Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому прописана відповідач (сестра позивача). В обгрунтування вимог вказує, що відповідач [PERSON] у вищезазначеному будинку не проживає вже більше 20 років, в будинку не з`являється, оскільки вже тривалий час проживає не в Україні. Прописка відповідача у будинку створює перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням (сплата надмірних комунальних витрат), а тому позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 07.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач подав до суду заяву (вх. № 1076) про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву (у відповідності до ст. 178 ЦПК України) не подала, 26.02.2020 року, 12.03.2020 року поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат не проживає". Суд вважає ухвалу про відкриття провадження у справі врученою адресату. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання нею відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Про причини неявки в суд відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розгляд справи проведено без участі сторін, за наявними матеріалами у справі, проведено заочний розгляд справи (у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору; до ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; до ч.1, ч.2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. ОБСТАВИНИ УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до копії витягу 33375411 про державну реєстрацію прав, виданого КУП "Свалявське районне бюро технічної інвентаризації" від 03.03.2012 року; свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2012 року, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 321; витягу 29651125 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.02.2012 року (реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину) - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (позивач) є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно акту перевірки щодо фактичного проживання особи за місцем проживання від 10.01.2020 року, складеного комісією з питань дотримання законності та правопорядку сільської ради с. Керецьки в присутності двох свідків-сусідів: [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , [INFO] в дворогосподарстві за адресою: [ADDRESS] не проживає більше 20-ти років. Згідно інформації, наданої на судовий запит щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача - [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , але фактично більше двадцяти років на території ради не проживає, виїхала на проживання за межі України. Згідно із ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При розляді справи, суд бере до уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанова від 24.10.2018 року, справа № 31-37646св18). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців Відповідно до ст.150 Житлового Кодексу Української РСР - громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені та перевірені в судовому засіданні докази, зважаючи на те, що [PERSON] без поважних причин не проживає у будинку [ADDRESS] більше 20 років, ні разу не з`явилася в ньому, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, порушила порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла. Суд вважає що позовна вимога позивача є обгрунтованою, яку слід задовольнити, оскільки очевидним є втрата зв`язку між відповідачем та житловим будинком [ADDRESS] в розумінні житла і тому [PERSON] може бути визнана такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved