Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «ВИДАВНИЦТВО ЕКОНОМІКА», ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ХПБ «ЕКОНОМІКА», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист гідності, честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди. У позовних вимогах викладених у позовній заяві позивач просить суд: 1.Визнати недостовірною і такою, що шкодить його гідності, честі та діловій репутації інформацію, поширену [INFO] на веб-сайті http.delo.ua за адресою: [INFO] у статті під заголовком [INFO], а саме (мовою оригіналу) що міститься у наступних висловах: -« ... [PERSON] отказывается выдавать уполномоченному лицу печати, лицензии, бухгалтерские документы,...»; -«ГФС в прошлом году закрыла против него уголовное производство по статьям 205 (фиктивное предпринимательство) и 191 (присвоение, растрата чужого имущества.»; - «Напомним, вчера НБУ принял Постановление № 162/БТ об отзыве лицензии и ликвидации банка «СОЮЗ». Такое решение регулятор принял в связи с допущенными банком нарушениями в сфере финмониторинга, в частности за отмывание денег.». 2.Зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЦТВО «ЕКОНОМІКА», Товариство з обмеженою відповідальністю (КОМУНІКАЦІЙНИЙ ХАБ «ЕКОНОМІКА» спростувати недостовірну інформацію стосовно [PERSON] , поширену [INFO] на веб-сайті http.delo.ua за адресою: [INFO] у статті під заголовком «[INFO]», а саме (мовою оригіналу) що міститься у наступних висловах: -« ... [PERSON] отказывается выдавать уполномоченному лицу печати, лицензии, бухгалтерские документы,...»; -«ГФС в прошлом году закрыла против него уголовное производство по статьям 205 (фиктивное предпринимательство) 191 (присвоение, чужого имущества.»; -«Напомним, вчера НБУ принял Постановление №162/БТ об отзыве лицензии и ликвидации банка «СОЮЗ».Такое решение регулятор принял в связи с допущенными банком нарушениями в сфере финмониторинга, в частности за отмывание денег.», шляхом розміщення не пізніше 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили на тому ж веб-сайті http.deIo.ua, на якому було розміщено статтю за адресою: [INFO] «[INFO]», під заголовком «спростування» інформації такого змісту: «ОПРОВЕРЖЕНИЕ. « [INFO] на веб-сайті http.delo.ua за адресою: [INFO] была опубликована стаття під заголовком «[INFO]». Распространенная в указаной статтье информация о [PERSON] является недостоверной. Недостоверная информация содержится в следующих фразах: «... [PERSON] отказывается выдавать уполномоченному липу печати, лицензии, бухгалтерские документы,...»; «ГФС в прошлом году закрыла против него уголовное производство по статьям 205 (фиктивное предпринимательство) и 191 (присвоение, растрата чужого имущества.»; «Напомним, вчера НБУ принял Постановление М162/БТ об отзыве лицензии и ликвидации банка «СОЮЗ». Такое решение регулятор принял в связи с допущенными банком нарушениями в сфере финансового мониторинга, в частности за отмывание денег.» Текст спростування має бути розміщений тим же шрифтом і розміром як шрифт самої Статті. Витрати, пов`язані із спростуванням вказаних відомостей покласти на відповідачів. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЦТВО «ЕКОНОМІКА», Товариство з обмеженою відповідальністю КОМУНІКАЦІЙНИЙ ХАБ «ЕКОНОМІКА» на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 100 000 гривень (сто тисяч гривень). Покласти всі судові витрати на Відповідачів. На мотивування заявлених позовних вимог вказує наступне: [INFO] на сайті Інтернет-порталу "Дело.uа" http.delo.ua у розділі « Деньги/ Новости финансов/ Новости банков » за адресою: [INFO] було розміщено статтю під заголовком «[INFO]», (далі Стаття) автором якої зазначена [PERSON] . У Статті зазначено, що інформація стосовно Позивача повідомлена Директором Департаменту розслідування протиправних діянь та запобігання корупції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] . Недостовірна інформації міститься у наступних твердженнях Статті: -Висловлення № 1: «Работники не забаррикадировались, но ждут учредительные документы, потому что [PERSON] отказывается выдавать уполномоченному лицу печати, лицензии, бухгалтерские документы, и на сегодня предоставил только списки работников банка.»-сетует [PERSON].» Інформація, про те, що Позивач відмовляється видавати уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі -Фонд) печатки, ліцензії та бухгалтерські документи «банку «Союз» (мова йдеться про Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «СОЮЗ», не відповідає дійсності. Згідно із ч. 2 ст. 37 Закону України від 07.12.2000 р. № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» виконавчим органом банку, що здійснює поточне управління, є правління банку. Позивач не є головою або членом правління АТ «КБ «СОЮЗ» та не здійснює виконавчих функцій щодо останнього. Твердження у Статті, що саме Позивач безпідставно відмовляється видавати уповноваженій особі Фонду печатки, ліцензії та бухгалтерські документи є недостовірною інформацією та направлено на створення у пересічних громадян враження, що Позивач безпідставно нехтує покладеними на нього зобов`язаннями та законом. -Висловлення № 2: «Заметим, что ранее [PERSON] возглавлял обанкротившийся «Родовид Банк». По словам [PERSON], ГФС в прошлом году закрыла против него уголовное производство по статьям 205 (фиктивное предпринимательство) и 191 (присвоение, растрата чужого имущества).» Відповідачі безпідставно заявляють у Статті про, начебто, існування у минулому році кримінальних проваджень із звинувачення Позивача у здійснені кримінальних злочинів, передбачених ст. 205, ст.191 Кримінального Кодексу України (далі- КК України). У Статті не міститься конкретних посилань на офіційні джерела з яких взята інформація про порушення проти Позивача кримінальних проваджень та про їх закриття ДФС у минулому році. Зазначена у Статті інформація не відповідає дійсності, Державна фіскальна служба України ніколи не порушувала проти Позивача кримінальні справи. В даному ж випадку у Статті поширені власні твердження Відповідачів, не підкріплені інформацією з офіційних джерел. Висловлення № 3: Напомним, вчера НБУ принял Постановление №162/БТ об отзыве лицензии п ликвидации банка «СОЮЗ». Такое решение регулятор принял в связи с допущенными банком нарушениями в сфере финмониторинга, в частности за отмывание денег. Носієм негативної інформації тут є слово «отмывание». Для позивача як для бізнесмена та, зокрема, як для особи, яка професійно працює в банківському секторі, власника банку та керівника банку, бездоганність ділової репутації має особливо важливе значення. Зазначені у Статті твердження не відповідають дійсності та порочать честь, гідність Позивача, спаплюжать його ділову репутацію, підривають його діловий авторитет, напрацьований ним протягом тривалих років сумлінної діяльності. Оприлюднення недостовірної інформації у Статті негативно вплинуло на стосунки як в особистому житті, так і в ділових сферах, створило образливе сприйняття до особи Позивача в суспільстві. Позивач вказує, що поширення Статті завдало значної шкоди його гідності, честі та діловій репутації. У Статті вказується на скоєння ним дій, які порушують закон та моральні засади суспільства. Довгий час він був пригнічений тим, що прочитав про себе, і тим, що хтось навмисно таке про нього розповсюджує. Одночасно був обурений порушенням свого права на повагу до гідності й честі. Але найбільше страждання спричинило те, яким буде сприйняття його особистості суспільством. Стаття була розповсюджена необмеженому колу осіб, веб-сайт http://delo.ua є доступним будь-кому в мережі Інтернет, і Стаття була на ньому розміщена довгий час. Завдана йому моральна шкода має вираження у особистих переживаннях щодо своєї репутації серед знайомих та майбутнього в діловій сфері, відношення оточуючих до нього та до його родини. Стаття містить обвинувачення у злочинній і протиправній діяльності. І саме внаслідок цього він втратив деякі ділові зв`язки, партнерів. Відповідачі зобов`язані відшкодувати моральну шкоду, завдану розповсюдженням відомостей, які не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію. З врахуванням завданих значних страждань розповсюдженою Статтею, а також принципів розумності та справедливості, позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень. Протоколом автоматизованого розподілу від 19.10.2016 року була визначена суддя [PERSON] для розгляду справи. У зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] відбувся повторний автоматизований розподіл справи і для розгляду справи була визначена суддя Хоменко О.Л. Ухвалою від 24.10.2016 року суддею Хоменко О.Л. справа була принята у провадження (а.с. 70 т.1). У зв`язку з звільненням у відставку судді Хоменко О.Л. розпорядженням керівника апарату Голосіївського районного суду № 4077 від 12.11.2018 року був призначений повторний автоматизований розподіл справи(а.с. 1 т.2) і для продовження розгляду справи була визначена суддя Хоменко В.С.(а.с.2 т.2). Ухвалою від 19.11.2018 року суддею Хоменко В.С. справа була прийнята у провадження та призначена до розгляду(а.с.3-4 т.2). Відповідач ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ХАБ «ЕКОНОМІКА» подав заперечення проти позовної заяви у яких заявлений позов не визнає, та посилається на таке: Щодо висловлювання № 1 , - вказує, що позивач сам зазначив що є «власником істотної участі та беніфіціаром», власником та керівником», а також «беніфіціаром АТ «КБ Союз». Дані з ЄДРПОУ стосовно АТ «КБ «СОЮЗ» також підтверджують те, що Позивач є кінцевим беніфіціаром вказаного банку. З чого випливає, що саме Позивач є особою, що прямо чи опосередковано впливає на діяльність АТ «КБ «СОЮЗ», в тому числі фактично може заборонити співробітникам АТ «КБ «СОЮЗ» надавати будь-які документи. Тому посилання Позивача на відсутність у нього як у Голови Спостережної Ради повноважень на зберігання та, відповідно, видачу Фонду печатки, ліцензії та будь-яких бухгалтерських документів не може свідчити про відсутність факту його відмови від надання або прийняття рішення про надання вказаних документів Фонду. До того ж Позивач не заперечує вказаного в статті факту про надання ним Фонду списків співробітників АТ «КБ «СОЮЗ». Відтак, за логікою Позивача, у останнього було достатньо повноважень для надання інформації про співробітників АТ «КБ «СОЮЗ», і недостатньо для надання витребуваних Фондом печатки та документів. Щодо висловлювання № 2 вказує, що позивач стверджує у позовній заяві, що інформація про закриття кримінального провадження стосовно Позивача Державною фіскальною службою є недостовірною та такою, що порочить його честь і гідність та ділову репутацію, оскільки така інформація свідчить про, начебто, скоєння останнім злочинів. Однак інформація про закриття кримінальних справ стосовно Позивача не є твердженням про вчинення ним злочину, адже вина будь-якої підозрюваної особи, відносно якої таке провадження відкрите, визначається виключно відповідним рішенням суду. Відтак, така інформація не містить негативних по відношенню до Позивача тверджень. Більш того, інформація про закриття кримінального провадження стосовно будь-якої особи, навпаки, свідчить про те, що відповідні правоохоронні органи не знайшли доказів причетності такої особи до скоєння злочину, а відтак є позитивною інформацією про особу, та такою, що свідчить про непричетність такої особи до скоєння злочину. Щодо висловлювання № 3 відповідач зазначає, Голова національного Банку України [PERSON] особисто зробила наступну заяву: «Для нас не стало сюрпризом желание собственников неплатежеспособных банков с помощью судов уклониться от выполнения своих обязательств перед Нацбанком, перед вкладчиками. Но в этом году эти суды нас смогли реально удивить. Это можно назвать "Зомби возвращаются", потому что сейчас два банка, которые мы вывели с рынка за мошеннические действия, отмывание денег - банк "Союз" и банк "Велес", они недавно через суды возобновили свою деятельность». Вказана заява була зроблена Інтернет-виданню Financial club та опублікована [INFO] за посиланням [INFO].(а.с.93-96 т.1). Відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, зазначивши що Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Позивач [PERSON] є власником ПАТ «КБ «СОЮЗ» і викладені у статті спірні відомості стосувалися саме його діяльності як посадової особи при здійсненні працівниками Фонду та уповноваженої особи Фонду своїх прямих обов`язків, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Аналіз змісту статті говорить про те, що вона направлена не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а на доведення до широкого кола людей оцінки діяльності посадової особи АТ «КБ «СОЮЗ» та позиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно цієї діяльності. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.(а.с.200-298 т.1). Позивачем подана відповідь на відзив відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у якому позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги(а.с. 221-223 т.1.). Відповідачем Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подані заперечення на відповідь на відзив у яких він просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.(а.с.20-23 т.2). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] на сайті Інтернет-порталу "Дело.иа" http.delo.ua у розділі « Деньги/ Новости финансов/ Новости банков » за адресою: [INFO] було розміщено статтю під заголовком [INFO]. Позивач просить визнати недостовірною і такою, що шкодить його гідності, честі та діловій репутації інформацію, що міститься у наступних висловах: «... [PERSON] отказывается выдавать уполномоченному лицу печати, лицензии, бухгалтерские документы,...»; «ГФС в прошлом году закрыла против него уголовное производство по статьям 205 (фиктивное предпринимательство) и 191 (присвоение, растрата чужого имущества.»; «Напомним, вчера НБУ принял Постановление № 162/БТ об отзыве лицензии и ликвидации банка «СОЮЗ». Такое решение регулятор принял в связи с допущенными банком нарушениями в сфере финмониторинга, в частности за отмывание денег.». Позивач є публічною особою, дані з ЄДРПОУ стосовно АТ «КБ «СОЮЗ» також підтверджуть, що позивач є кінцевим беніфіціаром вказаного банку. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно п.п. 19, 21 даної Постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом досліджений наданий позивачем висновок експерта № 102/16 від 29.03.2016 року за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем(обладнання) та засобів (а.с.22-40 т.1). Цей висновок експерта оцінюється судом разом з іншими доказами по справі і встановленими судом обставинами, і цей висновок не суперечить висновку суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вказані у позовній заяві вислови на думку суду не можна вважати твердженнями, оскільки характер висновків та мовні засоби є оціночними судженнями які містять критичну оцінку. В даному випадку поширена відповідачем в статті інформація щодо позивача, виходячи зі змісту всієї статті в цілому та змісту конкретних абзаців і фраз, складовою частиною яких вона виступала, має характер суб`єктивного припущення та не може бути кваліфікована судом як повідомлення про факт, що підлягає перевірці на предмет його істинності. Крім того судом встановлено, що у статті переважно викладена критична оцінка діяльності позивача, що є вираженням суб`єктивної думки і поглядів. Така особлива форма подання мала на меті забезпечити, щоб інформація мала вплив на пересічного читача, а тому автор не може вважатися таким, що перевищив межі своєї свободи вираження через те, що обрав таку особливу форму викладення. Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. В рішенні по справі Лінгенс проти Австрії (12/1984/84/131) Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями. Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Європейський суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди оскільки вона стороною позивача не доведена. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із засад цивільного судочинства справедливості, добросовісності і розумності та з урахуванням балансу інтересів скерованих в принципах зазначених в ст. 3 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed