Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області в інтересах малолітнього [PERSON] із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.2020 року позивач та відповідач [PERSON] мають сина - [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис № 77. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 20.10.2020 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Також відповідач має ще дочку - [PERSON] , [INFO] . 24.03.2021 року [PERSON] написала письмову заяву, згідно якої вона не бажає брати участь у вихованні своїх дітей та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно них. В даний час дочка відповідача проживає в сім"ї патронатного вихователя, а син проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні сина. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити відповідача по справі батьківських прав відносно дитини [PERSON] та стягнути аліменти на утримання сина. У судове засідання позивач не з"явився, представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, позбавити батьківських прав відповідача відносно її дитини та стягнути на утримання сина аліменти. Відповідач в судове засідання не з"явилася з невідомої причини, була належним чином повідомлена про розгляд справи, відзив не подала. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позов, не заперечила проти позбавлення батьківських прав відповідача. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як встановлено судом, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.2020 року позивач та відповідач [PERSON] мають сина - [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис № 77. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 20.10.2020 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Також відповідач має ще дочку - [PERSON] , [INFO] . 24.03.2021 року [PERSON] написала письмову заяву, згідно якої вона не бажає брати участь у вихованні своїх дітей та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно них. В даний час дочка відповідача проживає в сім"ї патронатного вихователя, а син проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні сина. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, згідно акта обстеження умов проживання сім"ї від 25.03.2021 року, виданого Харківецьким старостатом, [PERSON] не проживає в с. Харківці в наступному складі сім"ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Акт містить посилання на письмову відмову [PERSON] від дітей. Згідно довідки про склад сім"ї від 05.10.2020 року, виданої Харківецькою сільською радою Лохвицького району [PERSON] проживає в [ADDRESS] , в наступному складі сім"ї: [PERSON] , [PERSON] . Дочка дружини - [PERSON] , [INFO] на даний час проживає в сім"ї патронатного вихователя [PERSON] за адресою: с. Токарі Миргородського району. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 445 від 22.09.2020 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Дитина перебуває на повному утриманні батька. [PERSON] не надає грошей на жодні потреби сина, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не виявляє батьківського піклування, не турбується та не цікавиться дітьми. Висновком Лохвицької міської ради Миргородського району від 21.07.2021 року № 201 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , встановлено, що буде доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дитини саме позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач [PERSON] , на думку суду не може позитивно впливати на виховання та становлення дитини, оскільки не спілкується з нею, зв`язків не підтримує, не цікавиться її вихованням, не надає матеріальної допомоги на утримання, що свідчить про її байдуже ставлення до дитини. Також заявою від 24.03.2021 року [PERSON] підтвердила своє небажання приймати участь у вихованні та піклуванні щодо своїх дітей. Вказані обставини судом враховуються при ухваленні рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 25.05.2021 року, то аліменти слід стягувати з цієї дати. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не виявляє щодо неї батьківського піклування. За правилом ст. ст. 141-142 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved