Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.01.2011року [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» із заявою про отримання грошових коштів за договором кредиту, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Даною заявою відповідачка підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на сайті http://privatbank.ua між ним та банком складає Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Банк на підставі договору відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка 25.01.2011року пройшла ідентифікацію, та в подальшому на підставі укладеного кредитного договору 03.08.2012 року, отримала пластикову картку, ключ до карткового рахунку, який був відкритий 03.08.2012 року. Відповідачці був встановлений кредитний ліміт 2000гривень, який в подальшому був збільшений. Проте користуватися кредитною карткою розпочала 04.08.2013 року, тобто після встановленого кредитного ліміту, що відображено у виписці по рахунку. Необхідно звернути увагу суду на те, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів В загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет. Кредитна картка є поновленою кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або або частинами. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Однак, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок цього у неї перед банком виникла заборгованість. Просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 25.01.2011року у розмірі 10369грн 44коп, з яких: 7915грн 69коп - заборгованість за тілом кредиту, 2453грн 75коп - заборгованість за простроченими відсотками, та судові витрати в розмірі 2102 грн 00 коп. Ухвалою від 30.12.2020року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заперечення на відзив та клопотання, в якому просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, що підтверджується, рекоменованим повідомленням та довідкою про доставку СМС повідомлення, які містяться в матеріалах справи, яке доставлено на вказаний мобільний номер [NUMBER] відповідачки об 16год.39хв 21.05.2021 в судове засідання не з`явилася, її представники скерували на адресу суду відзив, клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. В обгрунтування відзиву представник відповідачки покликався, на те, що дійсно 25.01.2011року [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» із заявою про отримання грошових коштів за договором кредиту, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н, проте згідно такої вона не отримала кредитного ліміту та грошових коштів. Згідно довідки про заміну умов кредитування кредитної карти, оформленої на [PERSON] старт карткового рахунку 01.08.2012року, а 27.02.2013року перший встановлений кредитний ліміт в розмірі 2000гривень, 10.01.2019року встановлений ліміт 00грн. Вважає незрозумілим те, що банк надав виписку за договором б/н від 25.01.2011року, де зазначив початкову дату ведення такої виписки 06.06.2013року, без підпису уповноваженої особи. Вважає, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 25.01.2021року не може слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідачки перед позивачем. оскільки він не є первинним документом, та не відповідає вимогам ЦПК України для письмових доказів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг ( ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991року №1023-Х11 «Про захист прав споживачів»). Відповідачці не було повідомлено про умови кредитування та узгодження з нею тих умов, про які вважав узгодженими банк, що свідчить про відсутність підстав до задоволення вимог банку про стягнення нарахованих сум пені та комісії, а також штрафів за порушення зобов`язань по кредитному договору. Банку було відомо про невиконання відповідачкою умов даного договору, оскільки, відповідач не вносила кошти на погашення заборгованості . Просить до даних правовідносин застосувати строк позовної давності, оскільки кредитна картка за спірним договором, видана 25.01.2011року, відмовити а позивач звернувся до суду 02.11.2020року, повністю відмовити в задоволенні позововних вимог та стягнути в користь відповідачки судові витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень. Дослідивши матеріали справи справи, відзив та заперечення на нього, суд прийшов до наступного Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Судом встановлено, що 25.01.2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг. Для реалізації зазначеної мети відповідачка 25.01.2011року підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "ПриватБанку", підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між відповідачем та Банком кредитний договір, а також те, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідачка тим самим підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту 2000грн., який в подальшому було збільшено до 4900грн. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідачки згідно наданих позивачем розрахунків станом на 27.10.2020року утворилась заборгованість, яка становить -10369грн 44коп, яка складається з: 7915грн 69коп - заборгованість за тілом кредиту, 2453грн 75коп - заборгованість за простроченими відсотками. Однак, щодо поданого розрахунку позивачем, то слід прийти до наступного висновку. Нормою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог частини першої статті 626 ЦКУкраїни, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг "Приватбанку", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільш ують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про більшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку є неналежними доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019року зазначено, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Така позиція Великої Палати Верховного суду викладена в постанові від 03.07.2019 справа № 342/180/17-ц. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 25.01.2011 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у виді кредитного ліміту. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 7915грн 69коп. Пред`являючи вимоги про повернення кредиту, банк просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині позовних вимог позивач послався на п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг. Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалось нарахування процентів збільшеної відсоткової ставки, яка визначена в розрахунку, відповідач такого розрахунку не підписував. Будь-яких доказів про те, що банк повідомляв відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки та у будь-якій формі погодження на сплату таких процентів матеріали справи не містять. Витяг з умов та правил надання банківських послуг в "ПриватБанк", які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, який міститься в матеріалах цієї справи не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 25.01.2011року між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2453грн 75коп слід залишити без задоволення. Стосовно клопотання представника відповідачки щодо спливу строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність згідно ст.256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Положеннями ч.5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (рік, місяць). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місця. Тобто строк перевипущеної картки становить до останнього дня 03.2019року. Слід звернути увагу на те, що відповідно до виписки по рахунку по картці відповідачки, вбачається активне використання відповідачкою кредитного рахунку, починаючи з 14.08.2013року, а саме: розрахування в торгівельній мережі, 02.05.2018року, 03.05.2018року; зняття готівки в банкоматі 29.09.2016року, поповнення кредитного рахунку, тобто відповідач користувалася карткою. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 26.11.2020року, тобто до спливу строку позовної давності, а тому клопотання представника відповідача щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності викладені у відзиві задоволенню не підлягають. Щодо покликання представника відповідача на застосування ЗУ«Про захист прав споживачів», на спірні правовідносини, то суд зазначає, що такий закон визначає поняття споживчого кредиту, тобто коштів, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. В даному випадку грошові кошти надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 7915,69/10369,44х2102=1604 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial