Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В грудні 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні", в якому просив стягнути з останнього на свою користь компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати за серпень 2013 року у розмірі 26 086,85 грн., а також середній заробіток за період з 14 лютого 2015 по 19 листопада 2015 року у розмірі 38 937,26 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що під час роботи в ДП «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» на посаді наукового співробітника, останнім неодноразово затримувалась виплата заробітної плати. В зв'язку з чим, позивач був вимушений звернутися до комісії по трудових спорах відповідача для вирішення індивідуальних трудових спорів щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. Так, рішенням комісії 44/8-13 від 06.09.2013р. було стягнуто за серпень 2013 року заборгованість по заробітній платі у розмірі 33 248,61 грн. Зазначені кошти позивач отримав 19.11.2015 року. У зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати позивач просив стягнути за свою користь компенсації втрати частини його доходу за серпень 2013р. у розмірі 26 098,85 грн. Крім того, позивач зазначив, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.09.2014р. по 13.02.2015р., просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток по день фактичного розрахунку, тобто за період з 14.02.2015 по 19.11.2015р. у розмірі 38 937,26 грн. В судове засідання позивач не з'явився, але подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з Депржавним підприємством«Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» де працював на посаді наукового співробітника відділу інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні з 19.03.2013 року. Незважаючи на те, що позивачем виконувалась належним чином поручена йому робота, належні йому суми по заробітній платі за серпень 2013 року були нараховані, але не сплачені. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру оплати праці, до якої відноситься основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Так, Комісією по трудових спорах Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» з розгляду індивідуальних трудових спорів було прийнято рішенням №44/8-13 від 06 вересня 2013 року про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за серпень 2013р. разом з преміальними у розмірі 33 248,61 грн. (а.с 2). Крім того, Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року було частково змінено Рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 13 лютого 2015 року, в частині нарахувань, таким чином з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість, яка складається з: суми нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з вересня 2013 року по вересень 2014 в розмірі 23523,54 грн.; вихідної допомоги у розмірі 3782,60 грн.; компенсації за невикористану відпустку у розмірі 872,07 грн.; середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 05.09.2014 по 13.02.2015 року у розмірі 23 240,04 грн. та судового збору у розмірі 514,18 грн., усього в розмірі 51 418,25 грн. Судом встановлено, на підставі рішення Комісії та виконавчого листа №761/36284/14-ц від 21.08.2015 виданий Шевченківським районним судом м. Києва державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві були відкриті виконавчі провадження №40736034 від 15.11.2013 року про стягнення коштів у розмірі 33 248,61 грн. та № 48973346 від 08.10.2015 року про стягнення коштів у розмірі 51 418,25 грн. (а.с. 3-4). Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). При цьому, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З Виписки по картці/рахунку [NUMBER] [PERSON] від 09.12.2015р. вбачається, що 30.09.2015 року відповідачем було сплачено заборгованість у розмірі 33 082,37 грн. та 19.11.2015 року у розмірі 51 161,16 грн. (а.с. 5). Оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача прав позивача на оплату заробітної плати, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок на відповідність Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Згідно вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягає, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) разом із сумою індексації. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Таким чином, сума компенсації працівникам здійснюється відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. При розрахунку використовується статистична інформація Головного управління статистики у м. Києві, опублікована на сайті www.ukrstat.gov.ua. та зазначена у наступному розрахунку: Компенсація із суми - 33 248,61 грн. за серпень 2013 року: 33 248,61 (сума заробітної плати за серпень 2013р.) х 78,469 (величина приросту індексу споживчих цін) : 100 = 26 089,85 грн. Отже, компенсація втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати серпень 2013р. становить 26 089,85 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому, як вже зазначалось вище вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Так, із змісту рішення Шевченківського районного суду від 13 лютого 2015 року вбачається, що з відповідача було стягнуто середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 05.09.2014 по 13.02.2015 року у розмірі 23 240,04 грн. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, середній заробіток позивача становить у розмірі 203,86 грн. На підставі зазначених норм законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки фактичний розрахунок з позивачем при звільненні був здійснений 19.11.2015 року, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку у розмірі 38 937,26, тобто за період з 14.02.2015р. по 19.11.2015р., (усього 191 робочий день прострочення), є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню. Отже, обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved