Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

29.07.2020 року [PERSON] та її представник звернулись до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю " Вердикт Капітал", предметом якої є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі №6070 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 53729,01 гривень. та 650,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Як на підставу позову позивач посилається на те, що 29.11.2019 було вчинено вищезазначений виконавчий напис, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. Вважає, що сума заборгованості не відповідає дійсним умовам договору, не є безспірною, строк дії договору сплинув ще у 2016 року, що є підставою для застосування строку позовної давності. Крім того їй не були надані докази на підтвердження правомірності набуття відповідачем права грошової вимоги. Ухвалою судді від 31.07.2020 року стягнення на підставі спірного виконавчого напису зупинено. Ухвалою судді від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі та витребувано копію виконавчого напису №6070 від 21.11.2020 року та належним чином завірені копії документів, на підставі яких він був вчинений (у приватного нотаріуса Колейчика В.В.) та завірену копію постанови про відкриття виконавчого провадження №60890309 (у приватного виконавця Клітченко О.А.). 26.11.2020 ухвала судді від 03.08.2020 року в частині витребування доказів виконана третьою особою - приватним виконавцем Клітченко О.А. Приватний нотаріус Колейчик В.В. витребувані судом докази не надав, про причини неможливості їх подання суд не повідомив. В судове засідання позивач не з`явилась, її інтереси в суді представляє адвокат Мірошниченко М.В., яка заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Представник відповідача до суду повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Правом надання відзиву на позов не скористався. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заперечень проти позову не надали. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 6070, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", код ЄДРПОУ 36799749, заборгованості за Кредитним договором 592019406 від 07.09.2015 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач, в розмірі 53729,01 гривень. та 650,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с.6). На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксаною Анатоліївною від 16.12.2019 року відкрите виконавче провадження №60890309 щодо стягнення з позивача суми по виконавчому напису та 21.12.2019 року прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.10,40-41). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів регулюються Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 29.11.2019 року приватний нотаріус БРНО Київської області Колейчик В.В. вчиняє виконавчий напис №6070 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", код ЄДРПОУ 36799749, заборгованості за Кредитним договором 592019406 від 07.09.2015 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач, в розмірі 53729,01 гривень, та зазначає період стягнення боргу з 29.01.2019 року по 12.11.2019 року. При цьому не зазначено, коли у відповідача виникло право такої вимоги. Встановити, коли саме [PERSON] порушила умови договору, суд з наданих документів не має можливості. З цих же підстав суд не може перевірити строки позовної давності. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не з`ясував чи існує на момент звернення заборгованість, чи не пропущено банком строк позовної давності, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості перед стягувачем, не з`ясовано отримання боржником вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а отже вчинення виконавчого напису, в даному випадку, відбулось з порушенням норм чинного законодавства. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що нотаріус, при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо строку позовної давності, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, суд вважає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису вказана заборгованість не була безспірною, що свідчить про доведеність позовних вимог. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 31 липня 2020 року, шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень статей 139, 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 840,80 гривень, а на користь позивача - сплачений за подання заяви про забезпечення доказів судовий збір в сумі 420 грн. 40 копійок.

Outcome: approved