Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У січні 2017 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 494И/06 від 20.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 75\~000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,8% річних з подальшим збільшенням до 16,5% річних з кінцевим строком повернення кредитних коштів 10.12.2026 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит та проценти у повному обсязі в порядку та строки, передбачені договором. У порушення умов кредитного договору у встановлений строк [PERSON] не проводилися чергові платежі, або проводилися частково, у зв'язку із чим [PERSON] порушуються умови укладеного кредитного договору, пункт 3.3.3. якого зобов'язує відповідача щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п.2.5.1. цього договору.Відповідно до п.4.5 договору за неналежне виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3.3.3 договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.Згідно пункту 2.7. кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за кредитним договором, банк має право вимагати від відповідача дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому.В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 494И/06 від 20.12.2006 року, між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №42432.Предметом іпотечного договору є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира № 27, загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 41,2 кв.м, яка розташована в будинку № 69 по пр. Дзержинського в місті Донецьку.Взятих на себе за кредитним договором № 494И/06 від 20.12.2006 року зобов'язань відповідач не виконує належним чином, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість.Станом на 02.08.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 1\~676\~166,30 грн., з яких: заборгованість за кредитом 37\~895,48 доларів США; заборгованість по процентам 28\~774,05 доларів США; плата за пропуск платежів 23\~860,34 грн. 20.04.2012 року Гірницьким районним судом м. Макіївки Донецької області ухвалено рішення по цивільній справі №2/0510/490/2012 про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованості за кредитним договором № 494И/06 від 20.12.2006 року в розмірі 602\~358,69 грн. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства і підставами виникнення цивільних прав та обовязків у тому числі, є дії осіб з укладання договорів та інших правочинів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У судовому засіданні встановлено, що 20.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір № 494И/06. Відповідно до умов кредитного договору банк надає [PERSON] грошові кошти в сумі 75 000 доларів США 00 центів. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 12,8 процентів річних, з подальшим збільшенням до 16,5 процентів річних. Кредитні кошти надаються строком по 10.12.2026 року. У зв'язку із змінами у діючому законодавстві, Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]». 18 травня 2010 року у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]». Відповідно до п. 3.3.3. кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п.2.5.1. цього договору. Не пізніше визначеного п. 1.3 цього договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п. 2.3 цього договору, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню. Відповідно до п. 4.5 договору за неналежне виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3.3.3 договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми неналежно виконаного зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 494И/06 від 20.12.2006 року, між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №42432.Предметом іпотечного договору є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира № 27, загальною площею 70,7 кв.м, житловою площею 41,2 кв.м, яка розташована в будинку № 69 по пр. Дзержинського в місті Донецьку. Взяті на себе за кредитним договором № 494И/06 від 20.12.2006 року зобов'язання по поверненню кредиту та процентів [PERSON] виконує не належним чином, у зв'язку з чим за кредитним договором виникла прострочена заборгованість. Станом на 02.08.2016 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 1\~676\~166,30 грн., з яких: заборгованість за кредитом 37\~895,48 доларів США; заборгованість по процентам 28\~774,05 доларів США; плата за пропуск платежів 23\~860,34 грн. 20.04.2012 року Гірницьким районним судом м. Макіївки Донецької області ухвалено рішення по цивільній справі №2/0510/490/2012 про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованості за кредитним договором № 494И/06 від 20.12.2006 року в розмірі 602\~358,69 грн. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1\~ст. 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно п. 7.1 іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, потекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 7.4. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку»\~та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки у будь-який спосіб на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку та умовами цього договору. Відповідно до п. 7.5. іпотечного договору іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК України. Згідно зі ст. ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України\~угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Статтею 589 ЦК України\~передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іотекодержателя. Згідно з ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього Договору та умов Кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель. Відповідно до\~статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, згідно п. 7.6.2 договору іпотеки у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі з дотриманням умов, визначених в\~Законі України «Про іпотеку». Крім того, відповідно до вимог\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону, - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством. Відповідно до\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку»\~ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Пунктом 42 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як\~статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої\~статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК. Дане положення не позбавляє права кредитора саме на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК, а також не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені (які за відповідні періоди не були стягнутими), передбачені договором за несвоєчасну сплату кредиту. Крім того, позиція Верховного Суду України викладена в постанові № 3-71 гс 14 від 09.09.2014 року, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Таким чином, ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» набуло законного права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до\~ст. 41 Закону України «Про іпотеку»\~реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої\~Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до\~ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем\~\~\~\~про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог\~\~іпотекодержателя, яким\~\~також\~\~вважається\~\~ відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону. Відповідно до\~ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.\~\~У\~\~разі\~\~набуття права\~\~власності\~\~на предмет іпотеки іпотеко держатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета\~\~іпотеки\~\~над\~\~розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до\~ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 37\~Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя\~статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням\~статті 124 Конституції України. Законом України "Про іпотеку", а саме: статтями 33, 36, 37 та договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до\~ст. 41 Закону України «Про іпотеку»\~реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої\~Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього\~Закону. В пункті 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~так і положенням пункту 4 частини першої\~статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має визначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання прав іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Будь-які дані про визнання цих договорів в судовому порядку недійсними суду не надавалися. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Будь-яких належних доказів у спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано, як не надано доказів існування заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved