Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

16.10.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства "Донбасантрацит" про відшкодування моральної шкоди, в якому він зазначив про те, що під час виконання трудових правовідносин, працюючи на ДП "Донбасантрацит" в особі відокремленого підрозділу шахта "Ізвєстій" , його здоров'ю було заподіяно шкоду, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності. Луганською МСЕК позивачу було встановлено 25 % втрати професійної працездатності з 12.06.1996 року безстроково, що підтверджується відповідною довідкою. У зв'язку з цим позивачу було завдано глибоких фізичних та моральних страждань, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом, заподіяним йому умовами виробництва, що виникли у зв'язку з переживанням постійного професійного фізичного болю. Все це призвело до вимушених змін у життєвих стосунках та змінило його звичний життєвий уклад. Позивач змушений постійно звертатися в лікувальні заклади за медичною допомогою, часто проходити курси стаціонарного й амбулаторного лікування. Позивач відчуває постійне фізичне недомагання, внаслідок чого він не може займатися важким фізичним трудом. Звертаючи увагу на протипоказання лікаря позивач не може вести домашнє господарство у звичному об'ємі та темпі. Маючи земельну ділянку позивач не може її обробляти. Заборона лікаря,у зв'язку з каліцтвом, підіймати важкі речі, тривалий час знаходитися на ногах та інше, змушує позивача звертатися за допомогою до третіх осіб, що викликає для нього певний дискомфорт. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 717-V від 23.02.2007 року, що набрав чинності з 20.07.2007 року, виключено ч. 3 ст. 34 Закону України № 1105-ХІV від 23.09.1999 року, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Отже, відтепер застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону України. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08.10.2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визнав таким, що відповідають Конституції України (є конституційним) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) . Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих прав, як право на життя та право на охорону здоров'я. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про охорону праці" № 2694-XII від 14.10.1992 року державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та об'єму заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, вимушені зміни в його звичному житті (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року) . Таким чином, позивач вважає, що саме державне підприємство "Донбасантрацит" повинно відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду у зв'язку з отриманням професійного захворювання, заподіяного йому умовами виробництва. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial