Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 27.12.2006 року було укладено кредитний договір № HAE2GK01270073. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 32000,00 доларів США строком до 25.12.2006 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] 27.12.2006 року було укладено договір іпотеки № HAE2GK01270073 (надалі - договір іпотеки). Згідно з п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 37,60 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за Кредитним договором не виконав. Позивач також зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.11.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 37,60 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, позивач зазначає, що договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотеко держателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотеко держатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушення умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя та повинно відбуватися на підставі рішення. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № HAE2GK01270073 від 27.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 37602,24 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,75% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 25.12.2026 року (а.с.8-9). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] 27.12.2006 року було укладено договір іпотеки № HAE2GK01270073. Згідно з п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 37,60 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 27.12.2006 року за р. №7016, який було зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в державному реєстрі правочинів: витяг №3405053, виданий 27.12.2006 року, правочин № 1841831 (а.с. 11-12). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.11.2011 року, яке згідно відмітки набрало законної сили позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 37,60 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 13-14). Відповідно до листів та реєстрів відправки поштових повідомлень, що знаходяться в матеріалах справи відповідачу були направлені повідомлення, в яких вказано, що оскільки стосовно зазначеного предмету іпотеки ухвалене рішення про звернення стягнення, у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, вимагається від всіх мешканців предмету іпотеки та всіх зареєстрованих осіб, добровільно звільнити наступне нерухоме майно: квартиру загальною площею 37,60 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] разом із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім'ї та іншими мешканцями. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи те, що письмові вимоги про виселення неодноразово направлялись відповідачу, суд приходить до висновку про належне повідомлення позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" про необхідність відповідачу звільнити предмет іпотеки та виселитись з нього, тобто вимоги ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖУ України позивачем щодо направлення подібних повідомлень дотримані. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (згідно з ст. 33 це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволенними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку») іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням. Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача про виселення відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог позивача, щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача суд вважає зазначити наступне. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в України визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, та той факт, що довідкою КП "Жилкомсервіс" від 23.10.2014 року підтверджується, що відповідач не є зареєстрованим проживаючим за адресою: [ADDRESS], позовні вимоги в частині зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial