Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працював на підприємстві ВАТ «Суха Балка» (на теперішній час ПАТ Євраз Суха Балка»)в період з 02.10.2000р. по 31.03.2010р. підземним електрослюсарем з ремонту обладнання Зр., підземним електрослюсарем черговим з ремонту гірничого обладнання 4 розряду, гірничим майстром, підземним заступником начальника дільниці. 09.12.2010 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини у нього виявлено хронічне професійне захворювання:- хронічне обструктивне захворюванням легенів першого ступеню, пиловий бронхіт першого ступеню, емфізема легенів першого ступеню, легенева недостатність І-11 ступеню. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 22.12.2010 року. За висновком МСЕК від 04.02.2013р. року йому первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує «Д» обліку та лікування лікаря монолога, терапевта, стаціонарного лікування в спеціалізованому відділенні за показаннями, санаторне-курортного лікування. Як встановлено під час розслідування професійного захворюання, причиною професійного захворювання є робота на протязі 18 років і 2 місяців в умовах підвищеного рівня запиленості робочої зони, що перевищували ГДК. Вину підприємства у виникненні у нього професійних захворювань встановлено п.19 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період його роботи посадові особи відповідача порушувала вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» в частині не виконання обов'язків зі створення здорових, безпечних, нешкідливих умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. В наслідок професійних захворювань йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що у зв'язку з професійними захворюваннями він молода людина у віці 42 роки частково втратив здоров'я, суттєво змінився спосіб його життя. Просив стягнути з відповідача в відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в розмірі 228 600 гривень. У судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному розмірі. Представник відповідача представника - ПАТ «Євраз Суха Балка» в особі Павлової Н.Ф.. позовні вимоги не визнала і пояснила, що підприємство вважає, що позивачкою не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення її здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивачка не обґрунтувала розмір моральних страждань та переживань. Таким чином, ПАТ «Євраз Суха Балка» не повинно виплачувати позивачці моральну шкоду. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на підприємстві ВАТ «Суха Балка» (на теперішній час ПАТ Євраз Суха Балка»)в період з 02.10.2000р. по 31.03.2010р. підземним електрослюсарем з ремонту обладнання З р., підземним електрослюсарем черговим з ремонту гірничого обладнання 4 розряду,гірничим майстром, підземним заступником начальника дільниці. 09.12.2010 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини у нього виявлено хронічне професійне захворювання:хронічне обструктивне захворюванням легенів першого ступеню, пиловий бронхіт першого ступеню, емфізема легенів першого ступеню, легенева остатність І-І1 ступеню. За висновком МСЕК від 04.02.2013р. року позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує «Д» обліку та лікування лікаря монолога, терапевта, стаціонарного лікування в спеціалізованому відділенні за показаннями, санаторне-курортного лікування. За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 22.12.2010 року. В п.16 Акту вказано, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в шахто будівельному управлінні ВАТ «Суха Балка» підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання з 02.10.2000р. по 01.10.2004р., підземним гірничим майстром з 01.10.2004р. по 22.06.2007р., підземним заступником начальника дільниці з 22.06.2007р. по 31.03.2010р. [PERSON], згідно інформаційної довідки про його умови праці, підготовленої Смолінською СЕС № 19 від 16.06.2010р., та санітарно-гігієнічною характеристикою умов його праці, підготовленої Жовтневою районною СЕС № 78 від 30.04.2010р., виконував роботи, які також характеризуються, запиленістю робочої зони, що перевищувала ГДК. В п.17 зазначеного Акту зазначено, що причиною професійного захворювання є робота на протязі 18 років і 2 місяців в умовах підвищеного рівня запиленості робочої зони, що перевищували ГДК: пил з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70% в концентраціях від 4,1-9, 2мг/м при ГДК 2,0 мг/м. Згідно даних санітарно-гігієнічних характеристик умов праці наданих Жовтневої СЕС (№ 78 від 30.04.2010р.) та Смолінською СЕС ( № 19 від 06.2010р.) умови праці по професіях його трудового стажу в період праці в ВАТ «Суха Балка", Смолінсього РУ, ТОВ «Криворіжшахтобуд» характеризуються підвищеним вмістом пилу, умови праці відносяться до 111 класу II ступеню шкідливості. В п.19 Акту зазначено, що в період праці позивача на даних підприємствах керівництво Смолінського РУ, ШБУ ВАТ «Суха Балка»,ТОВ «Криворіжшахтобуд», не забезпечили безпечні умови праці, чим порушили ст.153 Кодексу Законів про працю України та ст. 1З Закону України "Про Охорону Праці". Факт вини підприємства відповідача підтверджується висновком МСЕК від 04.02.2013року, виписками з історій хвороби, станом здоров'я позивача. З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Страждання позивача полягають втому, що внаслідок професійних захворювань докорінно змінився його уклад життя, оскільки постійно відчуває слабкість, задишку пр. незначному фізичному навантаженні, важкість за грудиною, сухий кашель, головний біль, приступи задухи по 3-5 разів на добу, що призвело до втрати його стосунків з друзями та близькими йому особами. Отже отримані професійні захворювання вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому. У позивача на підставі висновку МСЕК від 04.02.2013 року виникло право на відшкодування моральної шкоди. Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, .які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Доводи відповідача безпідставні, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 №2 від 27.12. 2010 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу 04.02.2013 року встановлено 30% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоров'ю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві, який складає 10 років і наслідків, що наступили, вік позивача ( 43 роки) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 17 000 гр. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved