописаний у дану квартиру у 2002 році. З того часу фактично відповідач жодного дня не проживав у цій квартирі. У ній відсутні його особисті речі. Просить позов задовольнити. Відповідач до суду повторно не з'явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. 01.04.2015 р. відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження по справі та матеріали цивільної справи, який повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Окрім цього відповідачу було надіслано повістку про виклик до суду на 07.05.2015 р.. однак останній до суду не з'явився, що у відповідності до положень абз. 5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, як вручення належним чином судового виклику або судового повідомлення. Представник Червоноградського сектору ГУ ДМС України у Львівській області у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Як передбачено ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або причина неявки визнана судом не поважною, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення представника позивачів, оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав: Позивачі на підставі договору дарування від 03.12.2014 р. є власниками квартири [ADDRESS]. У даній квартирі колишнім власником - [PERSON] було зареєстровано відповідача, що підтверджується відповідним штемпелем про реєстрацію місця проживання у будинковій книзі. У судовому засіданні встановлено, що після реєстрації відповідача в даній квартирі, останній в ній фактично не проживав. Даний факт підтверджується актом від 04.03.2015 р. складеного працівниками ЖЕД №4 КП "Червонограджитлокомунсервіс". Згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч.1 ст.71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України у разі відсутності наймача та членів його сім'ї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно Постанови КМУ від 16.01.2003 року № 35 "Про затвердження тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання" зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі заяви фізичної особи (починаючи з 15-річного віку), запиту уповноваженого органу за новим місцем проживання особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає тривалий час, добровільно не знявся із реєстраційного обліку, не несе витрат на оплату житлово-комунальних послуг, суд вважає, що такими діями відповідач порушує право власності [PERSON] та [PERSON] на володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування даним житлом.

Outcome: approved