Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу № 800017060 від 29.08.2014 року в розмірі 131 040 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що 29.08.2014 року між ним та відповідачем ПАТ «ІМЕКСБАНК», в особі начальника відділення 299 АТ «ІМЕКСБАНК» в м. Івано-Франківськ Абрамяк С.М., було укладено договір № 800017060 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2014 року вклад «Постійний клієнт» з місяці у гривнях. Сума вкладу становила 100 000 грн. на строк 94 дні. Датою повернення вкладу визначено 01.12.2014 року. Процентна ставка становила 25% річних. 01.12.2014 року позивач звернувся із заявою про повернення вкладу. 26.12.2014 року відповідач направив лист в якому вказав, що банківський вклад перераховано на поточний рахунок клієнта. Але свої кошти отримати з рахунку позивач так і не зміг. Заборгованість відповідача становить 117 000 грн., з яких: 100 000 грн. заборгованість за договором банківського вкладу, 10 273 грн. 97 коп. відсотки до часу введення тимчасової адміністрації в банку, 489 грн. 91 коп. 3% річних з 02.12.2014 року по 26.01.2015 року, 6 236 грн. 12 коп. втрачений прибуток, крім того позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 14 040 грн. 16 червня 2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 46 905 грн. 79 коп. (а.с.30). У зв'язку із неявкою представника відповідача та відсутністю даних про те чи йому вручено судову повістку, та у зв'язку із збільшенням позовних вимог суд слухання справи змушений був відкласти на 30.07.2015 року. В судовому засіданні 30 липня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача: 117 003 грн. 75 коп. заборгованість за договором банківського вкладу, 2312 грн. 22 коп. 3% річних, 172 578 грн. 88 коп. інфляційні втрати, крім того позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 35 027 грн. 38 коп. та витрати на проїзд адвоката в розмірі 522 грн. 58 коп. У зв'язку із неявкою представника відповідача та відсутністю даних про те чи йому вручено судову повістку, та у зв'язку із збільшенням позовних вимог суд слухання справи змушений був відкласти на 22.09.2015 року (у зв'язку із перебуванням судді у черговій щорічній відпустці та на навчанні суддів призначених на посаду судді вперше в Національній школі суддів). В судовому засіданні 22 вересня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача: 123 743 грн. 17 коп. заборгованість за договором банківського вкладу, 2983 грн. 20 коп. 3% річних, 57 026 грн. 86 коп. інфляційні втрати, крім того позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 35 027 грн. 38 коп. та витрати на проїзд адвоката в розмірі 522 грн. 58 коп. У зв'язку із збільшенням позовних вимог, залученням до участі в справі співвідповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та витребуванням інформації про виплату позивачу коштів за договором, суд відклав судове засідання на 05.10.2015 року. В судовому засіданні 05 жовтня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача: 103 000 грн. 17 коп. заборгованість за договором банківського вкладу, 21 730 грн. 94 коп. відсотків за договором, 3150 грн. 21 коп. 3% річних, 184 967 грн. 30 коп. інфляційні втрати, крім того позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 35 027 грн. 38 коп. та витрати на проїзд адвоката в розмірі 522 грн. 58 коп. У зв'язку із збільшенням позовних вимог та невиконанням ухвали суду про витребування доказів, суд відклав судове засідання на 13.10.2015 року. 13 жовтня 2015 року позивач сам просив продовжити перерву в судовому засіданні для зменшення позовних вимог, оскільки представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суду повідомлено, що позивач отримав гарантоване відшкодування 06.05.2015 року у сумі 103 395 грн. 07 коп., а 10.06.2015 року 3353 грн. 13 коп. (а.с.71). Позивач відмовився в судовому засіданні відповідати на запитання суду чи отримав він вказані грошові кошти, однак виявив бажання зменшити позовні вимоги. В судовому засіданні 26 жовтня 2015 року позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача: 8 702 грн. 16 коп. відсотків за договором, 1 633 грн. 77 коп. 3% річних, 56 219 грн. 30 коп. інфляційні втрати, крім того позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7 986 грн. 70 коп. та витрати на проїзд адвоката в розмірі 522 грн. 58 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та в заяві про зменшення позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, однак представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надіслав до суду заяву в якій вказав, що позивачу виплачено гарантоване відшкодування 103 395 грн. 07 коп. від 06.05.2015 року через установу банку-агенту АТ «УКРГАЗБАНК», а також 10.06.2015 року у сумі 3 353 грн. 13 коп. через АТ «АЛЬФА БАНК». Заслухавши пояснення позивача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами банківського строкового вкладу (депозиту). 29 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 800017060 на строк до 01 грудня 2014 року. На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок в банку кошти в розмірі 100 000 грн. (а.с.15-24, ). Відповідно до умов договору за використання грошових коштів банк нараховує і сплачує вкладнику проценти із розрахунку 25% річних. По закінченню строку вкладу або в день повернення вкладу з інших підстав, передбачених Договором та чинним законодавством України, банк зобов'язувався перерахувати на поточний рахунок вкладника згідно договору банківського рахунку, або за його заявою на інший його рахунок. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 01 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу та відсотків (а.с.14). 26 грудня 2014 року відповідач надіслав позивачу лист в якому вказав, що відділення перерахувало депозит на поточний рахунок клієнта (а.с.13). Однак, фактично позивач кошти не отримав. На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 № 50 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ІМЕКСБАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 № 16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "ІМЕКСБАНК", згідно з яким з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ІМЕКСБАНК". Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ІМЕКСБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105, "Про початок процедури ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК". Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Таким чином правові відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до ст. 36 вказаного Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Як вбачається із заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.71), позивачу виплачено гарантоване відшкодування 103 395 грн. 07 коп. від 06.05.2015 року через установу банку-агенту АТ «УКРГАЗБАНК», а також 10.06.2015 року у сумі 3 353 грн. 13 коп. через АТ «АЛЬФА БАНК». Позивач відмовився відповідати на запитання суду чи отримав він вказані суми, однак зменшив позовні вимоги, а тому суд вважає це визнання факту отримання сум вказаних представником Фонду. Отже, відповідач ще 10.06.2015 року виконав свої зобов'язання перед позивачем, виплатив вклад та відсотки, а у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підстав для нарахування штрафних санкцій. Тому вимоги позивача про стягнення відсотків, які позивачем нараховано після введення тимчасової адміністрації, 3% річних, інфляційних втрат є безпідставним та задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу та витрат на проїзд адвоката, то суд прийшов до висновку, що така вимога також не підлягає до задоволення, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а відповідно до ст. 88 ЦПК України, тільки стороні позовні вимоги якої задоволено чи задоволено частково судові витрати відшкодовуються відповідачем. З урахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed