Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача - ФОП [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 09.04.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір №192 про виконання робіт з виготовлення меблів, а саме кухні з фасадом з натурального дерева. Виконавець зобов»язався виконати роботи з власних матеріалів в повному обсязі до 06.07.2015 року. Проте, в строк визначений договором виконавець не виконав роботи в повному обсязі і не повернув кошти за роботу, яка ним виконана не була. Так, за договором №192 виконавець повинен був встановити кухонні меблі, які складаються з корпусів та 26 елементів фасаду з натурального дерева. Станом на 06.07.2015 року позивачем було сплачено за виготовлення корпусів 13\~000.00 грн. та 53\~000.00 грн. за фасади з натурального дерева, оставався залишок по оплаті за встановлення меблів у розмірі 2\~000.00 грн. Меблі для кухні були встановлені частково і після строку зазначеного в договорі, аж наприкінці жовтня 2015 року. Отже, були встановлені корпуси меблів та 7 елементів фасаду з 26 одиниць, 19 елементів не було встановлено, проте гроші за них були нею сплачені. Вважає, що відповідач свою роботу виконав частково і повинен повернути частково гроші, отримані для виконання цієї роботи, а саме за 19 фасадів з натурального дерева в сумі 38\~727.00 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь борг за невиконане зобов»язання в розмірі 45\~628.26 грн., з яких 38\~727.10 грн. сума основного зобов»язання, 5886.51 грн. -15.2% інфляції за період з липня 2015 року по травень 2016 року, 1014.65 грн. 3% річних за період з липня 2015 року по травень 2016 року, а також стягнути 50\~000 грн. в рахунок моральної шкоди та судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав доводи позовної заяви, просив суд про задоволення позовних вимог. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не зявився. Судом належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи за відомою суду адресою його реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про його виклик в пресі, про причини своїх неявок до суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №192 про виконання робіт з виготовлення меблів, а саме кухні з фасадом з натурального дерева. Відповідно до п. 2.2. Договору виконавець зобов»язався виконати роботи з власних матеріалів в повному обсязі до 06.07.2015 року. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, відповідач в строк визначений договором не виконав роботи з виготовлення та встановлення меблів в повному обсязі і не повернув кошти за роботу, яка ним виконана не була. Так, за договором №192 виконавець повинен був встановити кухонні меблі, які складаються з корпусів та 26 елементів фасаду з натурального дерева. Станом на 06.07.2015 року позивачем було сплачено за виготовлення корпусів 13\~000.00 грн. та 53\~000.00 грн. за фасади з натурального дерева, оставався залишок по оплаті за встановлення меблів у розмірі 2\~000.00 грн. Меблі для кухні були встановлені частково і після строку зазначеного в договорі, аж наприкінці жовтня 2015 року. Отже, були встановлені корпуси меблів та 7 елементів фасаду з 26 одиниць, 19 елементів не було встановлено, проте гроші за них були сплачені позивачем. Позивач вважає, що відповідач свою роботу виконав частково і повинен повернути частково гроші, отримані для виконання цієї роботи, а саме за 19 фасадів з натурального дерева в сумі 38\~727.00 грн., а також сплатити 5886.51 грн., що складає 15.2% інфляції за період з липня 2015 року по травень 2016 року, 1014.65 грн. в рахунок 3% річних за період з липня 2015 року по травень 2016 року, а також просила стягнути на її користь з відповідача 50\~000 грн. в рахунок моральної шкоди та судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Обов»язок продавця (виконавця, виробника) передати споживачу продукцію належної якості, як і документи, які підтверджують належну якість продукції, встановлений ст. 6 вказаного Закону. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця відповідно до умов договору, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування шкоди. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу, суми встановленого індексу інфляції та 3% річних, оскільки вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та доведеними представником позивача в судовому засіданні. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то судом було встановлено наступне. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, діями відповідача його довірительці була завдана моральна шкода, що полягає в переживаннях з приводу не можливості придбання кухонних меблів і неможливості нею користуватися, а також неможливості реалізувати свої права споживача. Зважаючи на її вік, крім боротьби з низкою хвороб, вона зазнала моральних страждань, які вона відчувала через докори членів сім»ї, щодо вибору недобросовісного виробника меблів, які також зазнали моральних страждань у зв»язку із незручностями, пов»язаними з неможливістю нормального приготування їжі. Відсутність кухонних меблів доставляла низку незручностей, а в деяких випадках унеможливлювала приготування їжі, оскільки не була встановлена плита, а водою доводилось користуватися у ванній кімнаті. Позивач вважає, що такі моральні страждання, які потягли за собою психічний розлад здоров»я, пов»язаний із щоденними стресовими ситуаціями як вдома так і на роботі підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 50\~000 грн. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; при порушенні зобов»язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Пунктом 23\~\~ постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12.04.1996 року № 5\~\~ передбачено, що при вирішенні вимог позивачів про відшкодування на підставі\~\~ ст. 24 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року\~\~ моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у\~\~ постанові від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних та фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Суд вважає доведеним в судовому засіданні факт спричинення діями відповідача моральної шкоди позивачу, разом з тим суд вважає, що розмір шкоди є завищеним і тому суд визначає розмір моральної шкоди в 5 000 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 3\~\~ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов'язаних з розглядом\~судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.\~\~56\~\~та\~\~ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України\~\~ витрати на правову допомогу\~\~\~мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Згідно ст. 57\~\~Цивільного процесуального кодексу України\~\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що в межах розгляду даної цивільної справи інтереси позивача\~представляв його представник на підставі договору про надання правової допомоги від 18.12.2015 року №03-12/15,\~ про що надано суду відповідні докази, що підтверджують правовий статус даної фізичної особи,\~\~\~\~як адвоката,\~відповідно до положень\~\~Закону України "Про адвокатуру", суду надано також квитанцію до прибуткового касового ордеру, калькуляцію вартості послуг відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних\~\~ та адміністративних справах", таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до частини першої\~\~ ст.11 Цивільного процесуального кодексу України\~\~ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої\~ ст.212 Цивільного процесуального кодексу України\~\~ суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, у розмірі 1\~929.21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial