Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, відповідно до яких просить звільнити з-під арешту майно й скасувати: - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № B-3/20 від 06 лютого 2009 року, ухвалену заступником начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Калашніковим Р.В.; - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № В-12/193 від 18 січня 2010 року, ухвалену старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ковтун Л.Ю.; - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АВ № 972089 від 12 травня 2010 року, ухвалену державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Баліка В.І.; - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 24508179 від 22 вересня 2011 року, ухвалену старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дідорчук О.В.; - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № B-3/29/36834627 від 20 травня 2013 року, ухвалену державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Позивач просить припинити обтяження, зареєстровані у Державному реєстрі речових прав, а саме: - арешт нерухомого майна (все нерухоме майно), номер запису про обтяження: 8451286 від 11 лютого 2009 року, який зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника від 06 лютого 2009 року, В-3/20, Другий Приморський ВДВС ОМУЮ; - арешт нерухомого майна (все нерухоме майно), номер запису про обтяження: 9494438 від 08 лютого 2010 року, який зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника від 18 січня 2010 року, В-12/193, Другий Приморський ВДВС ОМУЮ; - арешт нерухомого майна (все нерухоме майно), номер запису про обтяження: 10036270 від 14 липня 2010 року, який зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника від 12 травня 2010 року, АВ № 972089, Перший Приморський ВДВС ОМУЮ; - арешт нерухомого майна (все нерухоме майно), номер запису про обтяження: 11639790 від 22 вересня 2011року, який зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника від 22 вересня 2011року, ВП №24508179, Перший Приморський ВДВС ОМУЮ; - арешт нерухомого майна (все нерухоме майно), номер запису про обтяження :999094 від 21 травня 2013 року, який зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника від 20 травня 2013 року, В-3/29/36834627, Другий Приморський ВДВС ОМУЮ. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що це майно перебуває в його іпотеці, в силу чого підлягає звільненню з-під арешту в зв'язку з тим, що накладення арешту на нього, що первинно було передано в іпотеку ЗАТ "ОТП Банк", яке, в свою чергу, за договором відступлення права вимоги від 07 липня 2010 року передано ТОВ «ОТП Факторинг Україна», порушує права останнього як іпотекодавця на переважне перед іншими кредиторами право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідачі - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в особі їх представників у судове засідання не з'являлися неодноразово, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Начальник Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду із заявою про те, що цей відповідач не заперечує проти задоволення позову. Начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника цього відповідача. Представник ПАТ «УКРСИББАНК», залученого до участі у справі в якості співвідповідача, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, за змістом якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] подав до суду заяву, якою не заперечував проти задоволення цих позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності. Представник позивача надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відповідно до ст. 1 нової редакції статуту AT «ОТП Банк», 14 лютого 2008 року укладений кредитний договір № ML-501/029/2008, відповідно до умов якого позичальнику була надана кредитна лінія з лімітом 61 502,91 доларів СШA, з цільовим використання кредиту для придбання нерухомого майна. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником 14 лютого 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 405, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру під [ADDRESS], загальною площею 25,0 м.кв., та належить на праві власності [PERSON]. Цього ж дня накладено заборону на відчуження предмету іпотеки та внесено запис до Державного реєстру іпотек. Між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» «29» червня 2010 року укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним іпотечним договором. Оскільки позичальник виконував зобов'язання за кредитним договором неналежним чином, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. з метою вчинення виконавчого напису. Вказаним нотаріусом 02 лютого 2009 року вчинено виконавчий напис № 666 щодо звернення стягнення на зазначене іпотечне майно. До Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 06 лютого 2009 року подано заяву про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої заступником начальника Калашніковим Р.В. ухвалено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження. Також цим державним виконавцем 06 лютого 2009 року ухвалено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № B-3/20. У подальшому, 19 жовтня 2009 року цим державним виконавцем ухвалено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 6 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». До Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 16 січня 2012 року подано заяву про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої старшим державним виконавцем Ковтун Л.Ю. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження. Під час здійснення вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Ковтун Л.Ю. ухвалено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № В-12/193. У подальшому, 25 червня 2012 року старшим державним виконавцем Ковтун Л.Ю. ухвалено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Додатково, судом встановлено вжиття інших обтяжень в межах виконавчих проваджень з приводу спору між вказаними сторонами з приводу спірного майна: · постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АВ № 972089 від 12.05.2010 року, винесена державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Баліка В.І.; · постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 24508179 від 22.09.2011 року, винесена старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дідорчук О.В.; · постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № В-3/29/36834627 від 20.05.2013 року, винесена державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, постанова про відкриття вказаного виконавчого провадження та його закриття. Станом на час звернення позивача до суду з цим позовом стосовно вказаної спірної квартири не скасовано вказані обтяження, що накладено в межах зазначених виконавчих проваджень. За змістом ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язань є застава. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, заставодержатель, яким нині є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, а саме: квартири під [ADDRESS], загальною площею 25,0 кв. м., житловою - 13,80 кв.м., яка належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення. Згідно з правилом ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", кошти отримані від реалізації заставленого майна використовуються, насамперед, для задоволення зобов'язань боржника перед заставодержателем. Згідно з ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача у цьому провадженні звернути стягнення на заставлене майно у позасудовому порядку. Відповідно до представлених суду доказів, виконавчі провадження № В-3/20, № В-12/193, № ВП 24508179, № В-3/29/36834627 та № АВ 972089 закінчено, вказане жодним чином не заперечене відповідачами та третьою особою. Таким чином, (1) оскаржувані позивачем арешти майна боржника накладено у вказаних виконавчих провадженнях, що нині є завершеними; (2) окремі із зазначених арештів накладено в інтересах та на користь іпотекодержателя у цьому судовому провадженні, який просить його скасувати, оскільки ним створено перешкоди для звернення стягнення на арештоване майно у позасудовому порядку. Останнє дає підстави для суду стверджувати про відсутність умов для порушення прав іншої особи, оскільки й заявником (кредитором) у вказаному виконавчому провадженні, й позивачем у цьому судовому провадженні є та сама особа. Крім того, [PERSON] не заперечувала проти задоволення вимог позивача й скасування вказаних обтяжень з спірної квартири. Відомості про права та законні інтереси інших осіб, не залучених до розгляду цієї справи, судом не виявлено. Як встановлено судом, першу заборону в державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено та зареєстровано 14.02.2008 року, таким чином вимоги позивача мають пріоритет над вимогами інших кредиторів. Відповідно до ст. 60 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Додатково судом враховано, що позовні вимоги в частині припинення обтяжень, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі зазначених постанов державного виконавця, фактично є вимогами про встановлення способу й порядку виконання рішення суду, з огляду на що, суд має відмовити у задоволенні вимог позову у цій частині. Разом з тим, на підставі ст. 217 ЦПК України та для забезпечення належного виконання рішення суду, суд вбачає підстави для роз'яснення цього судового рішення. Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне звільнити з-під арешту вказане майно. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про визнання права. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial