Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Ужгородський МВ ГУ ДМС в Закарпатській області про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді з підстав передбачених ч.2 ст.405 ЦК України та зняття їх з реєстраційного обліку . В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги , просив суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими , що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді та зняття їх з реєстраційного обліку. Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що він з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.1996 року. У шлюбі народилась донька - [PERSON] Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.12.2005 року шлюб між ним та відповідачем - [PERSON] було розірвано. Починаючи з кінця грудня 2005 року відповідачі проживають окремо, а він залишився проживати в належній йому на праві приватної власності квартирі. Разом з цим ним було надано [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 дол. США, для придбання доньці [PERSON] квартири, на підтвердження чого відповідачем [PERSON] надано розписку. З посиланням на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді не проживають з кінця грудня 2005 року, але залишаються зареєстрованим за вказаною адресою, що завдає йому як власнику майна певні обмеження у здійсненні права користування та розпорядження належною йому квартирою, а також посилаючись на норми ст. ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" просить суд винести рішення яким визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді та зняти відповідачів з реєстрації місця проживання в Ужгородському міському відділі Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Просив суду врахувати ту обставину, що відповідачі не є членами сім'ї позивача. Відповідач [PERSON]в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав та мотивів викладених у письмовому запереченні. Вказала на те, що у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді вона разом з донькою [PERSON] були зареєстровані, як члени сім'ї власника - позивача [PERSON] Після розірвання шлюбу, позивач з погрозами вигнав її та їх доньку з даної квартири, у зв'язку з чим вона змушена була шукати нове помешкання. В зв'язку з цим вважає, що вона не проживає у квартирі з поважних причин і у неї та доньки є право на користування житловим приміщенням у даній квартирі. Вказала на те, що з початку 2007 року вони не проживають у даній квартирі. Крім того вказала на те, що донька [PERSON] не має реєстрації місця проживання , що позбавляє її права в отриманні паспорта громадянина України для виїзду за кордон з метою навчання. Вказала на те, що коштів в сумі 25 000 доларів США , які подарував позивач не вистачало їй для придбання житла. Просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON]в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав та мотивів викладених у письмовому запереченні. До участі в розгляді справи було залучено ухвалою суду в якості ретьої особи без самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому . Проте, представник органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому в судове засідання не з'явився, хоча належним чиному був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи Ужгородського МВ ГУ ДМС в Закарпатській області не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідачів та їх представника, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS], що в м. Ужгороді є [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу квартири від 09.12.1997 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородсько держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі під № 2-4216. /а.с. 6/ Як встановлено судом, у вказану квартиру вселилась і проживали дружина позивача - [PERSON] та їх донька [PERSON], вказані обставини сторонами визнані. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Закарпатській області відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді з 10.09.1998 року, ці дані підтверджуються також і відміткою про реєстрацію у паспорті відповідача. /а.с. 4,15/ Відповідач [PERSON] зареєстрованою не значиться. /а.с. 16/ Як встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.12.2005 року /а.с. 7/. 27.09.2006 року [PERSON] отримав свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /а.с. 8/ Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала від позивача 25 000 доларів США в дарунок для їх доньки, які вона мала намір витратити для придбання житла, що стверджується розпискою /а.с.9/ та не заперечуються сторонами по справі. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді з початку 2007 року і цей факт визнаний відповідачами у судовому засіданні. Доказів на підтвердження доводів про існування поважної причини з якої відповідачі не проживають у квартирі відповідачем [PERSON] суду не надано. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно вимог ч. 1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгороді з початку 2007 року і цей факт визнаний відповідачами у судовому засіданні. Доказів на підтвердження доводів про існування поважної причини з якої відповідачі не проживають у квартирі відповідачем [PERSON] суду не надано. На підставі викладеного, зважаючи на положення чинного законодавства, враховуючи факт непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин з 2007 року, тобто понад 7 років, доказів на підтвердження доводів поважності причин не проживання у квартирі відповідачем суду не надано, враховуючи , що за цей тривалий час відповідачі не зверталися до суду за захистом свого порушеного права , а саме з позовом про визнання права користування житловим приміщенням у спірній квартирі, а отже суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенним у квартирі [ADDRESS], що в м. Ужгородіз підстав передбачених ч.2 ст.405 ЦК України. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання в Ужгородському міському відділі Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, суд вважає що така не підлягає до задовлення з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial