Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] 01 липня 2016 року звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про скасування розпорядження про оголошення догани. В позовній заяві позивач вказав, що телефонограмою від 13.05.2016 року №01/17я-0826 його, як генерального директора КП "Компанія "Вода Донбасу", було повідомлено про проведення 17.05.2016 року об 11:00 годині засідання колегії облдержадміністрації про розгляд питання "Про підсумки роботи житлово-комунального господарства області в осінньо-зимовий період 2015-2016 р.р. та завдання на період підготовки до роботи взимку 2016-2017 років" та про необхідність його особистої участі. 16.05.2016 року згідно консультативного висновку поліклінічного відділення Донецького обласного протипухлинного центру його було госпіталізовано в хірургічне відділення №5 для проведення курсу імунотерапії. Лікування приймав з 16.05.2016 р. по 26.05.2016 р. включно, про що йому було наданий консультативний висновок 27.05.2016 року. 16.05.2016 року на час тимчасової непрацездатності він видав наказ про призначення тимчасово виконуючим обов'язки генерального директора [PERSON], директора з економіки та фінансів. 17.05.2016 року вона була присутня на вищезазначеному засіданні колегії облдержадміністрації. 06.06.2016 року до КП "Компанія "Вода Донбасу" надійшов лист Департаменту ЖКГ Донецької ОДА від 17.05.2016 року №вх. 01-0781-09/1 про необхідність надати письмові пояснення його відсутності на колегії 17.05.2016 р. та акт, датований 17.05.2016 р., про його відсутність. Ним терміново було надано відповідь про те, що він проходив курс лікування, та надано консультативні висновки. 07.06.2016 року до КП "Компанія "Вода Донбасу" надійшов ще один лист Департаменту ЖКГ Донецької ОДА від 06.06.2016 р. № вх. 01-0781-09/1 про необхідність надання документів, листом від 07.06.2016 року 04/726 він також терміново надав відповідь. 14.06.2016 року йому на ознайомлення разом із оригіналом супроводжуваного листа від 10.06.2016 №02/17 я-1095 була надана завірена оригінальною печаткою копія розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 09.06.2016 року №468 про оголошення догани "за порушення виконавської і трудової дисципліни (відсутність на робочому місці без поважної причини)" внаслідок того, що він не з'явився на засідання колегії Донецької облдержадміністрації 17.05.2016 року. Письмово ознайомившись із зазначеним розпорядженням, він зазначив про незгоду з його винесенням. Вважає, що дисциплінарне стягнення на нього накладене незаконно та підлягає скасуванню. Просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 09.06.2016 р. №468 "Про оголошення догани". Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву із клопотанням розглядати справу за його відсутності, за участю його представника. Представник позивача [PERSON] з'явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представники відповідача Потоцький С.В., Олійчук Г.І. з'явилися у судове засідання, позовні вимоги не визнали, просять в позові відмовити, посилаючись на те, що робочим місцем позивача є місцезнаходження комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу": 87547, Донецька обл, м.Маріуполь, вул. К.Лібнехта, 177А, на якому позивач був відсутній з 16.05.2016 р. по 27.05.2016 р., а надані позивачем консультативні висновки поліклінічного відділення Донецького обласного протипухлинного центру на їх думку є неналежними доказами поважності причин відсутності позивача на робочому місці. Заслухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 13 жовтня 2014 року розпорядженням голови Донецької обласної ради призначено на посаду генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" та вирішено укласти із ним контракт терміном на два роки (а.с.37). Згідно ст. 139 КЗпП України працівник зобов'язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової та технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Розпорядженням від 09.06.2016 року №468 голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації оголошено [PERSON], генеральному директору комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", догану за порушення виконавської і трудової дисципліни (відсутність на робочому місці без поважної причини) (а.с.53). Позивач не погоджується із даним розпорядженням та вважає його незаконим, оскільки відповідно Статуту та контракту його роботодавцем є безпосередньої Донецька обласна рада, ані до Статутом, ані до контракту не вносились зміни щодо органу управління КП "Компанія "Вода Донбасу", тому Донецька обласна державна адміністрація, Донецька обласна військово-цивільна адміністрація не має повноважень по накладенню на нього дисциплінарного стягнення. Суд не може погодитись з даними доводами позивача за наступних підстав. Дійсно, відповідно до ст. 147-1 КзпП України дисциплінарне стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника. Згідно розпорядженням голови Донецької обласної ради про призначення [PERSON] на посаду генерального директора комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" було вирішено укласти із ним контракт терміном на два роки і це входить до його компетенції. Стягнення на позивача у вигляді оголошення догани було накладено розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації (а.с.53) . Статтею 1 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" від 17 липня 2015 року N 650-VIII передбачено, що для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, у районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції. Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів, та інші повноваження, визначені цим Законом. Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов'язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Районні та обласні державні адміністрації, що набули статусу військово-цивільних адміністрацій, не потребують внесення змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. В офіційній назві цих органів може застосовуватися поряд з назвою відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань додаткова назва "військово-цивільна адміністрація", що вказує на їхній тимчасовий статус із додатковими повноваженнями. Згідно п. 12 ст. 3 цього Закону повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Пунктом 1 Указу Президента України "Про утворення військово-цивільних адміністрацій" (Із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 719/2015 від 24.12.2015 № 125/2016 від 04.04.2016) постановлено на виконання Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" утворити Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію. Таким чином, дисциплінарне стягнення накладенне на позивача розпорядженням голови Донецької обласною державною адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації в межах його повноважень. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. В судовому засіданні було встановлено, що 13 травня 2016 року телефонограмою №01/17я-0826 [PERSON] було повідомлено про проведення засідання колегії облдержадміністрації, яке відбудеться 17 травня 2016 року об 11.00 годині, за адресою:м.Краматорськ, площа Миру, 2. Також повідомлено про його особисту участь, необхідність бути готовим до виступу з питання порядку денного засідання колегії та потребу надати інформацію щодо участі департаменту житлово-комунального господарства облдержадміністрації до 15.00 години 13.05.2015 р. на електронну адресу (а.с.40). 17 травня 2016 року об 11. год. 10 хв. складено акт про відсутність у засіданні колегії Донецької облдержадміністрації "Про підсумки роботи житлово-комунального господарства області в осінньо-зимовий період 2015-2016 рр. та завдання на період підготовки до роботи взимку 2016-2017 років" [PERSON], генерального директора КП "Компанія "Вода Донбасу" (а.с.45). Розпорядження про оголошення догани було винесено 09 червня 2016 року, тобто стягнення на позивача було накладено в межах встановлених законом. Згідно зі ст. 149 КЗпП України встановлено певний порядок застосування дисциплінарних стягнень, а саме: до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. 17 травня 2016 року департамент житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації повідомив [PERSON] про необхідність надання його особистих пояснень щодо його відсутності на вищевказаній колегії, що підтверджується листом вх. №01-0781-09(а.с.46). 06 червня 2016 р. [PERSON] надав особисті пояснення про те, що був відсутній на засіданні колегії, яке проводилось 17 травня 2016 року в облдержадміністрації, тому що з 16.05.2016 року по 26.05.2016 року проходив курс лікування в Донецькому обласному противопухлинному центрі за адресою: м.Донецьк, вул. Полоцька,2в, також надав наказ про покладення обов'язків генерального директора на [PERSON] на період його тимчасової непрацездатності та консультативні висновки Донецького обласного противопухлинного центру від 16.05.2016 року та 27 травня 2016 року (а.с.48-51). 06 червня 2016 року департамент житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації повідомив про потребу надати на електронну адресу відділу управління персоналом та правового забезпечення департаменту житлово-комунального господарства облдержадміністрації копію листка непрацездатності за період з 16 травня по 26 травня 2016 року та копію розпорядчого документу за його підписом і печаткою підприємства про накладення обов'язків генерального директора КП "Компанія "Вода Донбасу" на [PERSON], директора з економіки і фінансів, що підтверджується листом № вх. 01-0781-09/1(а.с.47). Позивачем було надано консультативний висновок Донецького обласного противопухлинного центру від 16.05.2016 року, згідно якого [PERSON] госпіталізовано до хірургічного відділення (а.с.49). Відповідно до консультативного висновку Донецького обласного противопухлинного центру від 27 травня 2016 року [PERSON] в період з 16.05.2016 року по 26.05.2016 року отримав курс імунотерапії у хірургічному відділенні № 5 (а.с.50). Згідно табеля виходу працівників за травень 2016 року у [PERSON] зазначено відсутність на робочому місці з 16 травня по 26 травня 2016 року включно, у звязку із лікарнянним. (а.с.191). Відповідно до табеля робочого часу за квітень 2016 року [PERSON] був відсутній на роботі з 18 квітня по 22 квітня 2016 року включно (а.с.192) Заступник головного бухгалтеру КП "Компанія "Вода Донбасу" [PERSON] пояснила, що з 18 квітня по 22 квітня 2016 року та з 16 травня по 26 травня 2016 року [PERSON] знаходився на лікарняному і заробітна плата та лікарняний йому не нараховувались та не виплачувались, ніяких документів на оплату за цей період до бухгалтерії не надавалось. В табелі робочого часу було проставлено лікарняний на підставі наданих ним консультативних висновків, виданих Донецьким обласним противопухлинним центром, що підтверджується відповідними листом від 04 листопада 2016 року № 12/1453 та поясненням (а.с.193-194). Таким чином, судом встановлено, що позивач був відсутній на робочому місці з 16 травня по 26 травня 2016 року. Але, суд не може погодитися з доводами представників відповідача, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин. Пункт 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку, кваліфікує поведінку працівника як порушення трудової дисципліни (прогул - це різновид такого порушення) за наявності вини працівника. Однак оцінка дій (бездіяльності) працівника як таких, що містять чи не містять ознаку вини, являє істотну складність. У цьому зв'язку істотного значення набуває судова практика, що склалася, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України. Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком. Наказом Міністерства охорони здоров"я України № 455 від 13 листопада 2001 року була затверджена Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», розроблена відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та визначає порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі. Відповідно до п. 1.1. цієї Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Згідно з п. 1.2. зазначеної Інструкції, видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Так, зокрема, п. 2.19. передбачено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до консультативних висновків Донецького обласного противопухлинним центру від 16 травня 2016 року та 27 травня 2016 року, виданих [PERSON], він знаходився на лікуванні в хірургічному відділені № 5 з 16 травня по 26 травня 2016 року, отримував курс імуннотерапії (а.с.49-50). Таким чином, суд, вважає, що позивач був відсутній на робочому місці 17 травня 2016 року з поважних причин. Суд, не може погодитися з доводами відповідача, що консультативний висновок лікаря не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки він виданий лікарським закладом який знаходиться на территорії непідконтрольної Україні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 УПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 59 ЦПК України передбачає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження факту поважності причин відсутності на робочому місці 17 травня 2016 року [PERSON] подав консультативний висновок, виданий медичною установою, що розташована на окупованій території, згідно якого він знаходився на лікуванні в хірургічному відділені № 5 з 16 травня по 26 травня 2016 року, отримував курс імуннотерапії (а.с.49-50). Те, що медична установа розташована на окупованій території підтверджується листом Донецької обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров"я № 2273/01-29/0906 від 27 травня 2016 року, згідно якого вказано, що консультативні висновки від 16 травня 2016 року та 18 травня 2016 року надано Донецьким обласним противопухлинним центром, який розташовано на непідконтрольної Україні території (а.с.123). Оцінюючи консультативний висновок про лікування, суд виходить з того, що хвороба це є поважністю причин відсутності на роботі, а тому має безпосереднє значення для реалізації [PERSON] своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до ст.5,7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207/УІІ Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Існує серйозна невизначеність із питання самих окупованих територій. Якщо Крим було визнано окупованим Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадяна та правовий режим на тимчасово окупованій території України", то визначити перелік тимчасово окупованих районів, міст, селищ, сіл Донецької та Луганської області не так просто. Зокрема згідно з постановою ВРУ від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями" тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України про собливий порядок місцевого самоврядування в окремих района Донецької та Луганської областей запроводжується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, їх військової техніки, а також бойовиків та нацманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Однако постанова ВРУ від 17 березня 2015 року не містить чіткого переліку населених пунктів, а визначає лінію розмежування з указівкою координат. Суд, вважає, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадяна та правовий режим на тимчасово окупованій території України" треба також застосовувати до громадян, які залишились і на тимчасово окупованій територіі, а саме у м. Донецьк. Як вибачається із матеріалів справи позивач зареєстрований та мешкає у м. Ясинувата, працює на виробничих одиницях підприємства, які залишились на окупованои терирторії, захворівши, він не мав змоги звернутися до іншого лікувального закладу, крім того, що знаходиться на окупованій території. Враховуючи все це суд оцінив консультативний висновок, виданий медичною установою в окупованому Донецьку, як доказ, адже це має істотне значення для реалізації прав людини. Таким чином, суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо судового збору, т о він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved