Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про надання дозволу на в`їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди та супроводу батька. 05.09.2019 року позивач надала уточнену позовну заяву. В огрунтування позовних вимог, зазначила, що вона постійно проживає у м. Єнакієве Донецької області, на території яка є непідконтрольною державі Україна. Позивач працевлаштована, іншого житла на території підконтрольної державі Україна, не має. В 2014 році позивач зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини на відпочинок та оздоровлення за межі України, а саме до Федеративної Республіки Німеччини, де постійно проживає її рідна сестра, яка забезпечена житлом. Враховуючи вказані обставини, з метою реалізації планів та моєї обіцянки даної доньки, що на наступний рік вони відвідають Німеччину та побачаться із родичами, які чекають їх прильоту. Відпустку на роботі спланувала на липень 2020 року, авіаквитки на літак можна придбати за півроку до дати вилиту. Позивач зазначила, що вона працює, її неповнолітня донька відвідує дитячий заклад. У вихованні доньки активну участь беруть її батьки, дідусь та бабуся. З батьком дитини [PERSON] в офіційному шлюбі позивач не перебувала. Особисте життя у них не склалося та вони припинили фактичні шлюбні стосунки. Відповідач у добровільному порядку аліментів не сплачує, має заборгованість по сплаті аліментів на дитину. Позивач неодноразово заверталася до відповідача з приводу надання дозволу про перетин лінії розмежування на підконтрольну Української владі територію, з приводу реєстрації дитини у якості тимчасово переміщеної особи, відвідування лікарів у м. Києві дитина має бронхо - легеневе захворювання, яке постійно перебуває у фазі загострення. Також батьки позивача багато разів звертались до відповідача з пропозицією надати на виїзд доньки на підконтрольну територію України у супроводі дідуся та бабусі для відвідування курортів на території України у м. Хмельнку, м. Львів. Своїми діями позивач шкодить інтересам дитини, яка постійно чекає коли їй дозволить кудись поїхати з міста Єнакієве. Відповідач відмовляється виїжджати на підконтрольну Україні територію з метою відвідування нотаріуса для оформлення дозволу для перетину лінії розмежування, а також на виїзд доньки за кордон. Вважає, що в інтересах дитини, яка не повинна страждати та бути обмеженою у реалізації своїх інтересів, розширенні свого світогляду, підвищенні своїх розумових та інтелектуальних здібностей, із-за бездіяльності відповідача, який не бажає браги участі у вихованні та утриманні дитини, вона вимушена звертатися до суду з цією позовною заявою. Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з території, якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження на підконтрольну Україні територію та на в`їзд з підконтрольної Україні на територію, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження через лінію розмежування в межах Донецької та Луганської областей у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , без дозволу і супроводу батька [PERSON] , на строк до повноліття [PERSON] , терміном на 3 роки, а саме до 01.08.2022 року. А також надати дозвіл на тимчасовий одноразовий виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за кордон до країн Європейського союзу , а саме до Федеративної Республіки Німеччина та зворотній в`їзд в Україну без згоди батька [PERSON] супроводі матері - [PERSON] , на строк з 01.07. 2020 року по 28.07.2020 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.07.2019 року провадження у зазначеній справі відкрито, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні та призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Крім того, від них до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua., про причини неявки не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, заперечень не надав. Представник третьої особи Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомленим належним чином. Крім того, від представника до суду надійшла заява, згідно якої просили справу розглянути у відсутність представника, рішення прийняти на розсуд суду. У відповідності до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає надані сторонами докази достатніми для розгляду спору по суті та, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, позов розглянути на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Єнакієве Донецької області, є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України, виданий Єнакіївським МВ ГУ МВС України в Донецькій області серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Горлівка Донецької області, є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, виданий Калінінським РВ УМВС України у м. Горлівці, проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 03 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що був зроблено відповідний актовий запис № 523. На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий в`їзд/виїзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення операції об`єднаних сил) в межах Донецької та Луганської областей. На підтвердження позовних вимог, позивач надала до матеріалів справи також розрахунок заборгованості по аліментах, копію свідоцтва про народження та копії паспортів батьків позивача [PERSON] та [PERSON] . Крім того позивач надала авіаквитки на проїзд 05.08.2019 року, в уточненій позовній заяві позивач зазначила, що планує поїздку з 01.07.2020 року по 28.07.2020 року. Крім того, позивач надала до матеріалів справи телеграми, листи, які вона надсилала відповідачу щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Федеративної Республіки Німеччина, виписку амбулаторного хворого №2534 [PERSON] , згідно якої остання проходила лікування з діагнозом тонзиліт. Також позивач надала до суду копію пояснень свідків, згідно яких сусіди підтвердили, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON] , 2012 року народження, батько дитини [PERSON] не проживає з ними з травня 2018 року, дитину не провідує, участі у вихованні дитини не приймає. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття напостійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України; 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Крім того, у відповідності до приписів п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р.№ 57. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій належать до тимчасово окупованої території України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду - виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Пунктом 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 передбачається в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Оскільки позивач не має можливості отримати згоду для виїзду / в`їзду дітей, звертаючись з позовною заявою, позивач просить надати дозвіл на тимчасовий в`їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію/ з тимчасово окупованої території України, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, дитини [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька - [PERSON] , строком до 01.08.2022 року, а також дозвіл на тимчасовий одноразовий виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за кордон до країн Європейського союзу, а саме до Федеративної Республіки Німеччина та зворотній в`їзд в Україну без згоди батька [PERSON] супроводі матері - [PERSON] , на строк з 01.07. 2020 року по 28.07.2020 року. Як зазначила позивач в позовній заяві, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про стан її здоров`я. Отже, відповідач не має можливості згоди на виїзд з та в`їзд на неконтрольовану територію України своєї дитини, що порушує права дитини, а саме право на освіту, виховання, розвиток, достойний рівень життя, відпочинок, медичне обслуговування. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства»). При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачці на в`їзд/виїзд її дитині, суд враховує, що саме позивач, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, що спілкування дітей з близькими родичами добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку, як особистостей, та покращить їх фізичний та психологічний стан. Крім того, вимоги позивача зводяться на отримання дозволу на виїзд /в`їзд переміщення в межах території України за місцем її проживання в Єнакієве Донецької області, території, яка тимчасово неконтрольована українською владою, діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, оскільки там знаходиться житло позивача, дідусь та бабуся дітей, вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з дитиною. За таких обставин, суд не вбачає підстав в ненаданні тимчасового дозволу на в`їзд/ виїзд неповнолітньої, на тимчасово окуповану територію/ з тимчасово окупованої території України, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, до міста Єнакієве Донецької області (місце реєстрації позивача), неповнолітній [PERSON] у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , громадянки України, без згоди та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] , строком на 1 рік з дня набрання рішенням суду законної сили, а також надати дозвіл на тимчасовий одноразовий виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за кордон до країн Європейського союзу, а саме до Федеративної Республіки Німеччина та зворотній в`їзд в Україну без згоди батька [PERSON] супроводі матері - [PERSON] , на строк з 01.07. 2020 року по 28.07.2020 року. Приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати дозвіл на в`їзд/виїзд дитини без згоди батька одноразово, а також тимчасовий дозвіл на в`їзд/ виїзд неповнолітньої, на тимчасово окуповану територію/ з тимчасово окупованої території України, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, до міста Єнакієве Донецької області (місце реєстрації позивача) строком на 1 рік, оскільки надання дозволу на в`їзд/виїзд дитини без згоди батька строком до 2022 року створить ситуацію невизначеності та не прогнозованості При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини, позивач не позбавлена права звернутися до суду з аналогічним позовом. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню. Позивач не ставить питання щодо компенсації судових витрат, пов`язаних зі зверненням до суду, тому суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

Outcome: partial