Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі продажу 43/100 жилого будинку удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на 21, 5/100 жилого будинку. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що її батькам належало господарство в с. Малі Сади Дубенського району Рівненської області. Головою колгоспного двору був батько [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька вона залишилась єдиним членом господарства, оскільки мати вийшли вдруге заміж, та переїхала проживати в м. Дубно, а рідний брат [PERSON] також переїхав проживати в м.Дубно. Порадившись з матір`ю та братом, вона вирішила продати житловий будинок з господарськими будівлями в с. Малі Сади Дубенського району та купити житло в м. Дубно для себе та брата. Вони з братом займались пошуком житла. 27 квітня 1984 року вона продала житловий будинок за 3000 крб. Крім будинку вона продала худобу, урожай та коштовності, сума вилучених коштів становила 7000 крб. У липні вони знайшли житло: 43/100 жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , що належало на праві власності [PERSON] . Вартість цієї частини жилого будинку становила 10500 крб. Кошти за будинок вона разом з братом передавала продавцю. 3500 крб. вони з братом розділили порівну. За домовленістю між нею та братом договір купівлі-продажу жилого будинку формально був оформлений на ім`я тільки брата і був посвідчений 26 липня 1984 року державним нотаріусом Дубенської міської державної нотаріальної контори Чаюком В.Ф., реєстр №2276. Придбана ними житло складалось з частини будинку (двох жилих кімнат, коридора та тамбура), а також літньої кухні, яка фактично була окремим жилим будинком, куди входило дві жилі кімнати, кухня та коридор. Після укладення договору і проведеного часткового ремонту вона разом зі своєю сім`єю поселилась у жилий будинок, а брат з сім`єю у літню кухню. Кожен з них утримували свої приміщення за особисті кошти, окремо сплачували комунальні послуги, спору між ними не було. 18.12.2012 її брат [PERSON] помер, а [INFO] померла його дружина [PERSON] , з якого у них також ніколи не було спору щодо житла. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є їхній син, відповідач по справі [PERSON] , який вважає, що 43/100 жилого будинку [ADDRESS] належала тільки його батькам, тим самим заперечує її право власності на цю частину жилого будинку. Зазначені обставини змусили її звернутись до суду з даним позовом. Вважає, що договір купівлі-продажу 43/100 жилого будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] є удаваним в частині покупця, оскільки за змістом цього договору зазначене майно оплатив і придбав для себе її брат [PERSON] , а наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору не тільки братом, але і нею. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, з підстав зазначених у позові, який просили задоволити у повному обсязі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у 1984 році батьки його мами, надали його батькам кошти у розмірі 9000 крб. на придбання спірного житлового будинку. У мами був менший брат, [PERSON] , то його батьки пообіцяли, що дозволять йому проживати з ними скільки буде потрібно у м.Дубно. Решту грошей у сумі 1500 крб. були особистими заощадженнями батьків. 26 липня 1984 року між його батьком, [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 43/100 жилого будинку (частина жилого будинку та літня кухня із господарськими будівлями) по [ADDRESS] за 10500 крб. Після проведення ремонту батьки разом з ним поселилися в частині житлового будинку, разом із ними став проживати і брат матері [PERSON] . Позивачка у справі, [PERSON] , була рідною сестрою його батька. 27 квітня 1984 року нею був проданий житловий будинок в с.Малі Сади Дубенського району Рівненської області, де вона проживала із своєю сім"єю. Враховуючи те, що після відчуження будинку вона не придбала відразу власний будинок, не мала де проживати із сім"єю, його батько і мати дозволили тимчасово пожити у літній кухні, яка знаходилася на території господарства. Також вони дозволили їм тимчасово зареєструватися у цьому помешканні. У сім"ї позивачки, на той час, постійно виникали сварки та непорозуміння, а чоловік зловживав алкогольними напоями. Через це 19 жовтня 1984 року його батьком написано заяву до Дубенської міської державної нотаріальної контори на ім"я [PERSON] (зараз [PERSON] ) у якій повідомлено, що ним розірваний усний договір житлового найму, на підставі якого вона і її сім"я проживають у його помешкані, у зв`язку із тим, що вказане приміщення необхідне йому для власних потреб. Наданий термін 1 місяць з моменту отримання заяви звільнити займане приміщення з усім майном та людьми. Вказана заява свідчить про те, що будинок належав виключно його батькові, а позивачці про це було відомо починаючи з 1984 року. Після сімейної розмови між ними та батьком було вирішено дозволити сім"ї позивачки проживати у приміщенні літньої кухні ще деякий час, але із встановленням окремого лічильника на світло і окремою сплатою понесених фактично комунальних витрат. Тому квитанції на світло їй приходили окремо, лише по показниках лічильника у літній кухні. Таке її проживання у цьому господарстві тривало до 2002 року. У 2002 році [PERSON] . залишила це помешкання і переїхала проживати по місцю теперішнього свого проживання. Будь-яких претензій до дня смерті батька і після цього не пред`являла. Він ніколи у своїй сім"ї не чув будь-якої мови, що житловий будинок із господарськими будівлями є "спільною частковою власністю" його батька та позивачки. Вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено з метою приховання іншої угоди, а тому її позовні вимоги є безпідставними. З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 19 березня 2018 року. Не пред`явлення позивачем претензій протягом майже 34-х років щодо придбання приміщення на ім`я батька [PERSON] , з урахуванням того, що вона достовірно знала про указаний договір, адже зазначає у позовній заяві про те, що була особисто присутня під час його укладання, дає усі підстави вважати, що вона ніколи не заперечувала факт належності спірного рухомого майна саме [PERSON] , тому правові підстави для визнання цього договору удаваним в частині покупця та задоволення інших її похідних вимог відсутні. Після смерті батька, який помер [INFO] , [PERSON] із заявами про прийняття спадщини не зверталася, будь-яких майнових претензій ні до кого не заявляла. Лише після смерті матері, позивачка вирішила, що їй належить на праві спільної часткової власності будинок його батьків. Вважає, що окрім того, що позов є безпідставним, збіг строк позовної давності. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, з підстав, зазначених у відзиві на позов, у задоволенні якого просять відмовити в зв`язку із пропуском строку позовної давності. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що у 80-х роках мама позивачки купила будинок в [ADDRESS] . Цей будинок вона купувала для дочки та сина. Позивачка [PERSON] з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] жили в частині будинку, робили там ремонт, а її брат [PERSON] з дружиною [PERSON] жили у літній кухні. Разом вони проживали десь до 2003 року, комунальні послуги сплачували окремо. До дружини [PERSON] [PERSON] постійно приходив її брат [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді пояснив, що він є рідним братом матері відповідача. У 1984 році він прийшов з армії і збирався жити в м.Дубно. Мати сказала, що купить його сестрі [PERSON] хату і він буде там жити. Мати дала 9 тис. крб. на хату, купили частину будинку в [ADDRESS] . Чоловік сестри взяв в ту хату свою сестру [PERSON] з сім`єю, вони поселились в частину будинку, а його сестра з сім`єю та він поселились в літню кухню. Він проживав там 5 років, постійно туди приходив і там зареєстрований. Швагро завжди говорив, що будинок на ньому і ніяких претензій не було. Його взяла до себе жити сестра, а швагро взяв свою сестру. Вселились в будинок разом. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що будинок в [ADDRESS] купувався матір`ю позивачки [PERSON] за кошти, виручені з продажу будинку в с. Малі Сади Дубенського району. Будинок купувався для двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] жив з жінкою на квартирі в м.Дубно, а [PERSON] вийшла заміж і жила в будинку з матір`ю. Потім мати теж вийшла заміж і пішла жити до чоловіка в м. Дубно, проте часто приїжджала до дочки. [PERSON] весь час казала, що хоче продати хату в селі і купити для дітей житло в м.Дубно. Хотіла щоб дочка [PERSON] була ближче до неї, так як в неї був агресивний чоловік. Згодом вона продала будинок, купила частину будинку в Дубно, де поселилась і дочка і син з сім`ями. В Дубно вони перебрались в кінці осені, коли продали худобу і урожай. Про те, чи будинок куплений лише за гроші матері позивачки вона не знає. При укладанні договору купівлі-продажу вона присутня не була. Позивачка ніколи не казала, що будинок оформлений на брата, казала, що половина її, а інша половина брата. Чи були між ними конфлікти не знає. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що будинок в [ADDRESS] купувався матір`ю позивачки для двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] жила з сім`єю в частині будинку, а [PERSON] в літній кухні. Робили ремонт, бо хата булла дерев`яна, потребувала ремонтних робіт. Він з бригадою робили там ремонт 3-4 рази. З [PERSON] часто спілкувався, зустрічались в гостях у [PERSON] . Ремонт просила робити [PERSON] , а її брат утримував свою частину житла - літню кухню, у них в кожного був свій сарай. Потім [PERSON] перекрили хату, коли [PERSON] вже не було в живих. Все це знає зі слів матері позивачки [PERSON] . Як були оформлені документи не знає, при укладанні договору присутній не був. Позивачка про це нічого не говорила. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що будинок в [ADDRESS] купувався її сестрою [PERSON] для двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] після смерті чоловіка вдруге вийшла заміж, пішла жити до чоловіка в м. Дубно. У її дочки [PERSON] був дуже агресивний чоловік, тому [PERSON] хотіла, щоб дочка жила ближче до неї. Її покійний батько знайшов цю хату в м.Дубно, де продавалась частина будинку і літня кухня, звласником будинку за ціну домовлялась [PERSON] . Вона продала будинок в с. Придорожне, продала також худобу, ще поміг її чоловік. За будинок дали 10 тис. крб. Оформляли документи в нотаріуса в м.Дубно. Тетяна поселилась в будинку, а її брат в літній кухні. По документах хату оформили на [PERSON] , бо чоловік [PERSON] був дуже агресивний, вона хотіла з ним розлучитись, тому [PERSON] боялась, щоб він потім не вісужував хату. В будинок в [ADDRESS] [PERSON] переїхала у 1984 році, згодом цю хату перекривала. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона сусідка позивачки, часто спілкуються. Знає, що будинок в [ADDRESS] купувався її матір`ю для двох дітей. В тому будинку жили позивачка [PERSON] з сім`єю та її брат [PERSON] . [PERSON] жила в будинку, де робила ремонт, перекривала хату, а [PERSON] жив в літній кухні. Він ніде не робив, коли захворів, то його доглядала сестра [PERSON] . За документи нічого не знає. Заслухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку, який був посвідчений 26 липня 1984 року державним нотаріусом Дубенської міської державної нотаріальної контори Чаюком В.Ф., реєстр №2276, [PERSON] купив у [PERSON] 43/100 оноповерхового дерев`яного жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Будинок розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. та складається в цілому з чотирьох жилих кімнат, підсобних приміщень і приналежних до нього господарських будівель та споруд (літня кухня, 4 сараї. Дві убиральні, колонка, огорожа). Продаж вчинено за суму 10500 крб. (а.с. 3-8). Згідно договору купівлі-продажу будинку в с.Малі Сади Дубенського району Рівненської області від 27.04.1984 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок в с. Малі Сади за 3000 крб. (а.с. 9). Згідно довідоки № 1125 від 01.11.2017, №1126 від 03.11.2017 головою домогосподарства в с.Малі Сади Дубенського району за 1980-1982 року значиться [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.10, 11). Батьками позивачки зазначені: [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] , та померла [INFO] (а.с. 12-16). Страхове свідоцтво про страхування будівель в [ADDRESS] складене на ім`я [PERSON] (а.с. 17, 18, 19). Згідно наданих рахунків [PERSON] сплачувала комунальні послуги, зокрема за користування електроенергією за 2002 рік в будинку за адресою: вул. Морозенка, 8/1 м. Дубно . Договір про користування електричною енергією складений на її ім`я (а.с. 17-23). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 25). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить відмітка у паспорті (а.с. 26). За вказаною адресою зареєстрований також відповідач [PERSON] (а.с. 39-40). У технічному паспорті на житловий будинок 43/100 за адресою: [ADDRESS] власником зазначений [PERSON] (а.с. 46-47). У будинковій книзі на житловий будинок по [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 48-51). 19 жовтня 1984 року [PERSON] було написано заяву до Дубенської міської державної нотаріальної контори на ім"я [PERSON] у якій повідомлено, що ним розірваний усний договір житлового найму, на підставі якого вона і її сім"я проживають у його помешканні, у зв`язку із тим, що вказане приміщення необхідне йому для власних потреб. Наданий термін 1 місяць з моменту отримання заяви звільнити займане приміщення з усім майном та людьми (а.с. 43). Згідно матеріалів спадкової справи № 94/2013, зокрема: інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 52472068 від 03.07.2018, після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна є [PERSON] . Спадкоємцем майна [PERSON] є її син [PERSON] , про що свідчать матеріали спадкової справи № 70/2017 (а.с. 65-93). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 та 80 ЦК України в редакції 1963 року позовна застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви Перебіг строку позовної починається з дня виникнення права на позов. Право виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свої Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини своєчасно не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Виходячи з обґрунтувань позовних вимог та пояснень позивача, про порушення своїх прав вона знала ще під час укладення договору купівлі-продажу, тобто 26 липня 1984 року. До суду позивач звернулася 19 березня 2018 року, тобто з пропуском встановленого строку для звернення до суду і підстав для його поновлення судом не встановлено. У пункті 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed