Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК", фізичної особи-підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди та визнання недійсним пункту договору на туристичне обслуговування. В обґрунтування позовних вимог які в подальшому уточнювала позивач вказує, що 15.08.2017 року між нею та туроператором Товариством з обмеженою відповідальністю "ТТВК", через туристичного агента фізичної особи-підприємця [PERSON] , укладено договір про надання туристичних послуг, вартість подорожі на двох становила 25 948 грн. 16.08.2017 року до вказаного договору внесено зміни та додано до туру третю особу. Сума яку сплатила позивач зі свого боку склала 13 000 грн., решту суми сплатили інші особи, які подорожували з позивачем. Дата вильоту 20.08.2017 о 03.50 год. 19.08.2017 року позивачку у терміновому порядку було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, з діагнозом гострий апендицит, з хірургічним втурчанням. У зв`язку з чим, позивач 19.08.2017 року звернулась в телефонному режимі до співробітника та відповідального менеджера про повернення сплаченої суми, проте їй було відмовлено у поверненні коштів. 01.09.2017 року позивач звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК" з претензією, у відповідь на претензію №11/09/17/2 від 11.09.2017 позивачу надано відмову, з посиланням на пункти договору укладеного між сторонами. Позивач вважає укладений договір недійсним на тій підставі, що він містить несправедливі умови, які не відповідають нормам Закону України «Про захист прав споживачів», з посиланням на те, що застосування штрафу в сумі 100 % як передбачено Законом України «Про туризм». У зв`язку з чим, вважає договір недійсним, відповідач зобов`язаний повернути сплачені позивачем кошти за вирахуванням понесених витрат. Крім того позивач зазначає, що внаслідок дій відповідачів їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в сумі 10 000,00 грн. 04.01.2018 року до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК", в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що заявка на тур № 692090, який було заброньовано для трьох туристів, серед яких є позивачка надійшла Товариству з обмеженою відповідальністю "ТТВК" від ФОП [PERSON] . Через цю систему бронювання відбувається подальший зв`язок між турагентом та туроператором, включаючи можливості анулювання туру та витрат які стягуються з туриста у цьому випадку. Положенням Агенського договору також зазначено розмір відповідальності за ануляцію туру. Разом з цим, в вистемі бронювання відсутня заявка турагента ФОП [PERSON] (або її співробітника) про відмову позивачки [PERSON] від туристичних послуг. Заява позивачки була отримана співробітниками ТОВ «ТТВК» електронною поштою 22.08.2017 на другу добу заброньованого туру. Вказує, що згідно ЗУ «Про туризм» турагенти так само як і туроператори є самостійними суб`єктами туристичної діяльності і на них покладається відповідальність за невиконня умов договору, в тому числі майнова. Окрім того, інформацію позивачу надавав відповідач 2. Та як вбачається з матеріалів турагент не звертався до туроператора в період з 17.08.2017 по 22.08.2017. Щодо визнання недійсними договору, то договір не містить несправедливих умов, а тому не може визнаватись недійсними. Також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди так як позивач не доводить факту спричинення їй моральної шкоди, не наводить причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням такої шкоди, не обґрунтовано розмір такої шкоди. 29.01.2018 року надійшов відзиві від фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якому заперечив щодо позову, просив відмовити, з підстав його недоведеності. 29.01.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові. 27.02.2020 року надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в яких просить стягнути грошові кошти з ТОВ «ТТВК» у розмірі 13 000 грн. на її користь та стягнути солідано з фізичної особи-підприємця [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. на її користь. Та визнати недійсним договір на туристичне обслуговування від 15.08.2017 року. 13.07.2020 року надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в яких просить стягнути грошові кошти з ТОВ «ТТВК» у розмірі 13 000 грн. на її користь та стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. на її користь. Та визнати недійсним договір на туристичне обслуговування від 15.08.2017 року. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач з ТОВ "ТТВК" представника в судове засідання не направив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, в судовому засданні 30.07.2018 надав пояснення по суті позову, заперечував щодо задоволення позову. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, враховуючи думку учасників, що беруть участь у справі, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 15.08.2017 року між позивачем та туроператором Товариством з обмеженою відповідальністю "ТТВК", через туристичного агента фізичної особи-підприємця [PERSON] , укладено договір про надання туристичних послуг, вартість подорожі на двох становила 25 948 грн. 16.08.2017 року до вказаного договору внесено зміни та додано до туру третю особу. За умовами п.2.1. Договору, Туроператор зобов`язується відповідно до бронювання Турагента здійсненого за замовленням Туриста, надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційніно-консультативні послуги, а Турист зобов`язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. Згідно з листом бронювання позивач замовила Тур на Туреччину для трьох осіб на 6 ночей: авіа переліт Київ-Анталія-Київ авіакомпанія «Роза Вітрів», проживання типу DBL+EXB, Grand Park Kemer 5*, з 20.08.2017 по 26.08.2017 р., страхування та груповий трансфер. На виконання зобов`язань за договором, [PERSON] 15.08.2017 року сплатила зазначену суму 13 000 грн., що підтверджується копією квитанції. Решту суми сплатили інші особи, які подорожували з позивачем що підтверджується копією квитанції. Дата вильоту 20.08.2017 о 03.50 год. Номер бронювання для подорожі 692090. Відповідно до ваучеру №2646702569209003 від ФОП [PERSON] , поселення трьох осіб у двомісний номер. В той же час [PERSON] зазначила, що вона через стан власного здоров`я не змогла разом скористатись послугами відповідачів. У зв`язку з тим, що 19.08.2017 року її у терміновому порядку було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, з діагнозом гострий апендицит, з хірургічним втурчанням. Того ж дня, позивачка [PERSON] звернулась в телефонному режимі до співробітника та відповідального менеджера про те, що вона не може здійснити подорож, через те, що знаходиться у лікарні. Та уточнила, про написання заяви про повернення частини коштів, що не були витрачені за її поїздку. У відповідь на її звернення, відповідачем 2, що вона може подати заяву у робочі дні, тобто 21.08.2017 року та її переадресують відповідачу. 21.08.2017 року представником позивача подано заяву з доказами того, що позивач [PERSON] перебуває на лікуванні. В подальшому [PERSON] отримала відповідь, якою їй відмовили у поверненні коштів. Зі змісту позову вбачається, що позивач в телефонному режимі звернулась до відповідача 1 з питанням про повернення коштів, на що, співробітники туроператора зазначили, що заяв позивача не отримували, а також про відсутність інформації про те, що позивач не подорожувала в системі бронювання. Також зазначено, що відповідач 2 не звертався до відділу бронювання, що необхідно було зробити для відміни бронювання та внесення відповідних відомостей. Відповідачем 1 зазначено також, що відповідач 2 мав би зробити це у день повідомлення позивача про неможливість здійснення подорожі, у такому випадку позивачу повернули частину коштів. 01.09.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК" з претензією. Листом №11/09/17/2 від 11.09.2017 у відповідь на претензію [PERSON] надано відмову, з посиланням на пункти договору укладеного між сторонами. З відповіді вбачається, що ними належним чином були виконані зобов`язання за Договором та надані послуги в обсягах визначених договором , оскільки інші особи які укладали договір рахом з позивачем, отримали їх в повному обсязі та здійснили поїздку. Враховуючи викладене турагент та туроператор діяли відповідно до умов договору на туристичне обслуговування від 15.08.2017 року. Відповідно до п.2.1. Туроператор зобов`язується відповідно до бронювання Турагената, здійсненого за замовленням Туриста (замовника) надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) надати інформаціно-консультативні послуги, а турист зобов`язується на умовах цього Договору прийняти їх та оплатити. Пунктом 1.11. Договору встановлено, що ануляція туристичного продукту . (туристичної послуги) відповідно до умов цього Догвоору ,це відмова Турагента від заброньованого туристичного продукту (туристичної послуги), а також право туроператора відмовити Турагенту в надання заброньованого та підтвердженого туристичного продукту (туристичних послуг). Ануляція проводиться шляхом надіслання Турагентом Туроператором або Туроператором Туристу письмового повідомлення з використанням системи бронювання. Відмова від туристичного продукту (туристичної послуги) це відмова Туриста від заброньовано туристичного продукту (туристичного послуги), а також право Туроператора, через Турагента відмовити Туристу в наданні заброньованого туристичного продукту (туристичних послуг) шляхом надіслання підтвердження - ануляції за допомогою системи бронювання. Згідно з положеннями пункту 5.1. Договору, Турист вправі відмовитися від виконання договору до початку туристичної подорожі за умови відшкодування Туроператору фактично понесених ним витрат на створення туристичного продукту і забезпеченню надання його туристу. Заява про відмову туриста від туристичних послуг в письмовій формі приймається тур агентом до виконання з дня отримання такої заяви. Відповідно до п. 5.2. Договору у випадку відмови туриста від виконання цього Договору з будь-яких причин та /або у випадку відмови посольства/консульства у видачі в`їзних віз для туриста,Турист зобов`язується відшкодувати Туроператору витрати понесені Туроператором у зв`язку з організацією тут у наступних розмірах 100% від загаьної вартості туру. Відпвідно до п.7.2. Агентського договору зазначено, що у випадку відмови від тур агента від заброньованих послуг з будь-яких причин Турагент зобов`язується відшкодувати Туроператору витрати понесені у зв`язку з організацією конкретного туру, та прописаний орієнтовний розмір відповідальності. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про Туризм», зокрема турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач подала письмову заяву про повернення коштів, вже після початку туристичної подорожі. Таким чином матеріали справи не містять доказів того, що 19.08.2017 року позивач письмово повідомила Турагента про неможливість скористатись послугами та анулювання туру. Суду не надано доказів, що позивач в письмовому вигляді звернулась до відповідачів із заявою про відмову від виконання договору на туристичне обслуговування. Враховуючи, що позивачем не подано письмової заяви до початку туристичної подорожі, а також те, що фактично послуги передбачені договором іншими особами між яким укладався договір, були використані у повному обсязі, а відтак вимоги в частині повернення коштів задоволенню не підлягає. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначала, що Договір від 15.08.2017 року є недійсним. В уточнених позовних вимогах позивач, просила визнати недійсним договір в цілому. В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви позивач зазначала, що саме пункти 5.2, 5.3., 5.4, 5.6, 5.7 Договору містять несправедливі умови. Як передбачено пунктом 5.2. Договору у випадку відмови туриста від виконання цього Договору з будь-яких причин та /або у випадку відмови посольства/консульства у видачі в`їзних віз для туриста, Турист зобов`язується відшкодувати Туроператору витрати понесені Туроператором у зв`язку з організацією тут у наступних розмірах 100% від загаьної вартості туру. Пунктом 5.3. При відмові туриста від туру,який припадає на період, визначений партнерами як «високий сезон», утримуються витрати понесені Туроператором у розмірі, що не перевищує 100% варості замовлених послуг незалежно від дати бронювання. Пунктом 5.4. у зв`язку з різними вимогами готелів,транспортних компаній та інших суб`єктів, що надають туристичні послуги,витрати Туроператора по організації туру можуть відрізнятися від вказаних у п.5.2. в такому випадку витрати Туроператора відшкодовуються Туристом відповідно до умов бронювання, які опубліковані на сайті Туроператора, підтверджені бронювання, або в листі бронювання у розмірі, що не перевищує 100% вартості замовлених послуг незалежно від дати бронювання. Пунктом 5.6 передбачено, що у випадку не з`явлення Туриста до місця початку надання туристичних послугв належний час вважається відмовою від туристичного продукту. У випадку неявки туристів на рейс (no show) з будь-яки пичин або у випадку інших перешкод здійснення подорож,які не залежить від Туроператора, з Туриста утримуються витрати понесені Туроператором у розмірі , що не перевищує 100 % від вартості туру. Пунктом 5.7. передбачено, що туроператор за цим договором має право на повне відшкодування Туриством через через Турагента витрат з розгляду та обробки індивідуальної заявки на бронювання згідно п.5.2,або 5.3.аюо 5.4.,5.5.,5.6., але не менше 10% від вартості туристичного продукту (туристичних послуг) за таку заявку бронювання. Зокрема, п. 6.3 Договору передбачає, що Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати Туриста за оплачені ним послуги, яким Турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від Туроператора. Туристу не відшкодовуються витрати, що виходять за межі послуг, обумовлених цим Договором.Туроператор не несе відповідальності у випадку ненадання Туристу послуг і/або несвоєчасного повернення туристів в Україну, якщо це зумовлено порушенням останнім умов цього договору і/або іншими неправомірними діями. Як визначили сторони в договорі п. 8.9. Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну Туру. Згідно з ч.1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст.651 ЦК України). Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України). Згідно з положеннями статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Позивач в позовній заяві зазначала, що умови договору є несправедливими, проте не зазначала які саме умови договору є несправедливими. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає в частині 1 що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частина 3 статті 18 Закону визначає, які умови договору є несправедливими. Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Позивач в позовній заяві не обгрунтувала в чому саме умови договору несправедливі. Не встановлено і в судовому засіданні, що умови договору в цілому є несправедливими, так як в договорі забезпечено повний баланс договірних прав та обов`язків сторін Договору. Також звертаючись до суду з позовом позивач зазначала, що в договорі не зазначені істотні умови, проте оскільки позивач не зверталась до суду з вимогами про визнання договору неукладеним, враховуючи що інші особи з яким позивачка уклала договір, скористалась послугами, свідчить про ту обставину, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Крім того, варто зауважити, що у відповідності до положень діючого законодавства, тільки укладений договір може бути визнаний недійсним за наявності законом передбачених підстав для цього. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 901 ЦК України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частина 2 статті 903 ЦК України визначає, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Крім того, стаття 20 Закону України «Про туризм» визначає, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань. Враховуючи викладене, судом не встановлено підстав для визнання договору недійсним, а відтак суд не вбачає підстав також і для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченої суми та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на спростування доводів позивача. Таким чином, враховуючи викладене, позивачем не доведено обставини, на які вона посилається у позовній заяві, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню не підлягає. За наведених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК", фізичної особи-підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди та визнання недійсним пункту договору на туристичне обслуговування є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed