Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 17.10.2019 позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що Рішенням Радомишльського районного суду від 10.03.2011, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2010 до досягненням дитиною повноліття. Проте, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання доньки значно зросли, також зросли потреби самої дитини. Таким чином, витрати на потреби дитини тільки у навчанні складають 1875,00грн щомісячно, а саме відвідування дитиною навчання у НВК №293 м. Києва Деснянського району, курсів англійської мови. Крім цього, дитина відвідує різноманітні заходи, концерти, міста відпочинку та розвиваючих ігри, гуртки малювання. Відповідач ці витрати оплачувати не бажає, хоча дитина потребує духовного розвитку. Позивач з дитиною повинна була змінити місце проживання, у зв`язку з військовими подіями на Донбасі. Починаючи з 2016 року позивач орендує квартиру, яка складає витрати кожного місяця в розмірі 6500,00грн. Позивач працює в ТОВ «Інтелектуальні технології» та отримує заробітну плату в розмірі 4200грн. Однак іншу допомогу, крім виплати аліментів відповідач не надає, та всі витрати позивачка несе самостійно. У зв`язку з викладеним вище позивач звернулася до суду про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат. Додаткові витрати обґрунтовує, станом здоров`я дитини, а саме необхідністю коштів на лікування зору та оздоровлення. 06.09.2019 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що 20 лютого 2018 року відкрив ФОП торгівля одягом та взуттям, дохід від діяльності становить 2000грн на місяць, а в не сезонні місяці дохід до 1000грн на місяць. Щомісячно відповідач сплачує ЄСВ 940грн та єдиний податок 840грн, а всього витрат до податкової інспекції та пенсійного фонду складають 1780грн на місяць. Крім того, для підприємницької діяльності відповідач орендує приміщення, вартість якого за місяць становить 2340грн. Також, у відповідача від другого шлюбу є дитина - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Доньці купував два телефони та завжди купує одяг. Також, донька [PERSON] завжди приїжджає до відповідача та проживає у нього від 3-х до 7 днів, що підтверджується актом. З 04.07.2016 відповідач захворів на гострий панкреатит у зв`язку з хворобою щороку потрібно профілактичне лікування. Відповідач частково заперечує проти позовних вимог та просить стягнути з нього на утримання [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 02.12.2019 в судовому засіданні позивач [PERSON] відмовилась від позовної вимоги, щодо стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] 1/2частини усіх витрат на лікування зору дитини 2 рази на рік в розмірі 1142,18грн за 1 курс лікування в 2019 році з фінансуванням наперед: до 01.11. та 01.05 кожного року, але не менше, ніж за реальними цінами фактично виставлених рахунків згідно рекомендацій лікаря починаючи з 2020 року; визнати поважними причинами порушення строку надання нижченаведених додаткових доказів, визнати ці докази належними та залучити до матеріалів справи. Відмова прийнята судом. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Головченко А.В. в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Міхненко С.С. в судових засіданнях частково заперечували проти позовних вимог, просили стягнути з [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, в судових засідання відповідач [PERSON] зазначив, що не заперечує щодо оплати 50% додаткових витрат на лікування та оздоровлення доньки. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №133. Рішенням Радомишльського районного суду від 10.03.2011 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2010 до досягненням дитиною повноліття. 12.11.2010 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Радомишльського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 22535412 за вищевказаним рішенням. Дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню доньки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, що відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, сплачує вчасно. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідач [PERSON] зазначив, що 20 лютого 2018 року відкрив ФОП торгівля одягом та взуттям, який приносить нестабільний дохід. Також, судом встановлено, що у відповідача від другого шлюбу є дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області. Згідно із Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень; з 1 липня - 1699гривні, з 1 грудня - 1779 гривень; від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2019 гривень; з 1 липня - 2118 гривні, з 1 грудня - 2218 гривень. Отже, враховуючи, що Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи викладене вище, та те, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти, але враховуючи, що у відповідача на утриманні є ще одна дитини, і беручи до уваги часткове визнання відповідачем суми стягнення аліментів, положення ст.182 Сімейного кодексу України, обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність змінити розмір стягнення з відповідача аліментів на користь позивача з 500грн на 1500грн, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Щодо стягнення додаткових витрат, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разового, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , а саме: разово - 1/2 частину фактично від понесених витрат на лікування (лінзи для зору) - 577,50грн, 1/2 частину фактично від понесених витрат на оздоровлення - 3990,00грн та щомісячно 1/2частину від витрат на заняття англійською мовою - 800,00грн. В підтвердження зазначених вимог позивачка надала до суду: копію довідки КП «Зеніт» № №52-575 від 01.10.19 щодо вартості харчування в школі, договір №113 від 15.06.16 щодо придбання навчального матеріалу за програмою НПП «Інтелект України" для щомісячного навчання за шкільною програмою, видаткові накладні в кількості 12 шт. за 2018-2019 на підтвердження щомісячної оплати начальних посібників за кількістю дітей в класі, дублікати квитанції з сервісу "ПриватБанк24" щодо щомісячної оплати навчальних посібників за кількістю дітей в класі, чеки та квитанції за серпень-жовтень 2019, виписка-огляд офтальмолога від 01.09.19, прайс-лист на послуги фізіотерапевтичного кабінету ПП "Ігната-07", рахунок-фактура від 26.09.19 на апаратне лікування "Стандарт", рахунок-фактура від 01.09.19 на послуги медичного кабінету - огляд офтальмолога, акт надання послуг від 01.09.19 на послуги медичного кабінету - огляд офтальмолога , замовлення в "Сегмент оптика" з вартістю та позначкою про оплату від 11.09.19 та 20.09.19, квитанція/чек про оплату первинного офтальмологічного огляду Однак суд критично ставиться до посилання позивачки про те, що відповідач повинен відшкодувати концерти, міста відпочинку, відвідування курсів англійської мови, оскільки судом не встановлено реального існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх не відноситься до особливих обставин, призначених для розвитку здібностей дитини. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, визнання відповідачем частково додаткові витрати на дитину, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial