Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивачка в березні 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідачки, уточнивши в подальшому позовні вимоги та просить усунути їй перешкоди у користуванні та володінні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. У 1996р. її сестра - відповідачка [PERSON] виїхала на постійне місце проживання за кордон у Грецію. За її згодою і лише для того, щоб відповідачка мала місце реєстрації в Україні, [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі. Разом з тим, відповідачка не користується вказаною квартирою з часу її реєстрації - з 12.09.2005р. та не приймає участі в утриманні спірного житла і сплаті комунальних послуг, хоча перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням відповідачці ніколи і ніхто не чинив. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково зазначив, що відповідачка є рідною сестрою позивачки та донькою колишнього співвласника вказаної квартири - [PERSON], який [INFO]. помер. У 1996р. відповідачка [PERSON] виїхала на постійне місце проживання за кордон у Грецію. Станом на 2018р. вона приїжджала додому у м.Львів всього лише один раз у 2015р. Після смерті батька сторін, позивачка разом зі своєю донькою стали співвласниками спірної квартири. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки права членів сім»ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім»ї також втрачають право користування цим приміщенням. Зазначив, що відповідачка не є членом сім»ї позивачки, ніколи з нею не проживала, не була пов»язана спільним побутом та не мала взаємних прав та обов»язків. За наведеного, просить позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив та зазначив, що відповідачка тимчасово працює та проживає в Греції, однак періодично 1-2 рази на рік приїжджає додому у м. Львів, тобто відповідачка не проживає у спірній квартирі з поважних причин. Вважає, що відсутні правові підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою. Просить в позові відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою товаришує на протязі багатьох років, добре знає її сім»ю та сім»ю відповідачки. Зазначила, що коли позивачка працювала бортпровідницею, вона часто доглядала її хворого батька [PERSON] та допомогала по господарству. Приблизно в 1996р. відповідачка виїхала закордон в Грецію, при цьому залишила свою неповнолітню доньку з позивачкою. В 2005р. відповідачка продала свою квартиру та прописалась в квартирі свого батька, проте жодного дня в цій квартирі не проживала. З того часу відповідачка лише один раз у 2015р. приїжджала додому у м. Львів. Ствердила, що позивачка ніколи не чинила відповідачці перешкоди у користуванні спірною квартирою. Заслухавши пояснення представника позивачки, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з двох жилих кімнат площею 32,0 м2, кухні площею 6,6 м2 з комунальними вигодами /а.с.7/, в якій прописано п'ять осіб: позивачка [PERSON] з її донькою [PERSON], відповідачка [PERSON] та її донька [PERSON] і внучка [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 27.10.1997р. /а.с.9/, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що [PERSON] 28.08.2003р. заповів своїй доньці [PERSON] належну йому частину квартири [ADDRESS] /а.с.11/ та що [INFO]. [PERSON] помер /а.с.12/. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.12.2015р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування обов»язкової частки усього майна після смерті [PERSON], який помер [INFO]. - відмовлено. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2016р., яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.10.2016р., залишено без змін, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого 28.08.2003р. державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровий № 1-2229 - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.03.2017р., яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017р. залишено без змін, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Перша львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] [PERSON] помер [INFO]. у віці 84 роки. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 28.08.2003р. він заповів належну йому на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина після мерті [PERSON], [PERSON] у встановленому законом порядку оформила своє право на спадщину і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.09.2014р., є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Право власності на 1/3 частину квартири підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 15.09.2014р. [PERSON] зареєструвала право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-517, виданого 15.09.2014р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також встановлено, що до дня смерті [PERSON] проживав разом зі своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка опікувалась ним, забезпечувала всім необхідним, організовувала і оплачувала лікування, так як він хворів. Відповідачка [PERSON] в 1996 році виїхала за кордон, проживала і працювала в Греції, повернулася в Україну лише влітку 2015р., відтак була відсутня на похороні батька, організацією якого займалася позивачка [PERSON] З акту ЛКП „Сяйво" від 12.02.2014р. /а.с. 8/ вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS]не проживала, а була лише зареєстрована, комунальних послуг не сплачувала. В судовому засіданні з пояснень представника позивачки та свідка [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] в 1996р. виїхала закордон в Грецію, при цьому залишила свою неповнолітню доньку на виховання позивачці. В 2005р. вона продала свою квартиру та прописалась в квартирі свого батька по [ADDRESS], як член його сім"ї, проте жодного дня не проживала в цій квартирі. З того часу вона лише один раз у 2015р. приїжджала додому у м. Львів. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідачки на те, що відповідачка періодично приїжджала з Греції і проживала у спірній квартирі, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього і таке спростовується поясненнями представника позивачки та свідка [PERSON], за якими відповідачка вперше з 1996р. повенулася додому з Греції в 2015р., а також вище наведеними доказами. Наведеним стверджується, що відповідачка з дня реєстрації з 2005 року не користується квартирою [ADDRESS] та не приймає участі в утриманні такої без поважних причин, хоча перешкод в користуванні квартирою їй ніколи і ніхто не чинив. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом із тим згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові у справі № 6-158цс14. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була зареєстрована в 2005р. в квартирі [ADDRESS], як член сім»ї співвласника - [PERSON], який свою частину спірної квартирі заповів позивачці - [PERSON] і який [INFO]. помер. [PERSON], в свою чергу, в 1996 році виїхала за кордон, проживала і працювала в Греції, повернулася в Україну лише влітку 2015 року. Відповідачка була членом сім"ї свого померлого батька, проте не була членом сім»ї позивачки - співвласника квартири [ADDRESS], ніколи з нею не проживала, не була пов»язана спільним побутом та не мала взаємних прав та обов»язків. Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що припинення права власності особи на житлове приміщення припиняє право членів її сім'ї на користування спірною квартирою, суд приходить до висновку, що відповідачка, як член сім"ї колишнього власника [PERSON], який помер [INFO]., втратила право користування квартирою [ADDRESS] На підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved