Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідачка є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 55, 80 кв.м., жилою площею 29, 20 кв.м. У квартирі зареєстровані та проживають позивачка разом з малолітнім сином, відповідачка, третя особа та її малолітня дочка. Протягом тривалого часу між сторонами встановлений порядок користування квартирою, а саме: позивачка займає кімнату, площею 16, 3 кв.м., а відповідачка з третьою особою займає кімнату, площею 12, 9 кв.м. На даний час між ними виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування та утримання в належному санітарно-технічному стані квартири, у зв"язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши їй у користування кімнату, площею 16, 3 кв.м., а відповідачці з третьою особо - кімнату, площею 12, 9 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що між сторонами встановлений порядок користування жилим приміщенням, спору з цього приводу у них немає. Вона категорично заперечує проти встановлення порядку користування, оскільки вони на даний час мають намір вирішити питання щодо продажу квартири і прийняття даного судового рішення може в подальшому утруднути продаж квартири. Крім того, в разі задоволення позовних вимог частка позивачки збільшиться. На підставі викладеного відповідачка просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що між ними встановлений порядок користування жилим приміщенням, спору з цього приводу не виникає. В квартирі разом з позивачкою проживає її співмешканець, з яким постійно виникають суперечки щодо виховання дітей. Вона вважає, що підстав для задоволення позову немає. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою відповідачки [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] Сторонам по справі на праві власності (по 1\\2 частині кожній) належить квартира [ADDRESS]. Спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат, площею 16, 3 кв.м. та 12, 9 кв.м., загальною площею 55, 80 кв.м., жилою площею 29, 20 кв.м., що підтверджується поверховим планом. На даний час у спірній квартирі зареєстровано п"ять осіб позивачка [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], відповідачка [PERSON], третя особа [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою форми № 3. Також при розгляді справи встановлено, що у квартирі проживає 6 осіб позивачка разом з малолітнім сином, відповідачка, третя особа з малолітньою дочкою та співмешканець позивачки [PERSON] В своїх позовних вимогах позивачка просить суд встановити порядок користування жилим приміщенням, виділивши їй у користування кімнату, площею 16, 3 кв.м., залишивши у користуванні відповідачки кімнату, площею 12, 9 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров′я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні. В даному випадку доля кожного із співвласників у даній квартирі становить 14, 6 кв.м. (29, 20 кв.м. жилої площі : 2). Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику за позовами про захист приватної власності" № 15 від 22.12.1995 року передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Але слід зазначити, що кімнат, які б ідеально відповідали долі співвласників у спірному жилому приміщенні, у квартирі немає. Виділення позивачці у користування кімнати, площею 16, 3 кв.м., що є більшою на 1, 7 кв.м. її долі у праві власності, призведе до порушення житлових прав відповідачки. Також при розгляді справи встановлено, що між сторонами по справі на даний час жодного спору щодо порядку користування жилим приміщенням не існує, а конфліктні ситуації виникають через непорозуміння у вихованні дітей та неможливості спільного проживання. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як встановлено при розгляді справи, у спірному жилому приміщенні, крім співвласників, також зареєстровані у встановленому законом порядку та проживають малолітній син позивачки, третя особа та її малолітня дочка, які є членами сім"ї співвласників даної квартири. З наведеного можна зробити переконливий висновок про те, що вказані зареєстровані у квартирі особи мають право на користування вказаним спірним жилим приміщенням, а встановлення такого порядку користування жилим приміщенням, який вказує позивачка, призведе до порушення прав зареєстрований у квартирі осіб на користування вказаним приміщенням. Також слід зазначити, що відповідачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується відповідною довідкою. Крім того, суд вважає, що встановлення порядку користування жилим приміщенням не вирішить конфліктної ситуації, що склалася між співвласниками та членами їх сімей. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed